FELELET

GRÓF
SZÉCHENYI ISTVÁNNAK
KOSSUTH LAJOSTÓL

--------------------

KELET NÉPE
ÉS
PESTI HÍRLAP

IRTA
B. EÖTVÖS JÓZSEF

--------------------

KELET’ NÉPE,
NYUGOTON

FÁY ANDRÁSTÓL

--------------------

„A’ KELET NÉPE”

FELNYITOTTA SZEMEIT,
EGY
NYUGOTFINAK

A mű elektronikus változatára a Nevezd meg! - Így add tovább! 4.0 Nemzetközi (CC BY-SA 4.0) Creative Commons licenc feltételei érvényesek. További információk: http://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/deed.hu 

Elektronikus változat:
Budapest : Magyar Elektronikus Könyvtárért Egyesület, 2011
Készült az Internet Szolgáltatók Tanácsa támogatásával.
Készítette az Országos Széchényi Könyvtár E-könyvtári Szolgáltatások Osztálya
ISBN 978-963-417-367-0 (online)
MEK-04958

A „FELELET”
ÉS MÁS VITAIRATOK
SZÉCHENYI ISTVÁN A’ KELET NÉPE
CÍMŰ KÖNYVÉRE

FELELET

GRÓF
S Z É C H E N Y I  I S T V Á N N A K

KOSSUTH LAJOSTÓL

--------------------

P E S T.
KIADTA ÉS NYOMATTA LANDERER ÉS HECKENAST.
1841.

A’ folyó év kezdete óta általam szerkesztett  P e s t i  H i r l a p  gróf Széchenyi István úr által „A’ kelet népe 1841” czímű jeles munkával megtámadtatván, védelemre valék kényszeritve; mire nézve a’ Pesti Hirlap 51-ik számában ugy nyilatkoztam, hogy nem tartanám egyenlő fegyvernek, ha könyvre hirlappal felelnék. Könyvben felelni volt tehát adott szavam, ‘s azt im! ezennel be is váltom. - Ha ki sokat várna, ép’ ugy megcsalatkoznék várakozásában, mint a’ nemes gróf a’ Hirlapra nézve megcsalatkozott; ‘s meg annyival inkább, mivel e’ munkácskán a’ fogyatkozásokat, miket erőm csekélységénél fogva el, semmi esetre nem mellőzheték, nagyon megszaporitják a’ körülmények. Sietnem kellett, nehogy feleletem korszerüségét elveszitse; - azonban munkám fonalában ezerszer megszakított a’ hirlapszerkesztésnek máról holnapra félre nem tehető kötelessége: innen, meglehet, ismételések, - innen, meglehet, szószaporitás eredett; majd nem volt időm rövidre vonni, mi szótengerben terült előttem; majd nem volt időm kifejtegetni, hol az eszme tán homályos szóban rejtezik; minden esetre pedig nem volt időm a’ stylnek azon gyalulatot megadni, mellyel tulajdonkép, mint a’ közönség iránti figyelem jelével, minden iró tartozik. - És ez az, minek ki nem kerülhetett elmulasztásáért olvasóimtól ‘s a’ nemes gróftól is bocsánatot kérni kötelességemnek ismertem; ‘s még csak azt jegyzem meg, hogy rendszeres birálatot, melly a’ birált munkának egy szavát, egy eszméjét sem hagyja taglalatlanul, irni nem vala szándékomban, ‘s az egyes részleteket mindig az egésznek szempontjából ügyekeztem tekinteni.
P e s t,  augustus 15-kén 1841.
Kossuth Lajos.

