# Ünnepi alkalom – számos közönség

Varasd! Ez a városka szabad királyi város, közel a Dráva folyamhoz. Majd mindenben olyan szokásokat találtunk benne, mint Magyarhonban. Mintha csak annak folytatása volna. Lakható vára is van, mely az Erdődy grófoké. Mivel lapályos helyen fekszik, sok pióca van a tájon, melyért Franciaországból is eljárnak ide a piócakereskedők.

Varasdon volt színházacska, mely bár célszerűtlenül van építve, mégis jó lett volna nekünk ez alkalomra, de már a helybeli színészek elfoglalták. Mi tehát az Arany Sas vendégfogadó termében állítottunk színpadot, és jó sikerrel adtuk mutatványainkat. (…)

Íme, egy színlap Varasdról az akkori napokból:

Varasdon az Arany Sasnál.

Balog István* igazgatása alatt ma szerdán szeptember

19. 1827. előadódik a Magyar Színművész Társaság

által

MOGYORÓKERÉKY GRÓF ERDŐDY KÁROLY

őexelenciája,

tekintetes Varasd vármegye örökös főispánjának

méltó tiszteletére

MÁTYÁS KIRÁLY

választása és koronáztatása.*

ELECTIO MATHIALE

Regis Hungariae et coronatio

Dráma 2 felvonásban.

A játékot fogja követni egy hatos magyar tánc.

Az estét bevégzi egy pompás néma ábrázolat Tableau

mely mutatja

MÁTYÁS KIRÁLY

megkoronázását.

Inter scenas Hungaricas occurret Scena Latina, per

Joannem Vitéz de Zredna episcopum Magnó Varadi–

Nensem Jusephum Lindvay et Petrum Újlaki.*

Kezdődik 7 és fél órakor.

(…) Ideje megjövén a kezdésnek, föllebben a függöny. A beiktatandó Erdődy gróf tiszteletére kart énekeltünk, meg nem szűnő tapsok és éljenek közt. Taps kísérte minden fölvonásunkat, táncunkat, néma csoportozatainkat.

Az előadás alatt bekéredzkedett hozzánk a színpadra egy hófehér hajú öregúr. Aligha pap nem volt. Belől az álfalak közt kívánta látni működésünket.

– Kedves hazámfiai! – mondá. – E szép művészet örömkönnyeket csalt ki szemeimből. Jer, hadd csókoljalak meg, édes öcsém! – folytatá, ahhoz fordulva, aki Vitéz püspököt személyesítette. Az pedig széket adott alája, hogy beláthasson mindent, ami a függönyön belül történik.

Most egy része a színészeknek a néma ábrázolathoz készült, a más rész pedig elvonult az öltözőszobába, még egyszer elpróbálandó a kardalt, mellyel szokás volt abban az időben az ilyen csoportozatokat kísérni. Az öregúr ezekhez csatlakozott, és látván, hogy Csigó* az énekrészeket osztja ki köztük, ő is kér egy tenor részt, és bámulatunkra, gyönge hangon ugyan, de tisztán és hibátlanul énekelt. Már most következett az előadás. Ő nem tágított, hanem a karral lelkesülten folytatta működését mindaddig, míg Vitéz püspök Mátyás fejére teszi a koronát. Ott elérzékenyedvén, szava reszkető lett, és könnyekbe olvadt. Kicsinyben múlt, hogy mindnyájan nem sírtunk vele.

(Balog István:* Egy agg magyar színész életéből, 297–302.)