# Faust+

###### [Johann Wolfgang Goethe]

###### vagy:
A német-ember tragédiája

FAUST.

|  | Tanultam medecinát, kémiát,

|  | Aesthetikát és filosófiát,

|  | És metrikát és barometrikát,

|  | A méterrendszert és a thermométert,

|  | A maticát s a numismatikát,

|  | És más egyéb mumiskulanciát,

|  | Az algebrát és mathematikát,

|  | Bevágván mellé ötven patikát,

|  | És logarithmust, körnek négyzetét,

|  | És viciózus cirkuluszt satöbbi

|  | Satöbbi újra és megint satöbbi.

|  | S most veszem észre kétszáz hatvan évi

|  | Bősz mecklenburgi biflázás után,

|  | Minőt nem ett még egy grossdeutsch professor

|  | Sőt doktor sem, mióta áll a germán,

|  | Most veszem észre, hogy tudásom egy

|  | Híg tömkelegben lágymányosan úszó

|  | Rendszerbe kögített,* összhangzatos

|  | Alap-elvekre zagyván fektetett

|  | Eszményi űrben zűrösen kavargó,

|  | Alkatrészekre fokozatosan

|  | Analizált zöld-szürke semmiség!

|  | (Könyveit becsapja – az antiquáriusnál.)

|  | De most elég! El tőlem Sófia!

|  | Haj! elemek! Egy Zsófit most nekem!

(Lombikjában húsvéti tojást főz és locsolódásra való rózsavizet preparál, rőfős szakállát vakarva.)

MEFISZTÁJFELESZ.

(Hugli-costumeben* beszökell az alvilági officína pudlija mellől.)

|  | Professor úrnak csiklandós az álla,

|  | De tény, hogy szörnyű hosszú a szakálla,

|  | Pedig szakállban, nyalja bár a port,

|  | Nincs ám erő, csak hajban!

FAUST.

(Elmélázva.)

|  | Szuk aport!*

MEFISZTÁJFELESZ.

|  | Nem szuka bár, de megkoppaszthatom,

|  | Professor úr, az ördög jámbor állat,

FAUST.

(Vakarózva.)

|  | Ördög vigye e masztixos szakállat!

MEFISZTÁJFELESZ.

|  | Szolgálatára! Itt a szappanom.

|  | Haboz a sátán habozás nélkül,

|  | S borotvám Faustos szőrén hegedül.

(Egy kézmozdulattal leteremti Faust százados szőrméjét.)

FAUST.

|  | Aú! Belevágott!

MEFISZTÁJFELESZ.

|  | Éppen apropóra.

|  | E vérrel ír ön kontraktust nekem

|  | Hogy eljön vélem az „Tüzes Pokolhol”

|  | Címzett korcsmába, ámde csak ha majd

|  | Bejártunk Bumsztit és Diána-termet

|  | És Markotányos Pincét és Buzalkát*

|  | S demonstráltuk a szájtátó világnak,

|  | Hogy lump ha lészen egy német professor:

|  | Úgy lumpol az, mint senki a világon.

|  | És végül hogyha már mindent levedlett

|  | Mi önben zöld és szürke Theorie,

|  | A százados „Ich” „Reine ich” „Kritik

|  | Der reinen Vernunft” és a többi órjás

|  | Sületlenségnek végső maradékát

|  | Végképp kisütjük, illetve kirántjuk

|  | „Tüzes Pokolhol” címzett szállodánkban.

(Faust aláírja Mefisztájfelesz borotvája hegyével a kontraktust. Mefisztájfelesz felsüti Faust parókáját.)

MEFISZTÁJFELESZ.

(Elragadtatva.)

|  | Nem néz ki jobban maga Zsűl,*

|  | Zöld fürteményin pác ha ül

|  | S debarderek közt élce sül.

|  | Gretchen Öné, – kétségkívül!

(Faust zsűli grandezzával megindul a Diána-terembe, szende szűzies kalandra. Hugli-Mefisztófelész Faust-jába nevet.)

MISKAFI

(Már bölcsőjében frankfurti filozófiát szopott. Jelenleg III-adféléves bölcsész-csecsemő.)

|  | Ah! ah! ezerszer, milliószor ah!

|  | Az Ideálnak tejhabos vajával

|  | Kenem be szívem mézes bábuját.

|  | Előttem oly szent, oly csodás e lét

|  | Piros tojása, mely gurulva lejt

|  | A „tiszta én”-nek málnaszörpszerű

|  | Lekvár-körében, hogy szájtátva állok

|  | A végtelenség rébusza előtt,

|  | S kerengő, rengő, ringó spúriusszal

|  | Dugom hüvelykem' bölcsességszopó

|  | Szájamba be s a Welt-szisztém fölött

|  | Elandalodva, addig cuclizom,

|  | Amíg brúgónak nézem az eget,

|  | S a mindenségnek minden csillaga

|  | Egy pudli lesz s a pudli „lényege”

|  | Mint brúgónak óriás vonója

|  | Hozzád-tűled jár és a „tiszta Eszmény”

|  | Nótáját húzza oly dicső dühvel,

|  | Hogy beleőrül Ég-Föld és az Isten

|  | Fülét bedugván, mennydörögve blitzel,

|  | En-alkotását hagyván a faképnél!