I.
Autobiographia.
Az idő eljár, ‘s napjaink, nagy és apró embereikkel, legyenek a’ nemzeti sakkjáték nagy mesterei, legyenek (a’ sakkjátékos szereposztása szerint) játékkövek, összesen és egyenkint lehunynak, hogy örök semmiségbe merüljenek; vagy kiknek élete nem röppent el, mint az egynapos virág szinvegyülete, a’ történetirás itélő lapjára kerüljenek. És a’ történetiró érdekesnek fogja találni e’ korszakot, az átalakulás kínos korszakát, és az itéletben, mit a’ kérlelhetlen biró hozand, fel fognak méretni emberek és dolgok és az egykorúaknak e’ dolgokróli nézetei, mellyeknek nyomán - bizony, bizony félek - igazolva lesz, hogy korunk nagy volt; ámde nagyságát nem egyeseknek köszönheti.
Ime itt van „A’ kelet népe”! ‘s ebben  g r ó f  S z é c h e n y i,  kínosan bár (mint mondja), de mégis feltárja politicai életének titkát, rendszerét, ‘s ezzel - azt vélnők - korunk titkának kulcsát is a’ chronograph kezébe fogná nyujtani; de a’ nemzet alig lesz hajlandó e’ kulcsot elfogadni; amazt pedig sajnálanom kell, mert gyarlóságokat juttat el az utókorra, mellyeknek a’ halandó testtel sirba kellene szállaniok, mivelhogy nem alkalmasok a’ kérlelhetlen utókor kezében boglárul szolgálni a’ rég kiérdemlett halhatatlanság koszorújához. - Én rám legalább mindig igen kellemetlenül hat, valahányszor egy nagy ember „confessio”-it olvasom; mindig egemből hullok alá; mindig tapasztalom, mennyire igaz, hogy a’ kit istenitni akarunk, azt igen közelről megnézni nem jó; mert a’ közelség mintegy nagyító, a’ sima tűn is göröngyöt mutat. - Én a’ „selfbiography”-t csak  F o u c h é-féle embereknél találom jónak, ‘s nálok sem a’ miatt, a’ mit magokról, hanem inkább a’ miatt, a’ mit másokról mondanak; ama’ miatt nem, mert nekem ugy tetszik, hogy az önismeret a’ tehetségek legnehezbike; - hiába! az ember nem vetközhetik ki önmagából, ‘s megesik még a’ legjobbakon is, hogy egyben másban önmagokat elfogult szempontból nézik, mert magunkhoz sokkal közelebb állunk, ‘s az egyes részletek sokkal inkább elfoglalnak, mintsem hogy az egésznek áttekintésénél gyarlóság ne keverednék nézetinkbe. - A’ ki vádoltatik, ám védje magát; kinek élete titokrejtély volt, ám beszéljen - ha tetszik - titkairól; de a’ kit nyilvános életében egy nemzetnek tisztelő szerelme kisért, hagyja tetteit szólani maga helyett.
Ha már gróf Széchenyi a’  P e s t i  H i r l a p o t  olly veszélyesnek ‘s nemzetet és kormányt e’ veszély ellenében olly vízeszűn-gyöngének hiszi, miszerint hivatva érezné magát, ez uj Medusa ellen Perseus szerepét elvállalni, ‘s gyámvédi paizsával fedni be e vakon rohanó gyermeknemzetet, mellyről hinni látszik, hogy nem csak semminemű szellemi discretióval, de még azon ösztönszerű tapintattal sem bir, melly barmot óv a’ mérges füvektől: kétségtelenül csak hálát érdemel jó szándékaért; ‘s habár a’ jó szándék hevében néha egy kis szélmalomharczot, néha pedig olly epés gyanusitgatásokat szemlélünk is, minőkkel az utólsó Frangepán óta magyar még perben sem vádoltatott: én magam is, felejtve sérveimet, hála ‘s köszönetben szívem mélyéből osztozhatnám; ‘s ha nemzetünknek negyvenkilencz ötvenedrésze szóval, szellemmel, tettben, irányban a’ gróf gyanusitgatásit meg nem czáfolná (49/50 részt mondék, mert igen jól tudom, van egy árnyéklat, melly a’ gróf után igen örömest „feszitsd meg”-et mond, csakhogy más okból, mint a gróf maga), hahogy e’ gyanusitgatások ellen a’ nemzetélet minden nyilatkozata hangosan nem szól: magam kiáltok fejemre veszélyt. Ez hát - mint mondám - hálát gerjeszthet a’ nemes gróf iránt, kit - még ha itéletben téved is - csak meleg honszerelem lelkesithet; de lehetlen nem ohajtanom, ‘s azon nagyság érdekében, melly a’ nemes gróf érdemdús fejéről az egész honra áradoz, ‘s melly e’ szerint köz nemzeti dicsőség, köz nemzeti kincs, - lehetlen nem ohajtanom, bár a’ munkának önbiographiai része elmaradt volna!
Azonban én nem ragadom meg szőrszálhasogató kárörömmel a’ munka ezen részén csekély nézetem szerint áradozó gyarlóságokat, ‘s egy általános megjegyzés után csak azokra fordítok egy kis futólagos taglalgatást, mik ez önbiographiában nem annyira a’ gróf tisztelt személyét, mint inkább az ő nyilvános életével olly szoros viszonyban álló közéletet érdeklik.
A’ nemes gróf - ki az ugynevezett tacticát az országlási tudományban minden másnak elébe teszi - több mint egy helyütt nyiltan megvallja, miképen tacticája mellett két pad közti helyzetbe jutott, ‘s majd nyugati, majd keleti szelektől csapkodva, mint lapta levegőben lebeg. E’ vallomás, a’ gróf száraz számtani modorából az én szenvedelmes, érzelgő modoromba öntve, annyit tesz: hogy a’ nemes gróf politicai helyzetében sem fen sem alant nem bir annyi bizodalommal, a’ mennyi kell, hogy azon messzeható terv kivitelének kéj szerint intéző mestere maradhasson, mellynek fölfedezéséhez, bár - a’ mint mondja - most is kínosan, de mégis csakugyan kissé hozzá fog, vagyis inkább hozzá fogni csak igérkezik; mert midőn tanszomjas kebellel már-már nyilni véljük a’ mysteriumok szekrényfödelét, elvégre is csak türelemre utasittatunk. - ‘S még ennyit sem tenne, ha nem gondolná, hogy a’ hont végveszély fenyegeti; - nem tenne, mert - ugy látszik - még mindig méltányos engedményekre  c s á b i t g a t á s t  tart szükségesnek; minek természetesen azonnal vége van, mihelyt a’  c s á b i t ó  titkairól le-leröppen a’ fátyol. Igen természetes, hogy a’ magasult érzelmektől dagadozó kebel visszasovárog nagyszerű hatáskörébe; mert vágya nem kisebb, mint egy nemzet jövendőjét megalakitni, és tehetsége e’ vágynak megfelelő. De az is természetes, hogy e’ végett vissza kell szerezni a’ bizodalmat, mellyre a’ két pad közti helyzetben senkinek sem lehet számolnia. És a’ gróf azt gondolá, ha elmondja e’ nemzetnek, mik valának gyermekkorának álomképei, mint olvadott össze az ifju szívvérével a’ tántorithatlan honszeretet, mikint született, mikint ért férfias agyában a’ terv, ‘s mint lön az akarat cselekvéssé, - ha ezt elmondja azon őszinteséggel, melly a’ férfiut, azon öntudattal, melly gróf Széchenyi Istvánt megilleti: lehetlen, hogy a’ két pad közti helyzet kellemetlenségének vége ne legyen. - Én nem gondolhatok ezenkivül okot, melly a’ grófot önbiographiájára itt e’ munkában indithatá; ‘s ha igy van, meg kell mondanom, hogy szükségtelen munkát tön; mert habár a’ gróf, ki a’ „Világ”-ban (113 lap.) elismeré, hogy a’ hon erejének egyesitésére irányzott czélzata sem okos ember sem kormány előtt titok nem volt, most ezen egyesités czéljára nézve már ugy hiszi (22 lap.), hogy  „a’  m i t  l e l k e  r e j t,  c s a k  n é m i  k e b e l  s e j t é,  ‘s  f e l f o g á s a  e z e k  e l ő t t  i s  j o b b á r a  r e j t é l y  m a r a d t”;  magamról, ki egyike vagyok a’ leggyöngébbeknek, másokra itélve, bizonyosnak merem állitani, hogy az, mit a’ gróf messzevágó terve végczéljának ‘s magasabb szempontnak nevez, nyilvános élete, tanjai ‘s tettei után, lepecsételt könyv nemzetünk előtt már rég nem volt, épen ugy, mint bizonyos lehet a’ nemes gróf, hogy az érzelmek felől, miket ő, a’ számolgató hideg észnek fölkent bajnoka, néha ép’ a’ Justinus-Kerner-féle mysticismus, néha pedig magyar mythologicus költészet birodalmába is beszáguldozva, olly áradozó meleg hangon fest, magyar soha sem kételkedett; és ha csakugyan igaz, hogy politicai helyzete két pad közti lön (mit, mióta „A’ kelet népe” megjelent, én is hiszek, előbb azonban ez csak a’ nemes gróf példabeszédi tulszinezésre nagyon hajlandó „keleti” képzelgésének raja lehetett), azt inkább annak tulajdonítom, hogy a’ gróf nemzetünk jövendőjének megalakitására kigondolt bölcs eszméit még azután is, hogy már nemzeti közkincscsé váltanak, magánytulajdonának tekintgeté, ‘s azokat, értelmi felsősége méltányos érzetében, minden idegen avatkozástól menten, autocratorilag kezelni törekedett; ‘s tulajdonítom’ annak, hogy a’ nemzetet egy beteg testnek, magát pedig nem ezen beteg test egyik, bár egészséges tagjának, hanem a’ betegtől külön személyesített orvosnak nézvén, mihelyt a’ beteg (kinek mégis a’  „s e m m i t  r ó l u n k  n é l k ü l ü n k”  diaeteticai főszabályai közt áll) saját ösztönből ‘s nem az orvos rendelményéből mozdult, magát nem csak  „m i n d e n  c o m b i n a t i ó i b ó l  k i f o r g a t v a”  vélte, hanem ezen combinatiókat, mint egyedül üdvözitő hitet, a’ nemzet üdvösségével elannyira ugyanazonította, miszerint egyszersmind kiforgatott combinatióival magát a’ nemzetet is enyészetnek rohanni vélné; vagy - hogy a’ gróf által annyira kedvelt, de ha gyámokul használvák, soha semmit nem bizonyitó hasonlatoknál maradjunk - a’ nemzet jövendőjét egy nagy sakkjátéknak tekintette, mellynél minden más csak játékkő, a’ játszó ő maga, ki nem rögtönzés, hanem kiszámitott terv szerint teszi huzásait, ‘s ha eljőnek mások, ‘s itt-ott a’ nyilt ellenség ellen egy-két huzáskát - bár szintugy kiszámitott terv szerint - megkisértenek, néha egy kis ingerült nehezteléssel utasitá el a’ játékhoz tolakodókat, ő maga pedig amugy leplezve kivánt játszani; mert hiszen  e n g e d m é n y r e - c s á b i t g a t á s  -  t h a t  w a s  t h e  w o r d!  - ez a’ választott tactica; és e’ tacticának természetéhez tartozott, hogy itt egy tolakodót félrelökni, amott egy másikat, ki a’ játékot „inspiciálni” akará, csititgatni kellett; miből aztán egyik oldalon néha egy kis suttogás, a’ másik oldalon gyanakodás származhatott, ‘s a’ leplezett játék miatt félreértések következhettek, minőről alább egy kis szó leszen; de azt tagadni bátorkodom, hogy volt volna e’ gyanakodók közt is valaki, a’ nemes grófnak tiszta szándokát ‘s tántorithatlan honszeretetét kétségbe vonó; azért is, nézetem szerint, a’ két pad közti helyzet megszüntetésére talán alkalmasb tactica volt volna, nem a’ keblet tárni fel, mellynek tisztaságáról soha senki sem kételkedett; hanem a’ nemzeti értelmesség tömegével összeolvadni; elhinni, hogy közvélemény e’ honban már van, - közvélemény, mellynek - mint „Hitel”-ében ő maga írá (183 l.) - engedelmeskedni tanácsosb, mint neki parancsolni akarni; ‘s e’ közvéleményt egyben követve, másban fejtve, előkészitve, de tőle soha külön nem válva, bizonyos értelmi monopoliumnak érdemlett vagy nem-érdemlett, de tagadhatlanul létező gyanuját eltávolitni; melly monopoliumot hiszen gróf Széchenyi Istvánnak értelmi felsőbbsége mindig kivíhat, mihelyt egyedüliséget nem igényel; mert a’ nemzeti értelem csődületében bizodalomra mindig számolhat, ki a’ versenytért harczmezőnek ‘s a’ versenyzőket ellenségeknek nem tekinti, vagyis - mint a’ „Hitel”-ben irva van -  e g y m á s s a l  ‘s  n e m  e g y m á s  e l l e n  d o l g o z i k.
