# A paptanár ellenvéleménye

Ritka játék adatik ma elő a közönség mulatságára, melynek mosóra szüksége nem volna. Nem nékem, hanem önnön tapasztalástoknak higgyetek. Nemde, ha tragédia játszatik, az ebben példázott dolognak szerelem az oka? Majd minden komédiáknak is nem más a tárgya, csak a szerelem és végzetre a párosodás. Ezeket pedig a testnek oly mozgásival (gesztusokkal) játsszák, és olyan édes, újonnan kigondolt tündér- és kísértő szavakkal vagy énekekkel fejezik ki, hogy majd lehetetlen az ártatlan, gyenge, annyival inkább már az ilyenekre hajlandó ifjúság szívének fel nem buzdulni, meg nem romlani. Tűz az ifjúság, olaj a szerelmet mutogató jel. Olajat önt tehát a lángoló kemencébe az ilyen játék, öregbedik a tűz, és úgy öregbedik, hogy nemsokára olthatatlan lészen. Ez ma közönségesen történik a játékszínekben. Ártalmasok ma tehát azok az erkölcs tisztaságának.

De azt mondja talán valaki, hogy nagyobb az efféle játékokból folyó erkölcs romlása felől a képzelődés az íróban, mint maga a dolog valósága vagyon: mert azok a mutogatások, azok a szóejtések, melyek az érzékenységbéli nyájaskodást ábrázolják, csak igen gyengén és történetből, nem pedig egyenes következéssel s a szívekbe való béfolyással okozhatják a nézőkben nem a legtisztább gerjedelmeket. De akárki légy, hibáson ítélsz: mert azok a szerelmet festő szavak, mutogatások egyenesen arra a célra vezetik a nézőket, hallgatókat, mely célból készíttettek és mutogattatnak a játszóktól. Ez a cél pedig a komédiákban és tragédiákban az, hogy indítsák, mozdítsák a nézőket azon indulatok érzésére, melyek a játéknak valóságát tészik; különben a játék mestere nem nyer kedvességet, kinevettetik, és a néző csak szunnyadozó lankadtsággal, ásítozva nézi a játékot.

(…) Ország nagyjai, tisztviselők, elöljárók! Vessetek akadályt az ilyen játékoknak, melyek a szívekre mérget fújnak, és a természet csalogatásait nagyítják, ékesítik s édesgetőbbekké tészik. Atyák és anyák! Fiaitokat, leányaitokat vonjátok el az efféle játékokon való megjelenéstől, ha azoknak ép erkölcseiket s tisztaságaitokat becsülitek. Miért kellene időnek előtte azt az ifjú emberben kifejtegetni, melyre idővel maga vezeti a természet, mely ezen ösztönt bizonyos végre úgy adta az embernek, hogy azt csak az egyenes erkölcs és törvény szabásai szerint kövesse. Ennyit a játékszínekről erkölcsi tekintetben.

(Páter Török Damascenus:* Az időt töltő mulatságok…, 53–55, 61–62.)*