# Szabolcska Mihály*
„Szabolcskák”+

## Honvágy
Ha egyszer a Monyblánk
Hanyatt vágná magát,
Meglátnám Derecskét
És benne a szívem
Ragyogó csellagát
Ha egyszer a Monyblánk
Hasra vágná magát,
Ugyanaztat látnám, –
Sőt tán érezném is
Honi kémény szagát.
De minthogy a Monyblánk
Se hátra, se hasra –
Lángoló honvággyal
Csak a füstöt fúvom
Iszonyú magasra!
## Szenf
Lányka, aki lábat
A Monyblánkrúl lóbász,
Oh! miért nem vagy te
Debrecenyi kóbász.
Debrecenyi kóbász,
Hajmás, füstös, hájas;
De avagy tán inkább
Karcsú keblű májas.
A világ és T. Dob
Leghosszabb hurkája,
Én pedig a rektor
Éhes, tátott szája.
Egyebet se tennék,
Mindég veled lennék,
Reggeltől estélig,
Kebleden pihennék!
## Alice
A kosztos asszony francia frajla,
| Víg, fürge, remek lény, mint a kecske
Monyblánk tetején. Egyik szeme kajla.
| Ha látom, eszembe jut Derecske!
Minap így dalolt, míg engem mart a bú:
„Szé Deprecíner! Kel ázs awe wú?”
Azóta fújja s mind ezzel ijeszt,
| Hozzá tevén: „fan-e zúrnak papája?”
Kecsesen, finoman, ezt fújja, csak ezt,
| Némán is ezt mennydörgi szája,
Estende kivált, míg zeng Monyblánkon a mmhú:
„Szé Debrecíner! Kel ázs awe wú?”
Csak játszik, játszik vélem e húri,
| Míg bennem reszket a szív is;
No de lesz még papsajt, várj Romadúri,
| Pappá tesz vas-nyakú cívis.
Akkor lehetek kedvemre szomorú,
S nem kérdi senki: „Kell ázs awe wú?”
## Kálomista Áve ###### (Esti harangozáskor.)
Ez a dolog tiszta,
Lévén kálomista,
Leszek én nagy költő,
Dallos hurka-töltő,
Szódásszal* üvöltő,
Ave nagy Gyulaj!*
Áldott én ezerszer!
Bejutok 4 verssel
Akadémiába,
Ahová hiába
Pályáz annyi kába:
Ave Bőti Zsolt!
(1891)