MEFISZTÁJFELESZ.

|  | Jegyezze meg magának kis barátom

|  | Ön magasan leng, mint a német Eszmény,

|  | De én vagyok a józan bölcsesség.

|  | Mondok magának négy reflexiót:

|  | „Az Én oly tárgy, mely kögitve jó”

|  | „A jó a rossz megfordítottja és

|  | A rossz a jónak domború hiánya”.

|  | „A torz ha borz, torzonborz, ám ha korz:

|  | Korzetté [?] válik s csinos csintalan lesz!”

|  | „Az élet álom: alva él, ki nincs,

|  | És élve alszik, mint péknél a vekni;

|  | Vagyunk, nem lévén, mint egy régi pincs;

|  | És »Leben« annyi, mint szaftban lebegni.”

(Miskafi ábrándos önkívületbe süllyed és ájultan tovább filozofálva feloszlik a tiszta őrtudat semmiségében. Mefisztájfelest diadalmasan kacag.)

*

## (A túlei király románca.)

MARGARÉTHA.

|  | Volt egy király túlon túl

|  | Hű egész a síron túl.

|  | Tillaárom haj!

|  | Úgy szerette a tütüt,

|  | Ivott mindig s mindenütt

|  | Hejre tyutyutyú!

|  | Haldokolván hívatta

|  | A csaplárost s kiadta

|  | Tillaárom haj!

|  | A parancsot: Te zsidó

|  | Hat itce bort ide no!

|  | Hejre tyutyutyú!

|  | Hat itce bort benyakalt

|  | És átkozta a Kagalt*

|  | Tillaárom haj!

|  | Mert fuxinos volt a bor,

|  | Vén királynak mérge forr.

|  | Hejre tyutyutyú!

|  | Az utóját járva hát

|  | Megragadja a kupát,

|  | Tillaárom haj!

|  | Kupán üti a zsidót

|  | Mindkettőnek vége vót.

|  | Hejre tyutyutyú!

(Faust és Mefisztájfelesz belépnek. Margarétha el akar szaladni.)

FAUST.

|  | Megállj! A nótád oly csodás vala

|  | Úgy tetszik, mintha Kis-Bugac körül

|  | Bolyonganék a Hortobágyi pusztán

|  | S futó betyárok a „Körülgazos”-ban

|  | Karban dalolván, ezt az éneket

|  | Hozná felém a gyenge esti számum!

|  | Akárki légy te: Panna, Rózsi, Jutka,

|  | Lennék te érted négy hétig komondor! Szeeeretlekk!

GRETCHEN.

(Sértődve.)

|  | Bocsánat, én frankfurti lány vagyok

|  | És jelszavam az „ewig weibliche”

|  | A dalt, amit daloltam, Gőthe bácsi

|  | Vevé át Dócilesztől.* Karsama!*

FAUST.

|  | Neem! neem! megállj! Most jövök Auerbachtól

|  | A pincéből, hol „pudli lényegén”

|  | Elábrándozva, nyolc kriglit megittam

|  | Fejembe ment a filozófia

|  | Úgy szintén a maláta lényege,

|  | S most, hogy leehüljek, lényegedre vágyom!

GRETCHEN.

|  | Én a szeerelmet még nem dedukáltam

|  | Csak azt mondom, hogy cogito ergo sum,

|  | Csak azt érzem, hogy szívem fenekén

|  | A szeerelemnek logaritmusa

|  | Mint notivum és causalis nexus

|  | Már megmozdult.

FAUST.

(Rajongva.)

|  | Lépjünk nexusba hát.

|  | És összeadva és kivonva, űzzünk

|  | Felsőbb mathézist.

GRETCHEN.

|  | Csak ne sokszorozzunk,

|  | Mert Bálint bátyám rájöhetne még

|  | S multiplikálna hátunkon néhányat.

FAUST.

|  | Ettől ne félj! Hiszen doktor vagyok.

|  | Bálint uramnak egy recept elég

|  | És vége van. Óh! Gretchen, jöszte hát.

|  | Menjünk be és a búbos ágy előtt

|  | Analizáljuk a dicső szerelmet,

|  | Amíg a kertben sátán kacagással

|  | Abrincsba görbül egyenes Gyeness!*

(A szerelem abstrahálása, substrahálása, dedukciója és redukciója megtörténik a színfalak közt. Bálint akadémiai mathezeos professor korrigálni akarja az elkövetett hibákat, de beletörik a bicskája. Erre Faust, mint igazi teuton gavallér, kereket old. Margarétha a szerelem számtani koncepciójába beleőrül és a hatalmas tragoedia moralját kifejezi a)

Boszorkány egyszeregy.

Tarka
Barka
Macska farka
Egy
A meggy
Négy a tök
Kétszerkettő
Huszonöt
Reine ich
Reime Dich
Ewig weibelich
Nyekken a pudli,
Lényeg a nudli
S hajlik a nád
Unsinn mit spinát.
Eins, zwei, drei,
Zuckerpakerei.
Vizi maus,
Alles aus!

(Mefisztájfeleszt elviszi az ördög, illetőleg a Gonosz szellem, Szerenissime. Jaj de Fáy!)*

(1887)