És ez volt egyetlen általános jegyzetem, mellyet a’ nemes gróf rosz néven venni annál kevesbbé fog, minél inkább meg lehet győződve, hogy halhatatlan érdemei e’ honban annyira méltányoltatnak, miszerint fényükből még az önmagasztalgatás által sem veszithetnek; mert mindnyájan tudjuk, hogy gróf Széchenyi Istvánt a’ nemes öntudat megilleti.
De találtam légyen vagy nem találtam el az önbiographia vezéreszméjét, vallomásaival ugy a’ nemzetélet mint a’ Pesti Hirlap elleni kikelés sokkal szorosabb viszonyban áll, hogysem némelly állitások rövid taglalatát mellőzhetném.
A’ nemes gróf azt látszik hinni, hogy a’ magyar nemzet sir szélén állott, midőn ő az életre üditő tárogatót 15 év előtt megharsogtatá. Sok függ azon szemponttól, mellyből terveinkben indulunk: azért hát nem lesz felesleges megjegyeznem, miképen én ezen felfogást hibásnak tartom, s nemzetünk évkönyveinek utmutatása szerint helyesebbnek itélem azon nézetet, mellyet a’ gróf előbbi munkáiban igen sok helyütt nyilvánitott, többek között „Hitel”-e 136-ik lapján:  „B o l d o g o k  m i,  h o g y  k ö z t ü n k  i n k á b b  a’  f i a t a l s á g  j e l e i  ‘s  h i b á i  l á t h a t ó k,  ‘s  h o g y  m é g  t á v o l  t ő l ü n k  a’  v é n s é g  ‘s  k o p o r s ó;”  igy a’ „Világ” 99-ik lapján:  „M a g y a r o r s z á g  f e j e d e l m e  n a g y  h a t a l m u  u r,  m e r t  é l ő  ‘s  f i a t a l,  n e m  v é n  ‘s  m e g h o l t  n e m z e t e n  u r a l k o d i k.”  - Nekem ugy tetszik, e’ nézetet nemzetünk évkönyvei sokkal inkább igazolják, mint a’ mi most „A’ kelet népe” 16-ik lapján mondatik, miszerint  „v a l ó s á g o s  c s u d a,  a z  e m b e r i s é g  é v r a j z a i b a n  h a l l a t l a n  e s e t  ‘s  k ö z v e t l e n  i s t e n i  b e f o l y á s,  n e m z e t ü n k e t  o l l y  k ö z e l  a’  s i r h o z,  i s m é t  a z  é l ő k  k ö z é  v i s s z a l é p n i  l á t n i.”  - Én általában nemzetek életében csudákra, istenek közvetlen beavatkozására, nemtőkre ‘s más illyesekre nem sokat adok, ‘s a’ mint erősen hiszem az egyetemet örök bölcs törvények szerint kormányzó isteni gondviselést: ugy sérteni vélném a’ világok világának törvényhozóját, ha őt egy szeszélyes szultánnak képzelném, ki - ha kedve tartja - ok és eredmény lánczolatának örök törvénye alól egy vagy más hangyabolyt kiváltságol, ‘s eljő, közvetlen isteni befolyásával egy Lázár-nemzetet csudatevőleg feltámasztani.  „G o d  a c t s  b u t  b y  g e n e r a l  l a w s”  - mond egy angol bölcs. Nemzetek életében más ternók nincsenek, mint talán észben ‘s polgári erényben nagy férfiak, minő például az, kit én, nem gyáva hizelgésből, hanem meggyőződésből, a’ magyarok legnagyobbikának szoktam nevezni. - Ezek lehetnek véletlen ternók, minden egyébben ok van szorosan és következmény; ‘s azért én ép’ ugy nem hiszem, hogy az  a’  f i a t a l  n é p,  m e l l y t ő l  valóban  t á v o l  v o l t  v é n s é g  é s  k o p o r s ó,  tulajdon azon időszakban a’ sir szélén dermedezett: mint a’ hogy megfogni nem tudom, mikint lehet ép’ az 1760-iki időt ollyannak jelelni ki ujabb korunk történeteiből, mellyben (2 l.) Magyarország lakosa kimondhatlan előmenetelt tön, mellyről mégis a’ 84-ik lapon az mondatik, hogy akkoron, alkotmányt ‘s nemzetiséget tekintve, a’ magyar (a’ mint valóban igaz) szánakozásra méltó szerepet játszott. - De hiszen a’ historia felfogásában tévedni épen nem csuda; mert valamint némellyek gondolkodása szerint  „d u o  c u m  f a c i u n t  i d e m,  n o n  e s t  i d e m:”  ép’ ugy látszik különbözőnek azon egy dolog, a’ mint különböző szempontból tekintetik. - Aztán a’ polycratesi mindenes szerencse ritka dolog, ‘s vannak emberek, kik ha másban nem, a’ historiai kútfők választásában szerencsétlenek; pedig ugy látszik, hogy e’ szerencsétlenség a’ grófot is üldözgeti; különben ha a’ franczia forradalom eredetének historiáját valami jó pragmaticus kútfőből merítette volna, olly képtelenséget csak nem állitana, hogy Magyarország ama’ forradalom előzvényeiben tébolyog! vagy hogy az 1840-iki országgyülés, a’ karzatoknak parancsoló fölhevülése miatt, gyors léptekkel haladt bizonyos conventi jelenetek felé! - Szegény karzatok! ti a’ magyar tanácskozási mezők- ‘s teremeknek, lóhátról és gyalog, jegen és szárazon, fegyverrel ‘s fegyvertelenül, 1000 év óta lármahősei! zajongástokat én is roszalom; de bizonyossá teszlek benneteket, hogy a’ magyar országgyülésből conventet csinálni soha sem fogtok, hacsak gróf Széchenyi azt, a’ mi e’ honban soha senkinek eszébe nem jutna, rátok nem beszéli, mig végtére tán magatok is elhiszitek; - ő, ki midőn csupa merő szoros mathematicai számolásból (melly számolásnál hogy a’ szív jelen nem volt, nagyon elhiszem) ezt is amazt is  R o b e s p i e r r e-hez  hasonlitja, miszerint tán majd gyanakodóvá tevén az erőt ‘s hatalmat, ollyasmi sükerül, mint szokott az ebbel, mellynek veszett hirét költi valaki, - épen ez által, de még sok más egyéb által is, habár nem az aristocratia, nem is más egész osztályok, de legalább bizonyos „hirlapszerkesztő” és bizonyos „hig velejű politicai költönczök” és bizonyos „tulzók” irányában, bizonyos vágyakat kézzelfoghatólag bizonyít, melly vágyak  a z  é r t e l e m  i s t e n a s s z o n y a  e g y k o r i  f ő p a p j á n a k  vérözönemlékü vágyaihoz talán csak azért nem hasonlithatók, mivel a’ gyanussá-tétel rendszerét egykor olly mesterileg kezelt vádló ügyészhez (tán  F o u q u i e r  T i n v i l l e-nek hítták) hasonlitnának, hahogy Pannonia körülménye és Galliáé egymástól ég- ‘s földtávolságilag nem különböznék.
Istenemre mondom! fáj, hogy nem lehet ezt elhallgatnom; az epés csipkedéseket, mikkel a’ megtámadás saturálva van, örömest el hagyom hangzani megtorlatlanul, ‘s bár gúnynyal tetéze sokat, mi az ember kebelében szent, bár játékot üzött a’ szenvedésből: a’ tisztelet, mellyel a’ grófnak szívem mélyéből adózom, hallgatást parancsol a’ hiuságos gerjedelmeknek, mellyek gyarló embert annyira késztenek viszont nevetségessé tenni azt, ki bennünket nevetségessé tenni iparkodott. - Nyomorult semmirekellőnek vallanám magamat, ha örömömre válhatnék, port szemetet szórni a’ megbotlott óriásra; én tiszteletteljesen tárom ki karjaimat, ‘s kérem: szenvedjen meg a’ nemzeti nagyság épitésénél homokhordó napszámosi közt, méltassa tanácsára, javitó vezetésre azt, kinek most utját állani törekedik; mert jobb a’ közre, ha  e g y m á s  m e l l e t t,  m i n t  e g y m á s  e l l e n;  - de két gyanusitás van a’ gróf könyvében, mit erősen visszatorlani nagy és szent kötelességek parancsolnak; ‘s ezeknek egyike a’  z e n d ü l é s i  s y l l o g i s m u s,  mellyről hát szó még máshol is leszen.
Hogy a’ magyar nemzet akkor, midőn gróf Széchenyi István a’ polgári nyilvános életet olly dicsőn megkezdette, nem volt sir szélén álló vén beteg, arról alig kételkedhetünk, ha figyelembe veszszük a’ megtörhetlen visszahatást, miszerint alkotmányszerüség ‘s nemzetiségi elem a’ germanizálás fáklyatüzénél ujult lángra gyult, azon nagy férfiu törekvéseinek ellenében, kiről Platthy Mihály halhatatlan tollával irva van: hogy „princeps justus, sapiens, aequus, quem praeceps boni publici fervor et peregrina juribus nostris consilia lege praescriptos cancellos siverunt perrumpere;” ha továbbá figyelembe veszszük az 1790-iki országgyülést, mellyen annyi felvilágosodás annyi türelemmel, annyi lelkesedés annyi méltósággal, annyi szabadságszeretet annyi törvényességgel, annyi körülményismeret annyi előrelátó gondossággal, annyi engesztelő szellem a’ jövendőbe olly mély belátással párosultak, hogy ezen országgyülés történetét évrajzaink legfényesb lapjaihoz sorozhatnók; utóbb ha megolvassuk az 1790:67 törvényczikk által kirendelt országos választmányok munkálatait, mellyek nagy részben a’ XIX. század gyermekeinek is becsületökre válhatnának, ámbár a’ statusgazdasági tudomány még akkor rendszerítve nem igen volt; és ha el nem felejtkezünk a’ lelkesedésről, nem az olly nemes áldozati készségről, mellyet nemzetünk a’ következett századnegyednek minden phasisain át bizonyított; és szemmel tartjuk, mikép a’ viszontagságok minden kisérletein keresztül, egy részről a’ nemzetiség nagy érdekében soha nem ernyedő buzgósággal küzdött előre lépésenkint; más részről pedig vágyait a’ reform után, mint sérveinek és bajainak egyedüli orvosa után, ha néha tévedezve bár, de mégis kitünteté; és nem siklanak el figyelmünk elől a’ municipalis élet körébeni jelenetek, mellyek még azon időszakból sem hiányzanak, mikor a’ magyar olly súlyos áldozatoktól, annyi veritékes fáradalmaktól pihengetve, tespedett ugyan, ‘s tespedésére ürügyül vevé a’ méltó remények valósulatára, alapos igények teljesületére várakozást; azonban e’ tespedő várakozás közben is uj meg uj erőket gyüjtögete (mert hiszen korunk sok bajnokinak nevelése nem épen ez időszakba tartozik e?), mig majd elkövetkeztek az 1823-iki események, és elkövetkezett az 1825-iki országgyülés, mellyről  g r ó f  S z é c h e n y i  olly igazán mondá: hogy „a’ pillanati nyomásnak visszahatása nyilván bizonyitá be a’ világnak, mikint Magyarország fejedelme élő ‘s fiatal, nem vén s megholt nemzeten uralkodik:” valóban ha ezeket megfontoljuk, lehetlen meg nem győződnünk, miképen mind ezek nem arra mutatnak, mintha nemzetünk már a’ sir szélén dermedett volna; mire hiszen erősebb czáfolat talán nem is kell, mint épen ama’ bámulatos hatás, mellyet gróf Széchenyi munkái gyakoroltak; mert ezen hatásnak szoros számolás szerint okvetlenül ki kellett volna maradnia, hahogy a’ nemzetben már előre kész fogékonyság nincs, a’ mi valóban nem halálos álomkórságnak jelensége. A’ mi azóta történt; minő felszámithatlan hatással volt a’ nemzeti értelmesség önmagábóli kifejlésének processusára az országos rendszeres munkáknak ugy a’ magános társalgás mint a’ municipalis élet nemzeti nagy asztalára kitálalása; mikép nőtt fel, fejlett, érett és erősödött a’ nemzet az 1836-iki országgyülés által ‘s kölcsönös hatás szerint az országgyülés a’ nemzet által (mire tán azok is tettek valamit, kik a’ törvényhozótest értelemsugárinak a’ nemzet ereibe folytonos elszivárgását ‘s ezzel viszont az országgyülési fénycsomóba visszasugárzását, idő ‘s körülmény szerint, talán szintugy nem hóbortos rögtönözgetéssel, hanem szintugy becsületesen átgondolt kiszámitással eszközölni segitgették); mikép következett egy - szabad legyen hinni - utólsó visszalökési kisérlet azok érdekeinek magas helyekre befolyása által, kiknek most gróf Széchenyi István sejditlenül bizonyosan ‘s akaratlanul kezökre játszik, ‘s kik ez uj, váratlan „succursuson” alkalmasint nem kevesbbé fognak bámulni, mint az angol toryk az angol radicaloknak, vagy a’ franczia republicanusok a’ Gazette de Francenak szövetségén; és mikép eszközlé a’ visszalökési kisérlet ép’ ellenkezőjét annak, a’ mit szándékla; ‘s mikép következett el a’ boldog óra, hogy nemzet és kormány kölcsönös őszinte bizodalommal kezet fogva, együtt, egymással, nem egymás ellen állanak, - mind ezt egészben magasabb szempontból, egyes részletekben híven felfogni, a’ historia körébe tartozandik; - elég, hogy a’ szempont, mellyből gróf Széchenyi nemzetünk állapotját ugy valamint saját polgári munkás erényének hatását most felfogni látszik, csekély nézetem szerint nem helyesen van választva. - E’ taglalat pedig korán sem vala henye critica; mert alkalmasint e’ körül forog „a’ hitel tengelye, mellyet a’ kelet népébeni” szenvedelmes declamatiók és vészjóslatok érdemlenek.
