# „A nap fölkel”+
Jókai Mór

Kozák csapat üget az Ukraina síkján.

Hosszan, szélesen, körül kietlen, halomtalan a tér. A kozák legényekről lefoszlott a ruha. Csak ami bőr és vas rajta, az van még csak épségben: a bagarja csizma s a sarkantyú, meg a vas szög a talpán, és a patkó a sarka alatt.

Kócos, apró, szívós, mokány lovaik patája szétvált mint a papucs. Az ochgorodi hegyekből jönnek s a Lem partján lesz az ő megállapodásuk. S mikor lehajlik a berber lovacskához az ő gazdája, ennek a nagy szakálla összefolyik amannak a sörényivel. Egy testet képeznek ők ilyenkor. Egy testet, egy lelket, mert a kozák lovának lelke van.

Kozák csapat üget az Ukraina síkján.

Körül kietlen, halomtalan a tér.

Messze, messze – a szemet és gondolatot kifárasztó távolban – mintegy a világ határán kívül üget a hat kozák. Néznek mind kelet felé. Az ég tiszta, a hajnali csillag ragyog, majd halványodik. Csak keleten az ég hajlása hideg, acélszürke marad.

– Oszip Mezopotámovics. – Mond egy mord vén mordvin vitéz. – Oszip Mezopotámovics, te vagy a mi attahmánunk, te vezetsz minket kelet felé – de mi azt nem látunk.

A kozákok attahmánja, sarkantyúba kapja lovát és némán mutat kelet felé.

A hét kozák szótlanul követte.

Egyszerre egy hosszú arany sávoly szalad végig a rónán.

Mint valami fényes meleg kígyó.

– Sergei Biblianovics! – Dörmögi Juk-Jukár, az egyik kozák legény. Amiket felgyújtottunk – falvak és városok tűznyelve csapkod felénk hátulról. Én hátra se merek nézni!

A kozákok attahmánja csak vágtatott előre s a messze keletbe bökte bele a dárdáját.

A nyolc kozákja némán követte.

Egyszerre megáll az attahmán, Jordán Izákovics, és bámul… néz… aztán elkezd reszketni az ő egész erős nagy testében.

– Psja krev! hátmegfordult a csillagok járása? Mondá.

A nap nyugaton kel föl. Napsut! Ordítá a kilenc kozák s keresztet hányt magára.

Emberséges attahmán, Praskov Arkangyelics, mondok én teneked valamit. Okos ember vagy, de az astronomiához nem értesz. Azt mondom én teneked, Mencsik Jabluchkof, fordítsd meg a te lovadat, mert amerre a nap süt, arra van kelet, nem pedig arra, amerre a te mokány berber, papucslábú paripádnak a farka lobog.