KÓS KÁROLY (Temesvár, 1883–Kolozsvár, 1977).

Építész, író, politikus. Építészeti munkásságát kerékbe törte az első világháború. Erdélyt választva hazájául annak népeiért munkálkodott. Az Erdélyi Szépmíves Céh kiadó igazgatója, az Erdélyi Helikon folyóirat szerkesztője, a Barabás Miklós Céh képzőművészeti szövetség igazgatója (Szolnay Sándorral). Munkásságát meghatározta a transzilvanizmus eszméje. Kiterjedt munkássága miatt „Erdély mindenesének” nevezték. Főbb művei: Régi Kalotaszeg (Bp., 1912), Sztambul (Bp., Konstantinápoly, 1918), Kiáltó Szó (Paál Árpáddal és Zágoni Istvánnal, Kolozsvár, 1920), Erdély Kövei (Sztána, 1922), Varju nemzetség (Kolozsvár, 1925), A lakóház művészete (Cluj-Kolozsvár, 1928), Erdély (Kolozsvár, 1929), Kalotaszeg (Kolozsvár, 1932). Országépítő (Kolozsvár, 1934), Budai Nagy Antal (Kolozsvár, 1936), Mezőgazdasági építészet (Kolozsvár, 1957). Válogatott írásait két kötetben jelentették meg. Hármaskönyv (Kolozsvár, 1969), Kalotaszegi Krónika (Bukarest, 1973).