Én a’ nemes gróf polgári nyilvános életét igy veszem föl: Hazáját mondhatlanul szereté; szereté ama’ keserédes búskomolysággal, melly nemzeti jellemünk sajátsága, mikint mind ezt szivmelegébe mártott tollal olly mesterileg festi, valahányszor megszállja (és - istennek hála! - gyakran szállja meg) a’ magasztos polgári erények poësisa. - Ez érzelmek, nemes gróf, mik - szeretem hinni - igen sok magyar kebelében visszahangoznak, csakhogy kevésnek adatott ama’  „s z á r a z  e c s e t,”  melly olly eleven szavakba önti, a’ mi sokaknál kimondhatlan, - ez érzelmek azok, miket nézetem szerint magunkban ugy mint polgártársainkban örökön ébresztenünk kell; minek ideje soha sem mulik, bármilly stadiumon álljon is a’ nemzeti kifejlődés; mert nincs nélkülök lelkesedés, mellyre a’ honnak örökké szüksége van, mivelhogy nélküle polgári erény kereskedési áruczikké lesz. - Engedjen hát a’ gróf kérelmemnek, hogy ne akarja utját állani a’ szívből fakadó szózatoknak, miknek végiránya: minél többekben fölébreszteni, minél többekben ébren tartani a’ meleg honszerelmet és a’ magasztos lelkesedést, melly őt ösztönözé olly nemesen futni meg a’ nemes pályát.
E’ honszeretet azonban gróf Széchenyinél henye sopánkodásban nem párolgott el. Ujjait a’ kornak üterére tevé, és megértette lüktetéseit. És ezért, egyenesen ezért tartom én őt legnagyobb magyarnak; mert (bár megczáfolna valaki!) nem ismerek senkit historiánkban, kiről el ne mondhatnók, hogy százados hatásra számitott lépései sem korán sem későn nem érkeztek. - Ki korán jő, isoláltan áll, ‘s az egyedülállónak lépteit maradandó hatás nem követheti.  „I l  n e  f a u t  p a s  d e v a n c e r  s o n  s i è c l e.”  A’ ki későn jő, fényen nappal gyujt gyertyavilágot, ‘s még hálát adhatunk, ha működése csak haszontalan. - Ah! vajmi sok van nemzetünk évkönyveiben, a’ mi már születésekor homlokán hordá a’ „késő” szót; miről, mert vagy nem egyesektől, vagy tulhatalmas egyesektől jött, nem mondhatjuk el, hogy: istennek hála! csak haszontalan. - Gróf Széchenyit a’ kor szükségeinek hatalma alkalmas perczben ragadta meg. Ő korának nyelvévé lőn; ő a’ nemzet jobbjai gondolatának szavakat adott. És hatásának titka itt fekszik. Ha kész anyagot, kész fogékonyságot nem talál vala nemzetében, bizonyosan beteljesedett volna rajta, mit mostani munkájáról jóslani merek:
Vous serez étonné quand vous serez au bout
De ne leur avoir rien persuadé du tout.
Ezeknek valóságát tagadni alig lehet; ‘s ha nem hibáztam e’ felfogásban, kettő van, mi belőle következik. Egyik az: hogy a’ ki korának óramutatója, az korának nem Prometheusa; tán inkább őt teremté a’ kor, mintsem ő a’ kort; dajkája lehetett a’ jövendőnek, kapocs a’ tegnap és a’ holnap közt: de ha ugy gondolkozik, hogy az óramutató teremti az időt, ‘s mindig annyi időnek kell lenni, mennyit ő mutat, holott ép’ azért, mivel az idő örökké halad, az óramutatónak előbb vagy utóbb okvetlenül elkésnie kell - a’ ki igy gondolkozik, épen azon szempontot veszíti el, a’ melly hatását föltételezé,  c o m b i n a t i ó i b ó l  természetesen  k i f o r g a t t a t i k,  a’  h a z a i  m o z g o n y  h a l a d á s á t  természetesen  h á t u l r ó l  n é z i  (honnan az ember poros utakon bizony csak port lát, ‘s a’ por miatt magát nem a’ haladót); és midőn mind ezt önkényt megvallja, egyszersmind vallomást teszen arról is, hogy időmutatás helyett a’ teremtés vagy gondviselés szerepét igényelvén, idegen térre jutott, mellyen alkalmasint nem olly biztos mutató, mint egykor volt. - Fogalmam másik következménye az: hogy ha e’ nemzet sir szélén dermedező, beteges aggott vén test volt volna, midőn füleibe mennydörgött gróf Széchenyi: okvetlenül vagy meghalt, vagy legalább a’ mennydörgés minden siker nélkül hangzott volna el; más szóval: a’ „Hitel” irójának föllépte vagy kárt okoz, vagy legalább haszontalan marad; és mivel nem maradt haszontalan, és mivel hatása bámulatos volt, önkényt következik, hogy nem beteg, nyavalygós vagy gyönge lábadozó nemzetnek vagyunk tagjai, hanem egy ép, erős, fiatalnak, melly bizonyosan nem csak sokat megbir, mi a’ betegnek ártalmára lehetne; de sőt életerejének fentartására sokat megkiván, mit a lábadozó nem birna meg.
A’ nemes grófnak a  P e s t i  H i r l a p  ellen intézett egész megtámadása azon tengely körül forog, hogy e’ nemzet gyönge lábadozó, ő pedig a’ hivatott orvos, ki e’ beteget  „a s s i s t e n s e i”  segedelmével már 15 év óta gyógyitgatja, ‘s ki ha már nem egyedül van is birtokában az arcanum triplicatumnak, melly a’ beteget tökéletesen helyrehozandja, de csak egyedül az ő kezében van a’ mérleg, mellyen fölmérhetni, hogy a’ gyógyszerből ez idő szerint hány mákszemnyi kell (a’ tisztelt gróf modorát követem, mert igen szereti az orvosi parabolát): én ellenben azt gondolom, hogy e’ nemzet ép, ifju, egészséges, elég erővel biró, institutióinak százados bajait is kijavítani; magamat pedig korán sem képzelem orvosának, hanem vagyok ez ép, egészséges, ifju nemzetnek parányi izecskéje, munkára hivatva, mint akárki más; ‘s hogyha felszólalok, miután elveim a’ gróf elismerése szerint is jók és helyesek, a’ modor, mellyben e’ helyes elveket ép, egészséges nemzet irányában előadom, énnekem lehet káros talán, ha csakugyan rosz módon járok a’ jó uton, de a’ nemzetre nézve valami olly alárendelt csekély dolog, hogy azt fontossá csak olly eleven képzelgés óriásithatja, minővel amaz arabok birnak, kik tevéjök árnyékából egész napokon nézik a’ déli báb gőzképeit; olly csekély dolog, hogy én, megvallom, ha gróf Széchenyi István volnék, legüresb órámban is hasznosabb dolgot tudnék tenni, mint modor ellen 24 ivet irni. - Hoszú beszédem rövid értelme: „A’ kelet népébeni” minden okoskodás azon alapszik, hogy e’ nemzet javulófélben levő beteg; ezen alap nem áll: és igy az okoskodásnak egész épitménye magában összerogyik.
--------------------
Az autobiographia folytában van más állitás is, melly minden figyelmet érdemel. A’ gróf t. i. azt mondja:  „c s a k  u g y  r e m é l h e t ü n k  r á n k  ‘s  u t ó d i n k r a  n é z v e  ü d v ö t,  h a  s z e l l e m i  a l a p o n  n y u g s z i k  j e l e n ü n k  é s  j ö v e n d ő n k,  h a  s z e l l e m i  a l a p o k o n  e m e l k e d i k  a n y a g i  k i k é p z é s ü n k,  é s  n e m  v i s z o n t.”  - Azon kölcsönhatást, mellyel a’ jól intézett anyagi kifejlés a’ szellemi kifejlésre, ez viszont amarra bir, következőleg hogy mihelyt a’ kifejlés természetesen ‘s nem egy napi virágot termő kegyelem gyanánt intéztetik, egyiket a’ másiktól egészen elválasztani nehezen lehet, - ezt mind ismert ‘s elismert dolognak tevén föl, ki kell jelentenem, hogy a’ gróf idézett állításában betűről betűre egyetértek, és mondhatlanul örvendek, hogy ezt a’ gróftól illy határozottan elismertetni látom; mert ezen határozott elismerés igen alkalmas, bizonyos balhiedelmeket eloszlatni, ‘s a’ javításpártiak két nevezetes töredékét egygyéforrasztani. Értsük meg egymást; talán egyesülünk, ha megértettük.
A’ gróf azt mondja, hogy minden tettei, minden léptei egy, előre kiszámlált, messzeható tervnek szüleményei: és igy politicai hitének idézett alapszabálya is, miszerint anyagi kiképzésünknek szellemi alapokon kell nyugodni, kétségtelenül nem tegnapról mára született meggyőződése, hanem olly elv, mellyre minden lépéseinél minden bizonynyal figyelemmel volt. E’ szerint a’ nemes grófot alkalmasint meg fogja lepni, ha kimondom, hogy a’ grófra nézve e’ tekintetben a’ közvélemény maiglan igen boldogtalan tévedésben volt, elannyira pedig, hogy meg vagyok győződve, e’ tévedésnek igen nagy része van azon két pad közti helyzet előidézésében, mellyet a’ közjó érdekében lehetlen nem sajnálanunk, ‘s melly egy kis őszinte magyarázat után, mindnyájunk örömére, alkalmasint meg fog szünhetni.
E’ tévedés félreértésen alapszik. A’ nemes gróf mult országgyülés alatt genialis beszédeiben nem egyszer panaszkodott, hogy gyakori szerencsétlensége: félreértetni. Ha illyesmi „gyakran” történik, kiben fekszik az ok? a’ félreértőkben e, vagy a’ félreértettben? nem vizsgálgatom; abban sem telik örömöm, hogy felhányjam a’ nemes gróf eddigi tetteit ‘s iratait, és kínpadra vonjak minden betűt, megmutatandó, mi szolgálhatott alkalmul ez igen nevezetes alapelv tekintetében a’ félreértésre; mentse némileg a’ félreértőket: hogy a’ gróf (mint önmaga vallja) ekkorig mindig csak  d a r a b o s a n  szólott,  ‘s  n e m  v i l á g o s a n,  n e m  m i n d e n  l e p l e g  n é l k ü l,  t ö k é l e t e s e n  k i m e r i t ő l e g;  mire ha helyes okai lehettek is, minden esetre természetesen kellett következni: hogy  „h a  t á n  n é m i  k e b e l  s e j t é  i s,  m i t  r e j t  l e l k e,  e z e k  e l ő t t  i s  f e l f o g á s a  j o b b á r a  r e j t é l y  m a r a d t.”
E’ félreértés kiegyenlitésére akarok csekély erőmmel közredolgozni; talán hogy a’ mit mondani fogok, segitheti némileg a’ történetirót buvárkodásaiban, midőn jelenkorunk eseményeinek zagyva tömegében fölkeresendi a’ fonalat, melly nemzeti életünk megitélésében vezér legyen.
Huzamos időn át két jeles hazafi vezérlé a’ javitási párt közvéleményét. És e’ két nevet, mikint egy volt tiszteletünkben, ugy elvek iránt is egybefoglalók. Azonban vettük észre, és lehetlen volt észre nem vennünk, hogy a’ két vezér egy idő óta nem karöltve jár, ‘s utjaik mindinkább szerteágaznak. Egyes részletekben a’ siker egyik mellett szólt; de voltak sokan, kik ugy vélekedtek, mikép e’ részletek olly üdvösségre, minő a’ magyarnak kell, hogy boldog legyen, vezetni soha sem fognak, ha elsőséget vínak ki magoknak az elvek fölött, miket a’ közvélemény a’ másikban személyesíte. - És a’ fejlődő nemzeti értelem gyakran veté föl vitatás kérdéseül: mi a’ különbség e’ két hazafi tervei közt? És jött az idegen is, és vezéreiről akará ismerni a’ nemzetet, és ez is kérdezgeté: miben különbözik egyik véleményvezér a’ másiktól? Természetünkhöz tartozik, hogy ha egyszer kérdés támad ember keblében, a’ felelet is elkövetkezik. - Igy támadnak pártok politicában. Kik az őszinte kérdésre önmagoknak őszintén megfelelnek, kiknek meggyőződésük van, képezik a’ pártok gyüjtő magvát, mellyhez aztán sok vak utánzó, sok szennyes érdek és sok salak is csatlakozik. - És mondák az emberek: Az első közvagyonosság utján akar vezetni közszabadságra; a’ második pedig közszabadság utján vagyonosságra. Amaz ezt tartja: „legyünk csak gazdagok, a’ szabadság majdan elkövetkezik;” emez viszont: „csak szabadok legyünk, a’ gazdagság majd önkényt eljő.” - És ezek mondák: Az elsőnek igaza van: gazdag nemzeten nem paczkázhatni kény és kedv szerint, a’ vagyonosság önállást nyujt; és lesz szabadság, ha tehetség lesz. Századunk iránya anyagi érdekeknek ugyis kedvező; ez uton haladnunk nem lesz olly nehéz, mert ha engedélyre szólittatik fel a’ hatalom, anyagiakban engedékenyebb lesz, mint szellemiekben, ezek féltékenységet gerjesztenek, amott kedveznek kor és istenek; pedig  „i n  u l t i m a  a n a l y s i”  a’ dolog csakugyan egyre megy, és minden lépés előre anyagi érdekekben, egy lépés előre értelemben; pedig szabadsághoz értelem kell. Ha neveltük a’ kéjelmet, sok erő marad ben a’ hazában, melly most kün elnemzetlenedik, minthogy kéjelmet itt ben nem talál; de találjon csak, ‘s megszokja szeretni a’ hont; és ha szereti, majd csak eljárul egyhez máshoz is, ‘s a’ nemzeti kifejlés sokszorozója egy számmal untalan szaporodik. Azért hát, ha néha egy kis betűjog áldozatába kerülne is, ám isten neki! hiszen örökre nem veszett el; legyen feláldozva, hahogy általa anyagi fejlődés tekintetében nyerhetünk annyit, mennyi föléri az áldozatot. - És mások mondák: A’ másodiknak van igaza. Történetekben fekszik a’ tan. Nem mutat nemzetet a’ historia, melly gazdagság által jutott volna el szabadságra; de mutat sokat, melly gazdagság által ős szabadságát elvesztette. Már  C a t o  mondja:  „T i m e o,  n e  d i v i t i a e  m a g i s  n o s  c e p e r i n t,  q u a m  n o s  i p s a s.”  Csak olly gazdagság nem veszélyes a’ szabadságnak, melly a’ nemzet erkölcsi és anyagi tehetségének szabad kifejléséből szabadon fejlett; az, mit a’ kegyelem nyujt, mi jogok árán vásároltatik, tartós jólétet soha sem szül; ‘s igy mindenek előtt ójuk meg a’ szabadságot, a’ melly már van; mit itt veszítünk, azt békés uton vissza nem nyerjük tán soha is; és azért jogainkból semmi áron! ‘s mig itt egy részről mindig őrködünk, más részről emeljünk a’ szabadságnak sánczai közé mindig többeket. Szabadság nem veszít, ha megosztatik, sőt mindenkor nő és erősödik. Midőn ezt teszszük, az anyagi fejlődést is legsikeresebben mozditjuk elő; mert ha igaz, hogy csak azon jólét tartós és állandó, melly a’ nemzetből fejlett ki önkényt és szabadon: a’ szellemi érdeket kell kifejteni, hogy a’ jólét kifejlődhessék önkényt, szabadon. A’ szabad szellem csudákat müvel az anyagon is. Ez ut - igaz - nehezebb és akadékosabb, indulatot és féltékenységet költ fel ellenünk: de a’ jog maga nem lesz áldozat; ‘s ha gyöngék vagyunk, ha szabadságot védni, fejteni tehetetlenek: inkább akármi, mint testi jókért nyakunkba rázott szolgajárom. - Azért hát jog és szabadság legyen jelszavunk.
Ez volt a’ vélemény a’ két hazafiról. Tényt beszélek, ‘s nem magánynézetet; beszélem azok közvéleményét, kik őszintén hittek mind a’ kettőnek lelkületében. A’ romlott lelküek, kik mivel tetteikben csak szennyes érdektől vezérelvék, nemesb valamit másnál sem képesek gyanítani, kik minden erényt sárba tipornak, minden tényt nemtelen kútfőből származtatnak, nehogy tán valakit becsülni legyenek kénytelenek, a’ gyanusitók piszkos serege itt sem maradt el, mint sehol sem; de az illynemű gyanusitgatás a’ közvélemény alakulását nem háborgatá. És a’ másodiknak politicai élete igazolni látszott, hogy a’ józanabbak közvéleménye őt jól fogja fel. És az elsőnek politicai életében akadtak néha tünemények, mellyek oda magyaráztattak sokak által, hogy hazafi terve lánczolatában egy más lánczszemnek kivitelére egy kis jogáldozattól viszsza nem retten. Emlékezzünk bár például az 1836-diki országgyülés végére, midőn az adófelajánlási kérdésben e’ kifejezés fölött: „három évre  é s  n e m  t o v á b b,”  mellyel a’ követi kar az országgyülésnek törvényes időbeni megtartását biztositgatá, azon hazafi és politicai barátai közt bizonyos feszültség kezdett támadni, ‘s a’ feszültség már-már elhidegülés szinét ölté föl, mikor aztán explicatiókra kerülvén a’ sor, a’ (hibásan) ugyneveztetni szokott oppositiónak vezértagja nyilván ‘s határozottan kijelenté, mikép ő és barátai nemzetünk anyagi jólétét akarják igenis, de  n e m  m i n d e n  á r o n:  azért tehát anyagi engedélyekért jogot áldozni soha sem fognak; a’ tisztelt hazafi azonban (kétségtelenül fontos okoknál fogva) még ekkor sem vélte jónak, feltárni politicai rendszere vezérelvét; hanem szólott a’ bizodalom szükségéről nemzet és kormány között, ‘s hogy rosz tactica, bizodalmatlanságot mutatni azon kormány iránt, melly mindennél fontosabb érdekünk, nemzetiségünk tekintetében olly roppant következményü közeledést tön. - Illy tünemények szülték a’ félreértést, ‘s ez (ismét nem magános nézetet, hanem tényt mondok) annyira ment, hogy voltak, kik már-már megbarátkoztak a’ gondolattal, miszerint nemzet és kormány közti kérdésekben őtőle positiv föllépést igényelni sem kell, mert a’ hon javára tervezett vállalatainak sikere végett Szüksége van, hogy a’ kormány ellen élre ne álljon; ‘s tőle illy dolgokban már csak nemlegességet igényeltek; és nyilván lehetett tapasztalni, mikint csökkent vagy nőtt iránta a’ bizodalom, a’ mint e’ kérdésekben a’ nemleges állást elhagyván, egyik vagy másik oldalhoz közelitve látszott emelni nagy nyomadéku szózatát.
És ime! itt van - nézetem szerint - a’ kulcs, melly a’ haladási párt táborát két részre osztá; és korán sem ott, hogy mérséklettek és tulzók vannak; a’ mi hiszen ollyas valami, mint Hercules saruja, ollyasmi, a’ minek más fokmérője nincs, mint kinekkinek saját nézete; miszerint más értelmezést felőle nem is adhatnánk, mint ezt: a’ ki kevesebbet akar mint én, az tespedő; a’ ki többet, tulzó; - vagy pedig; a’ ki semmit sem akar, az tespedő; a’ ki pedig mást vagy máskép akar mint én, az tulzó, politicai költöncz, lágy velejű, hig eszű, és mit én tudom, mikint hangzanak mind azon gyönyörű epithetonok, mik a’ minő nem-zengzetesen hangzanak gróf Széchenyi István szájából, szennyes fegyverek levén, feleletet tán még a’ „tulzóktól” sem érdemelnek. - Nem itt van tehát a’ két töredékre oszlásnak kulcsa; mert én legalább, ki - a’ mint magától a’ gróftól hallottam - egykoron azért tartattam veszedelmesnek, mert hallgatni tudok, több éveken át hallgatva, de folytonos figyelemmel kisérvén a’ nemzeti erők nyilatkozatait, ugy tapasztalám, hogy az ugynevezett tulzó párt szakadást soha sem csinált, ő csak szárny volt, melly kiebb száguldott, mint a’ test maga, de azért a’ testnek tagja maradt; és gyakran mondá, hogy ohajtása például = 100, de minthogy azt el nem érheti, à conto 10-et is elfogad; ez a’ tulzó párt elvveleje, a’ többi csak modor, csak színezés. - Nem, a’ megoszlás kulcsa nem ebben fekszik, hanem abban, hogy a’ közvéleménynek igen nevezetes töredéke a’ grófot félreértette, vagyis inkább (mert nem nyilatkozott) föl nem fogta; most azonban határozottan meggyőződünk, mikép a’ gróf is szellemi alapokra kivánja épitni jelenünket és jövendőnket; ‘s a’ grófnak e’ határozott nyilatkozata, hahogy (a’ miben nem kételkedhetni) a’ részleteknél is következetesen keresztülvitetik, képesebb mint más akármi, a’ különvált töredékeket egyesíteni; képesebb pedig annyival inkább, mert - a’ mint mélyen tisztelt nádorunk a’ mult országgyülésen bölcsen mondotta - az egyesülés csak addig nehéz, mig általános elv általános elvnek szegeztetik ellene; mihelyt részletekbe bocsátkozunk, sokkal könnyebben egyesülünk. - Ez annyira igaz, hogy tökéletesen hinném, ha gróf Széchenyi, kivetközvén a’ képzelőtehetség sárgaságából, nem bűvös mécs világánál tartana szemlét a’ Pesti Hirlap fölött, ha nem akarna minden sorában rémeket látni, ‘s nem azon föltett vagy föl nem tett szándokkal venné akármellyik számát kezébe, hogy abban coûte qui coûte minden esetre veres fonalat talál: alig látna laterna magicai eltorzított árnyékképeket, alig tudná megmondani, hogy tulajdonkép miért ellensége, és pedig ellensége jan. 2-ika óta, a’ Pesti Hirlapnak.
„A’ kelet népébeni” minden egyes szót kínpadra vonni (mint gróf Széchenyi például a’  „s z í v t e l e n  g a z d á v a l”  tön, miből a’ hevült képzelődés leggyönyörűbb ügyvédi mesterségével a’ tulajdonnak megtámadását allegálja ki) sem czélom sem időm. Nem czélom; mert az illy parányias „Rechthaberey” az önkecsegtető hiuságnak hizeleg csak, köznek nem használ; ‘s én rosz magyarnak tartanám, a’ ki gróf Széchenyinek ellenében illyesmiben örömét lelné. De időm sincs; mert a’ körülményeink között már természeténél fogva is tömérdek nehézséggel járó hirlapszerkesztés, 24 1/2 íves ‘s illy férfiutól eredő megtámadás által bizony távolról sem könnyült annyira, hogy egyéb foglalatosságra sok időt engedhetne; ‘s azért az autobiographiában feltünő állitások közűl csak néhány nevezetesbet emelek ki, - azokat, miket midőn taglalgatnék, mellékesen talán a’ megtámadás alaptalanságát is sükerülend némelly szempontból megmutatni.
„A’ kelet népének” 2-ik lapján mindjárt beköszönt a’ gyanusitás, hogy a’ ki fejledező körülményeink közt keserű, annak az, mit elérni akar (ha tudja, mit müvel),  t á n  i g e n  i s  j ó,  de honunkra bizonyosan nem hoz áldást; utóbb a’ minden tettnél háttérben lappangó nemtelen czélzatokróli gyanusitgatás, mikép ez jószágelkobzásokra dolgozik; amaz üressé vált erszényét egy csöndes kis forradalom által akarja ismét megtölteni; egy más töredék viszont oda munkál, hogy minden akadály nélkül kénye kedve szerint aratgathasson a’ nagy homályban, ‘s a’ többi, és ezerszer ismét a’ többi annyiszor fordul elő, miszerint lehetlen a’ grófot nem kérnem, fontolja meg: valljon jó tactica e, a’ keserűket illy keserűen gyanusitgatni; nem gerjeszt e maga ellen gyanút, hogy épen ő az, a’ ki oda dolgozik, hogy  „t ö b b é  s e n k i b e  s e  b i z z é k  a’  f e l f o r r t  s o k a d a l o m”;  ‘s hogy, mint férfiunak illik e, mint embernek szabad e, mint magyarnak tanácsos e, charactert és becsületességet megtagadni mind azoktól, kik történetesen vakon senkinek sem hódolnak, vagy nem elég látnoki tehetséggel birnak, hogy az ő, 15 év óta mindig tárogatott, de maiglan is soha fel nem tárt terveit felfoghassák? És lehetlen a’ grófot meg nem kérnem, méltóztassék megemlékezni, hogy a’ gyanusitgatás ezen neme, melly nem tetteket bírál, hanem a’ vágyak titkait bonczolgatja, már keleten ugy mint nyugaton olly elcsépelt szalma, olly elkoptatott fegyver, miszerint annak mellőzését a’ lovagias gróf Széchenyitől tán némi joggal remélhetők, - őtőle, ki az értelem nevében a’ szívnek hadat üzen; ki - mint mondja - mindenben csak szoros logicával, csak száraz számokkal küzd; ki egykoron gróf Dessewffytől, csak a’ kurta farku lóróli lebukás ‘s egyéb gyarlóságok megemlitését is olly rosz néven ‘s méltán rosz néven vette; - és szabad legyen kérnem, emlékezzék meg, hogy ha van, kit tetteiben pénzszomj, kincsvadászat, haszonles vezet, e’ vágyak kielégitésére egy másik ut sokkal könynyebb, bizonyosabb, veszélytelenebb; ‘s hogy a’ ki Magyarországon legjobb esetben is egy kis nyaktörés veszélyével járó forradalom utján akarná lapos erszényét megtölteni, az nem csak gazember volna, de még bolond is; mert ha forradalmi kisérletek pénz nélkül a’ világon még soha sem sikerültek, Magyarországon bizonyosan a’ terjedelmes uradalmacskákat zendités által senki fiának ősei nem szerelték. Mert hiszen jó lesz megemlékezni, hogy Magyarhonunkban nyilt szemmel is sok ember bir, és sokan is olvasták a’ historiát. - Gondolom, helyén volt ezt megmondanom; ‘s talán épen nekem volt helyén, kinek szándoka tisztaságát a’ nemes gróf csak távolagos gyanusitgatással (minő például:  „a’  k i  k e s e r ű,  a z  m a g á n a k  t á n  i g e n  i s  j ó;”  és:  „m a j d  m e g l á t s z i k,  m a g á t  s z e r e t i  e  i n k á b b,  v a g y  h a z á j á t”  ‘s a’ t.) illetgeti, egyenesen azonban kétségbe nem vonni kegyeskedik. Talán véleményi surlódásinkból a’ személyeskedés daróczait kiküszöbölni e’ felszólalás is segithetend.
Előfordul azon állitás is: hogy „egyesek keserves panaszai mint éles lélekharang a’ közhaláli álmon keresztül végre sok hű kebelben viszhangra találtak, ‘s mindinkább sejtjük, hogy a’ magyar lesz, minden esetre lehet” (12 l.); - „de azért nemzeti létünk körül tudomásunk ma csak az, miképen nemzetünk él, ‘s hihetőleg élni fog, tovább semmi.” - Szabad legyen kérdenem, mikép egyezik meg ez állapottal a’ tanács: hogy a’ szívet hallgatásra kell parancsolni? - Nekem ugy látszik, illy állapotban még igen sok lelkesitésre van szükség, ‘s illy állapot irányában a’ szívhallgattató tanács nagyon különösen hangzik, kivált attól, ki midőn mindig csak az értelemhezi hideg szót javasolgatja (száz hasonló hely közül csak egyet emlitvén), a’ 19. lapon igy szól:  „O h  t i  h a z á n k  r e m é n y e i,  k i k e t  s z á z a d o k  k o r c s  s z e l l e m e,  a n y a t é j j e l  b e s z í t t  e l f o g u l t s á g o k  ‘s  a l n e v e l é s  m i n d e n  e m b e r i  m é l t ó s á g b u l  k i  n e m  v e t k e z t e t e t t  m é g,  n e m  r e s z k e t  e  b e n n e t e k  a’  s z í v,  n e m  e m e l k e d i k  e  m i n d e n n a p i  u n a l m a k  n y o m o r u l t  k ö r é n  l e l k e t e k  m a g a s a n  t u l  -  -  n e m  o l v a d o z  e  h a l á l i  f a g y t u l  ö s s z e z s u g o r o d o t t  -  k e b l e t e k  m i n t  t a v a s z i  l a n g y t u l  i h l e t v e,  e d d i g  s o h a  n e m  é r z e t t  é d e s  m e l e g r e  -  -  -  -  n e m  h a n g z i k  e  b e n n e t e k  n y i l v á n  i s t e n i  s z ó z a t,  h o g y  h i v a t á s t o k  n e m  s y b a r i t i  á l l a t i s á g,  n e m  h a l o t t i  t o r n a k  m e g  n e m  s z ü n ő  r e s t  ü n n e p l é s e ?”  ‘s a’ t. És a’ ki e’ sorokat irá, szoros tudományi számolással, ‘s átgondolt messzevágó terv következésében, íveken meg íveken át csipkedi, szurdalja, korbácsolja, ‘s - hogy egy szóba foglaljak mindent - nemzetgyilkolási váddal terheli a’ Pesti Hirlap szerkesztőjét, mivelhogy a’ szívhez ‘s nem az észhez szól. - Felhivok boldogot boldogtalant, mutasson a’ Pesti Hirlap bármellyik hasábján csak egyetlenegy szóalkatot, telvét illy érzelemdús ‘s - ha száraz tudományilag néznők - nem sokat mondó szavakkal; - vagy ha talán azt vetné ellen a’ gróf, hogy ő nemes indulatokat gerjeszt, nemes szenvedélyt ügyekszik felkölteni: ugy ismét felhivok boldogot boldogtalant, mutassa meg, mikor iparkodott a’ Pesti Hirlap nemtelen indulatot mozgásba hozni?
„A’  c i v i l i s á l t  v i l á g n a k  s z i n t e  m i n d e n  n é p e i  e l é r t é k  m á r  t e t ő p o n t u k a t,  ‘s  v é n ü l é s n e k  i n d u l n a k,  a’  m a g y a r n a k  m o s t  d e r ü l  h a j n a l a”  (24 l.). Ezt csak azért idézem, hogy alkalmam legyen megmondani, miképen én fentebb a’ nemes gróf modorának nyomán kénytelen valék ugyan beereszkedni a’ magyar nemzet ifju vagy vén korának taglalatába, mivelhogy a’ gróf egész munkája egy illy szóvirágon alapszik: mindazáltal én az illy vénségi, fiatalsági hasonlitásokat igen sántikálóknak ‘s a’ rájok épült országlási rendszert ingatagnak tartom, és magasb véleménynyel vagyok az emberiség rendeltetéséről, mintsem hihetném, hogy a’ tetőpont, mellyre nemzetek hivatvák, már a’ civilisált világnak szinte minden népeinél el van érve, mellyeknek már e’ szerint vénülésnek kellene indulniok, következőleg nem sokára majd meg is halniok. Én az emberi perfectibilitást végetlennek hiszem, mint a’ számokat, mellyekhez egyet mindig hozzáadhatni, a’ nélkül hogy a’ legnagyobbat elérnők. - Valahol mondám a’ Pesti Hirlapban, hogy nemzet csak öngyilkolással halhat meg; és a’ gróf mondja valahol „A’ kelet népében”, hogy ez állitásban tökéletesen egyetért: nem kellene hát, csekély nézetem szerint, a’ népek vénségének, fiatalságának szóvirágeszméjétől magunkat annyira elfoglaltatni engednünk, miszerint erre országlási rendszereket alapitsunk; mert elvénült nemzetnek  m e g  k e l l  halni; már pedig abban egyetértünk, hogy nemzetnek  n e m  k e l l  meghalni, mivel nemzet csak öngyilkolással halhat meg; - és ha már ebben egyetértünk, nagyon örvendenék, ha a’ nemes gróf velem abban is egyetértene, hogy nép, nemzet, keleten ugy mint nyugoton, senki kedvéért nem fog élni  s y s t e m a t i c e.
A’ mit a’ tisztelt gróf nemes öntudattal elbeszél, mikint látta, hogy „senki azon tán kissé magasb nézőpontról nem fogja fel nemzetünk állását, mint ő; mikint lépett a’ nyilvános élet tövismezejére azon komoly elhatározottsággal, hogy ő fogná, ha senki más, nemzetünk egykori fényének megvetni alapját” ‘s a’ t. - mind ezeket, a’ nemes gróf halhatatlan érdemeinek szívem mélyéből hódolva, csak azért nem lehet nem említenem, minthogy bizonyos következményekkel szoros összefüggésben vannak, mikre nézve a’ tisztelt grófot megkérni bátorkodom, itélje meg: valljon csalatkozom e, ha ugy hiszem, hogy idő ‘s tér iránt talán egy kis tévedésben van? - Ugyanis, ámbár én - mint mondám - azok közé tartozom, kik a’ gróf politicai élete nagyszerű hatásának kulcsát abban találják, hogy olly socialis gondolatoknak adott szavakat, mellyek igen sok kebelben majd tiszta meggyőződés-, majd homályos sejtelemképen már készen voltak, ‘s a’ nemzeti értelmességnek e’ fogékonyságánál és a’ körülményeknek előre számitható hatalmánál fogva  „a’  k i v i t e l n e k  t ö m k e l e g e”  sem volt  „l e h e t l e n s é g g e l  h a t á r o s,”  sőt az előzvényekből és körülményekből  e l m u l h a t l a n u l  é s  s z o r o s  t u d o m á n y i l a g  (28 l.)  e l  k e l l e t t  k ö v e t k e z n i,  a’ mi elkövetkezett: mégis, fogadjuk el bár valóságnak, hogy kezdetben a’ nemes gróf  f e l f o g á s a  j o b b á r a  m i n d e n k i  e l ő t t  r e j t é l y  m a r a d t,  ‘s ne taglalhassuk azt is, mennyire igaz, hogy ha azt,  „a’  m i  m é g  l e l k é n  v a n,  ‘s  m i t  m o s t  l e p l e g  n é l k ü l  e l ő a d n i”  igér (26 l.),  „á m b á r  m o s t  i s  c s a k  k é n y s z e r í t v e  é s  k é n y t e l e n ü l  b o c s á t j a  a z o n  e s z m é t,  m e l l y e l  a n n y i  é v  ó t a  r e j t  k e b e l e,  m i n t  é r e t l e n  b á b o t,  a’  v i l á g b a”  (146 l.), ‘s  „á m b á r  e z  a l k a l o m m a l  s e m  v e h e t  m a g á n a k  i d ő t,  h o g y  r é s z l e t e s  é s  k i m e r í t ő  l e h e s s e n,  d e  a z é r t  m é g i s  c s a k  k i t á r j a  a’  m o n d a n d ó t”  (146. l.), - ne taglalgassuk, mondám, mennyire igaz, hogy  „h a  m i n d  e z t  t í z  t i z e n ö t  é v  e l ő t t  m i n d e n  l é p c s ő,  m i n d e n  h o z z á s z o k t a t á s  n é l k ü l  f e l t á r t a  v a l a,  n e m  m u t a t o t t  v o l n a  k ö r ü l m é n y i s m e r e t e t”  (27 l.), mind ezt fogadjuk el mathematicai bizonyosságnak: mégis azt gondolom, ezek a’ tisztelt grófot nemzetünk állapotjának ‘s különösen értelmi fejleménye stadiumának felfogásában némi tévedésre vezették. - Nevezetesen már a’ multra nézve is nagyon csalatkozik a’ gróf, ha ugy gondolja, hogy midőn a’ casinókat, lóversenyeket ‘s illyféléket tervezé, a’ nemzet át nem látta, mikép a’ végczél nem mulatság, hanem központositás; - ám legyen, hogy e’ központositásnak végczélja, mikint a’ gróf titokban rendszerezé, rejtély volt talán egy és más előtt, de a’ központositásra czélzás senki előtt rejtély nem vala, sőt e’ központositás végczéljáról is megvolt igen sok embernek a’ maga gondolata; mert valóban olly honban élünk, a’ hol történetesen már 15 év előtt is egynél több ember gondolkozott, - Hogy ez mind igy volt, azon fogékonyság, melylyel a’ casinoi eszme országszerte fogadtatott, ‘s casinók és olvasótársaságok keletkeztek és folyvást keletkeznek, talán a’ legczáfolhatlanabb bizonyság. Azonban hagyjuk a’ multat; én arról ohajtanám a’ nemes grófot meggyőzni, hogy a’ nemzeti értelmesség a’ fejlődésnek magasb fokán áll, mint gondolja. Ő ugyanis  „t i s z t á n  l á t v á n  a’  m u l t  o r s z á g g y ü l é s  u t á n,  h o g y  h a z á n k n a k  e g y  e l k o p o t t,  f é l i g m e d d i g  f e u d a l i s,  f é l i g m e d d i g  a l k o t v á n y o s  s z ö v e v é n y b ő l,  e m b e r h e z  i l l ő,  m i n d e n  á l f é n y t ü l  k i t i s z t u l t  k é p v i s e l e t i  r e n d s z e r r e,  m i n d e n  i n g a d o z á s  n é l k ü l i  á t v a r á z s l a t a  m á r - m á r  b i z o n y o s n a k  m u t a t k o z o t t:  k i m o n d h a t l a n  ö r ö m r e  g e r j e d t;  d e  t u d v á n  t a p a s z t a l á s b ó l,  m e n n y i t  r o n t,  m e n n y i t  s e m m i s í t  m e g  a’  l e h e t ő  l e g j o b b n a k  i s  i d ő e l ő t t i  d o b r a v e r é s e:  ö r ö m é t  e l  n e m  á r u l j a,  h a n e m  k e b l é b e n  f é l t é k e n y ü l  m i n t  o l l y  t i t k o t  ő r i z i  m e g,  m e l l y n e k  f ö l f e d e z é s e  m e s s z e  h á t r a v e t h e t n é,  d e  t á n  e g é s z e n  m e g  i s  s e m m i s i t h e t n é  f e j l e d e z ő  j ö v e n d ő n k e t”  (52-54 l.). Már én megvallom, ki a’ magyar nemzetet 1840. második felében illy vaksággal vert buta csordának ‘s kormányát is olly rövidlátónak hitte, hogy egyáltalában még csak nem is sejtené, mi történik vele ‘s körüle, ‘s bekötött szemmel botorkálnék láthatlan hatalmak vagy messzevágó terveiket rejtélyben szövő vezetők pórázán, a’ nélkül hogy tudná, miért és hová? - és vakon és bekötött szemmel elannyira, miképen a’ nemes gróf még csak örömének elárulásával is tán megsemmisítheti vala a’ magyarnak egész jövendőjét, - a’ ki igy látja honunk körülményeit 1840-ben, annak körülményismerete, nézetem szerint, időt ‘s tért vesztve, hatalmas tévedésben van. - És ezen tévedésből ered aztán a’ legjobb szívvel mind azon félremagyarázás, mind azon rémképlátás, harag és szenvedély, melly „A’ kelet népe” 24 ívein áradoz; innen ered, hogy a’ gróf magát  m i n d e n  c o m b i n a t i ó i b ó l  k i f o r g a t v a  é r e z i,  ‘s  m i n t  h á t r a h a g y o t t,  s z e m b ü l  v e s z t e t t  m i n d e n t  h á t u l r ó l  n é z,  a’  m i  ( m e g v a l l j a )  n e m  j ó l  e s i k  (34 l.); csakhogy a’ ki mindent hátulról néz, az természetesen a’ dolgok homlokát nem csak nem jól látja, de sőt nem is láthatja, hanem csak képzelheti; pedig a’ képzelet az, mit a’ tisztelt gróf olly igen roszal, mi szenvedélyt költ fel, ‘s egyenesen a’ franczia forradalom irtózataiba vezet, és azon ösvényre, mellyen e’ forradalom hősei ‘s utódai jártak,  M i r a b e a u-tól kezdve  M a r a t-  ‘s  R o b e s p i e r r e-n keresztül egész  P é r e  E n f a n t i n-ig, kik - közbevetőleg szólva - ha ez utólsónak postaszobájában összegyülhetnének, nehezen tudnák megfogni, a’ historia philosophiájának mellyik vezérelvénél fogva kerülnek egy csomóba. - Aztán azon gondolatot sem tudom agyamban lenyugtatni, hogy a’ melly  c o m b i n a t i ó t  illy hamar képes volt egészen kiforgatni nemzeti életünknek élénkebb mozgása, mellynek hiszen szoros tudományilag mulhatlanul el kellett igy következnie, - azon  c o m b i n a t i o  talán némelly részeiben mégis csak szenvedhetett volna egy kis változtatást, ‘s tán sem  A r i s t o t e l e s  analysisa sem  B a c o n  inductiója után nem volt alkalmas minden izecskéjében olly egyedül üdvözitőnek bizonyodni, mellyen kivül mát csak nemzetgyilkolás és revolutionarius syllogismus és átok és enyészet feküdnék. - Én ismerek egy szegény embert, a’ nemes gróf értelmi súlya ellenében a’ leggyöngébbek egyikét, kinek combinatióit ollyas valami is megzavarta, a’ mit termino technico bayonnetnek hínak; de megvallom, combinatióiból mégsem érezte magát illy egészen kiforgattatva - Ámde honnan jöhet kornak és helyzetnek ismeretében az említett tévedés? - A’ tisztelt gróf munkájában igen sok jó van elszórva, habár - mint valaki mondá - ez a’ jó nem mindig uj; igy akadtam a’ 296-ik lapon bizonyos elökészitmények elsorozására, mik alkalmasint azon fokozatokat jelelik ‘s igen helyesen jelelik ki, miket a’ nemes gróf „logicai egymásutánnak” szeret nevezni; t. i.  s z a b a d  b i z t o s  b i r t o k,  e z t  m e g e l ő z ő  j ó  t ö r v é n y,  e z t  m e g e l ő z ő  e l m e s u r l ó d á s,  e z t  m e g e l ő z ő  e g y b e p o n t o s i t á s,  e z t  m e g e l ő z ő  k e d v e s s é - t é t e l e  a’  h a z á n a k  ‘s  b i z o n y o s  h e l y e k n e k  ‘s a’ t. - Lehet, hogy csalatkozom: de én ezekben véltem az említett tévedésnek kulcsát feltalálni. - A’ nagyérdemű gróf ugyanis ezelőtt mintegy 15 évvel igen bölcs tapintattal megismervén az időnek jeleit, messzevágó tervének kivitelére igen jó számolással kidolgozá a’ most idézett előzmények fokozatát, ‘s elmesurlódás és ebből következni kellő gondolategyesülés végett megkezde ‘s férfias szilárdsággal életbe is hoza több rendbeli központositó vállalatokat: casinókat, lóversenyeket ‘s a’ t; és ezekből szoros tudományilag el kellett kétségtelenül mind annak következnie, a’ mi elkövetkezett; csakhogy e’ nemzetnek alkotmányos szerkezetében az eszmék központositásának más eszközei is megvoltak, mellyeknek ugyanazon czélra hatalmas sikerrel hatását a’ nemes gróf, úgy látszik, számolásában ha nem egészen felejtette is, de bizonynyal nem eléggé méltatta, ‘s alkalmasint azért, mivel saját rendszerének kerékvágásában férfiasan előretörve, a’ maga körüli mozgalomra kellő figyelmet nem fordithatott. - Illy eszmeközpontositási hatalmas eszközök: a’ megyékben fontosabb tárgyak körül neveztetni szokott küldöttségek, ezek javaslatainak nyomán a’ megyei nyilvános gyülések, törvényhatóságok közti levelezés; az országgyülések ‘s ezeknek a’ törvényhatóságokkal folytonos elmesurlódási ‘s eszmeközpontositási viszonya, ‘s más ezer, kisebb, de mégis életnedv-vezető csatornákon kivül a’ sajtó, melly ha nem ollyan is, minőnek jogelvileg méltán követeljük, de ha valami jót nyujt, ez talán még szembetünőbb hatással működik, mint a’ hol a’ felszabadított Briaraeus száz kezének mindenikével szórja az elmetermékeket; ugy hogy példaul lelkemben meg vagyok győződve, miképen az érdemes gróf „Hitel”-e több elmesurlódást, több eszmeközpontositást eszközölt néhány hónap alatt, mint a’ nemes gróf lóversenye ‘s nemzeti casinója, igen jól számitott korszerüségök mellett is, éveken át. Ezen eszközöket én csekély felfogásommal olly hatalmasoknak hiszem, hogy nem kétkedném egy kis nemzeti büszkeséggel állitani, mikép kedves hazánk - mellőzvén a’ sajtó hatalmának tekintetét - sokkal több eszmeközpontositási eszközzel bir, mint akármelly más ország, kivevén talán Angliát „meeting”-jeinél és igen kifejlett associationalis életénél fogva, ‘s ezt is csak azért, mert a’ meetingek ‘s associatiók hatása karöltve jár a’ legszabadabb sajtóval. - Ám vessünk egy pillantást megyei rendszerünkre, mellyet én, alkalmasint százezerek után és százezerekkel együtt, olly institutiónak tartok ‘s hirdettem és hirdetek örökké, mellyet a’ világnak bármelly institutiójával sem volnék hajlandó fölcserélni, és - közbevetőleg szólva - országlási rendszerem ép’ azért a’ legtávolabbról sem francziás, mint a’ gróf talán csalatkozva, talán gyanusitva mondja, mivel én a’ kifejlett municipalis életet imádom; a’ francziák pedig ugy az 1789-iki mint 1830-iki forradalomban, ugy a’ napoleoni korszak mint a’ restauratio óta, a’ minden helyhatósági életet elsorvasztó centralisatiót bálványozzák; - ám vessünk egy tekintetet megyerendszeri életünkre. Van e egy hatalmas eszme, egy fontos ügy, egyetlen érdekes tárgy, mire nézve a’ megyegyülések kevés hónap alatt olly elmesurlódást ‘s ennek következésében olly eszmeközpontositást nem eszközöltek, minőt más eszközök által annyi idő alatt elérni lehetlen volna? Nézzük akármellyiket az 1823-iki szomorú, de szivemelő emlékezetű kérdéstől kezdve, egész a’ vegyes-házassági ügy kérdéséig! 1823-ban fegyveres erő környezé a’ tanácskozásokat, fegyveres erő foglalá el a’ megyék palotáit, a’ jegyzőkönyvek szétrepesztettek, ‘s a’ fegyverektől környezett nemesség hársak árnyékában mennydörgé a’ szabad szót, mellyről az ember azt gondolá, elvész, mint homokban a’ vándor nyoma: és mégis minő eszmeközpontositást eszközöltek e’ gyülések! megláthatjuk jeleit az 1825-iki országgyülésre adott utasitásokban ‘s azon országgyülésnek irományaiban, törvényeiben. - És igy hasonlóan minden nagy és fontos kérdéssel egész mostanig. - No már hogy e’ gyülések az elmesurlódást végetlenül előmozdították ‘s előmozditják, ‘s igy az eszméknek központositására, melly a’ nemes gróf tervének lánczolatában méltó helyet foglal, erős hatalommal közredolgoztak, tagadni csakugyan lehetlen; vegyük még ezekhez, hogy azon 15 év alatt, mióta a’ nemes gróf a’ maga rendszerének épületét fokról fokra emelgeti, az országos rendszeres munkáknak országszertei taglalatán kivül, mit a’ körülmények nemzeti értelmességünk sokszorozójában mérhetlen súlyú factornak bizonyítottak, - e’ 15 év alatt, mondom, közel 7 esztendeig országgyülés volt; - és minő országgyülések! Alig van az ez idő szerint teendők között fontos kérdés, melly ezeken, legalább alapelveiben vagy előzményeiben, szóba nem jött; és felejtsük, ha tetszik, mind azon eszközöket, mellyek ez országgyülések elmesurlódásait a’ nemzet legtávolabb ereibe elszivárogtaták, és ne vegyük bár tekintetbe  O r o s z  1830-iki országgyülését,  g r ó f  S z é c h e n y i  Stadiumát,  D e á k  követjelentéseit ‘s t. eff., csak azon egyre emlékezzünk, hogy országgyülés alatt, a’ követek ‘s küldőik közti folytonos viszonynál fogva, minden vármegye egy-egy elmesurlódási műhelylyé változik, ‘s hogy e’ hét év alatt minden megyében évenkint vagy hat, következőleg összesen a’ megyékben mintegy 2184 közgyülés volt, - több mint Nagybritanniának minden meetingje ‘s politicai lakomája hasonidőben! A’ ki mind ezt tekintetbe veszi, lehetlen meg nem győződnie, hogy a’ hol illy elevenen kering az alkotmányos élet szívvére, ott az elmesurlódás egészen más progressióban megy véghez, ‘s egészen is más természetű, mint ha csupán a’ nemes gróf rendszerének fokozatain lépdegélne; és innen a’ tévedés, mellyet kor ‘s körülmény felfogásában a’ nemes grófnál észrevenni gondolok; ő szilárd hűséggel dolgozott minduntalan saját tervének fokozatai szerint, és vállalatai többnyire sikerültek, mert jól levén gondolva, a’ nemzeti fejlődés processusába igen jól beillettek; ugyde ezen vegytani processusban más agentiák is működtek, melly működést azonban a’ nemes grófnak hona javára szentelt tömérdek foglalatosságai közt nem volt ideje figyelmes szemmel kisérgetni (hiszen ez évnek 8-ik hónapját éljük már, ‘s gróf Széchenyi jelenlétének tán egyetlenegyszer sem örvendhetett Pest vármegyének közgyülése, ámbár gondolatom szerint Pest vármegye népes közgyülései a’ nemzet eszméletéről több adatokat nyujthatnak, mint bármilly társalgási kör; ‘s esten gyülések a’ nemes gróf értelmi súlyának az eszmék központositására nagyobb ‘s  p o s i t i v a b b  tért nyitnának, mint a’ Pesti Hirlap ellen a’ casinóban egy hónapon általi  n e g a t i v  agitatio); - nem levén pedig ideje a’ nemes grófnak nemzetünk eszméletét szemmel kisérni, ezen nem-kisérés okozá, hogy a magyart saját körülményeiben annyira idegennek vélné, miszerint jövendője lehetne veszélyeztetve, ha valamikép a’ nemes gróf csak keble örömét is elárulná; - pedig hiszen im! elárulá örömeit és fájdalmait, feljajdulását a’ vészharangnak félreverésével kisérte, ‘s a’ látnok bűhatalmával kiáltott a’ nemzetre; - és im! a’ nemzet meghallgatta őt, és legkisebb, de csak legkisebb baja sincs, jelenének nincs, jövendőjét pedig öntudatának érzetében e’ bajtalan jelenből fejtegeti; soha sem haladott férfiasabban, mint épen most, és soha sem volt nyugottabb, soha kormányával bizodalmasabb lábon, mint e’ férfias haladás közben. - Hogy ez mind nem azon lépcsőzet szerint történik, mint a’ nemes gróf tervében irva volt, igen természetes; mert nemzet - mikint már mondám - senki kedvéért nem fog élni systematice; de már azt, hogy ezen igen természetes tüneményt a’ nemes gróf hazai mozgonyunk rendetlen mozgásának hiszi - mivelhogy ez nem az ő kerékvágásában halad - hogy e’ miatt combinatióiból magát kiforgatva érezi, és elmaradva mindent hátulról néz, - ezt valóban az egész honnak mélyen kellene sajnálnia, ha nem látnók, hogy ezen állapot jóra-forditása igen könnyű; méltóztassék csak a’ nemes gróf, a’ helyett hogy a’ nemzeti életet akarná combinatióiba beilleszteni, a’ helyett hogy a’ nemzet  i t c z é j é t  combinatióinak  m e s z e l y e s  ü v e g é b e  akarná beszorítani, - méltóztassék maga saját combinatióit a’ nemzet életébe beilleszteni; más szóval: szünjék meg a’ nemzeti élet egyik nevezetes műhelye a’ közgyülések iránt hideg közönyösséggel viseltetni; a’ kor egyik másik szülöttjének pedig (és nem szülőjének), a’ helyett hogy utját állani törekednék, lépjen föl vezérévé, és saját tervének számitásában a’ kivülei, de tagadhatlanul létező számokat vegye szintugy sokszorozó factoroknak: és a’ hátulról-nézés helyéből - a’ mi gróf Széchenyinek semmi esetre nem illő hely, sőt nem is szabad - tüstint ott lesz, a’ hol lennie kell: a’ haladó mozgonyon elől, a’  „t e n d e r”  közelében; ‘s itt csak egy kérést engedjen: ha kivánja, hogy tacticáját szerkesztők és nemszerkesztők eltanuljuk, méltóztassék azt - már akár Frontinus theoriája, akár Napoleon praxisa szerint -  f o l t o z á s  h e l y e t t  egy kissé  u j r a ö n t e n i;  mert hogy olly tactica követésére, melly mellett az ember combinatióiból kiforgattatik, ‘s majd két pad közti helyzetbe jő, majd szelektől lebegtetett lapta szerepére kerül, - hogy illy tactica követésére az embernek nem nagy kedve lehet, az már csakugyan természetes.
‘S most még némelly állitásokat csak futólag, mintegy figyelmeztetésül kivánok elsorozni. - A’ 31-ik lapon mondatik: hogy a’ nemes gróf száz árnyéklatban mindig arról ügyekezett a’ kormányt meggyőzni, mikép  „a’  n e m z e t i  e r ő  k i f e j l ő d é s e  k o r á n t s e m  l á z,  h a n e m  ö r v e n d e t e s  j e l.”  Ezért én, a’ nemzetnek egyik legparányibb tagja, a’ nemes grófnak hálás köszönetet mondok, ‘s ugy hiszem, e’ köszönetben osztozik az egész nemzet, melly a’ nemes gróf nyugtató szavát im! most, az általa annyira gyanusított korban is, eleven haladása melletti férfias nyugalmával, olly becsületesen váltja be; - adták volna bár a’ nemzet sorsára ügyelő  l á t h a t l a n  h a t a l m a k,  k i k n e k  k e z e i b e n,  a’ gróf hite szerint,  n é h a  k ö z ö t t ü n k  a’  l e g n a g y o b b  s e m  s o k k a l  v o l t  e g y é b,  m i n t  e n g e d e l m e s  e s z k ö z,  - adták volna bár e’ láthatlan hatalmak, hogy a’ nemes gróf nyugtató szózata a’ meggyőződéshez, illető helyütt, kissé hamarabb utat talál! azonban miután, csakugyan talált, miután a’ kormány csakugyan meggyőződött, hogy a’ nemzeti erő kifejlődése nem láz, hanem örvendetes jelenet, ‘s ezen meggyőződésének következésében szorosabbra is füződnek a’ kölcsönös bizodalom kötelékei, mint valaha; legyen szabad a’ nemes grófot megkérnem, ne változtassa szerepét, ne ügyekezzék lerontani, a’ mit épitett, ne törekedjék a’ kormányra rábeszélni, hogy a’ nemzeti erő kifejlődése korán sem örvendetes jel, hanem láz, hagymáz, meg tökéletes lobbaindulás.
A’ 32-ik lapon azon psychologiai észrevételt olvassuk:  „h o g y  h a b á r  f á j  i s  a’  m e g é r d e m l e t t  g ú n y  é s  a’  m é l t ó  l e c z k é z é s,  a z t  m é g i s  i n k á b b  t ü r j ü k,  h a  m a g u n k h o z  h a s o n l ó k t u l,  v a g y  m a g a s b  á l l á s u a k t u l,  ‘s  n e m  a l u l r u l  n y u j t a t i k.”  Legyen szíves a’ nyájas olvasó ezt az  „a l u l r u l”  szót egykissé magának megjegyezni; nekem ugy tetszik, hogy ez által bizonyos boszankodásnak kulcsa van kezünkbe adva, de vele egyszersmind a’ fokmérő is, melly azon boszankodásnak belértéksúlyát kimutatja. Isten őrizzen minden gúnytól! kérem a’ nemes grófot, méltóztassék jól megleczkézni, ha tollam nedvébe valaha gúnyepe keverednék; ‘s hogy e’ részben se legyen kifogás hirlapunk ellen, méltóztassék a’ magasb állásuak irányában a’  „m é l t ó  l e c z k é z é s”  kezelését hében-korban elvállalgatni, - nehogy  a l u l r ó l  jöve ingereljen; addig pedig, hogyha szentségtörés volna is, megemlékezni, mikép Ulászló király III. Decretuma előszavában (Ulászló királyt pedig csak nem hozhatjuk gyanuba, hogy a’ „Droit s de l’homme”-ból meritgetett), az mondatik: „cum quibus una est nobis nascendi moriendique conditio, illis prodesse potius, quam inutiliter dominari deberemus.” Legyen legalább szabad, mig alkotmányunk áldásainak mindenkire kiterjesztését törvényes csöndes uton a’ nemes gróf vezérlete alatt eszközölhetnők, ez aristocratiai országban Verbőczy I. része 2. czímére megemlékezni, miszerint azon bizonyos  „k ö t e l e s s é g é r z e t”,  mellyet a’ nemes gróf a’ 370-ik lapon, népnevelésnek és minden másnak félretételével, nemzeti nagy sakkjátékunkban tüstinti huzásnak ajánl, ha lélektanilag nem, legalább jogtanilag rábirhatná a’ magasb állásuakat, hogy az igaz szó (ha igaz szó) ellen ingerültségbe ne jőjenek, ha talán néha  a l u l r ó l  jő.
És most e’ fejezet berekesztéséül csak még egy szót. Azok közül, kiknek szerencséjök volt a’ mult országgyülésben részt venni, remélem, akadand valaki, eléggé avatott a’ dolgok belsejébe, ki meg fogja menteni történeteink e’ fényes szakának emlékezetét azon vád alól, mintha karzatok parancsoló fölhevülése miatt, a’ tökéletes lobbaindulásnak ösvényén gyors léptekkel közelgett volna a’ törvényhozás olly conventi jelenetek felé, mellyekben a’ napi győzedelem csak a’ legnagyobb erőszaké volt (39 l.). Ohajtom, legyen, ki egy kis ellentétben a’ nemes gróffal nem csak a’ magyart, a’ millyen lesz, hanem azt is, a’ millyen már, eléggé szereti ‘s becsüli, hogy a’ jogvédelem szilárd küzdésére ne hagyja felütni a’ szenvedélyes erőszak rút bélyegét; én ebbe nem ereszkedhetem, mert engem a’ kigúnyolt szenvedés napjai elzártak a’ látvány szemléletétől; - de már azon állitásra nézve, hogy a’ magyar nép minden alkotmányos népek legalacsonyabb lépcsőjén áll (45 l.), hahogy azon népről van szó, melly ekkorig alkotmányunkat milliók kirekesztésével monopolizálta, - ezen kirekesztés ugyan magas fokon állásnak nem igen vétethetik: de ha más részről országos és megyei gyüléseink szelleme ‘s maga az elmesurlódás is, mellyet a’ grófnak előidézni tetszett, kellő figyelembe vétetnek, joga lesz talán a’ magyar nemességnek, némi nemes öntudattal éreznie, hogy szabadelmű kifejtés tekintetében a’ világ történeteiben talán egyetlen példát mutat; más részről pedig azon nemzet talán mégsem áll, egyetemben véve, az alkotmányos népek legalacsonyabb lépcsőjén, mellynek kebelében a’ szabadságszeretet olly kiolthatlan lángokkal ég, hogy magát ‘s alkotmányát illy körülmények közt 1000 éven át fentartaná, mig körüle délen, éjszakon népek vesztek, nemzetek enyésztek el. - És ez évezredes élet talán alkalmas lehetett volna a’ nemes grófnak egy kis kezességet nyujtani, egy részről: hogy nem olly népcsordának vagyunk tagjai, melly eszméletlenül indult, eszméletlenül jár láthatlan hatalmak pórázán; más részről: hogy csalódáson alapult számolás volt, e’ nemzet fölött egy hírlapnak nem kedvelt modora miatt a’ vészharangot meghuzni; azonban engem nem csal a’ hiedelem, hogy e’ nemzetnek gróf Széchenyi vészharangja ellenébeni magatartásából is ki fog világlani (talán egy részben már ki is világlott), miképen tán mégsem olly alacsony fokon áll, mint némellyek gondolák. - És ekkor mi lesz gróf Széchenyi feljajdulásának árnyékoldala? - Az, hogy egy régi átok ujolag bebizonyodott, melly igy szól:  „N e  l e g y e n  e g y s é g  s o h a  k ö z t e t e k.”  - Alig léptünk a’ kor szükségeihez tartozó haladás ösvényére, ‘s im! a’ haladási rész egyik vezére, a’ helyett hogy tanácsával éltetné, vezetné, élethalálos harczra kel azon résznek egyik organuma ellen, melly által ő maga is annyi jót eszközölhetne. - De hogy részemről legalább ne adjak bel- ‘s külföldnek okot, lenéző gúnynyal mondani el rólunk, miképen a’ helyett hogy egymást felvilágositva, ha együtt nem lehet, legalább egymás mellett haladnánk az irányban, mellyet hazafiság jelel, inkább egymás hajába rohanunk, ‘s tetszünk magunknak a’ foglalatosságban, egymást gyanusitgatni ‘s nevetség tárgyává tenni, - én átkozom a’ kénytelenséget, melly nem engedi hetekig hónapokig nyugodni hagyni hirtelen összeirt soraimat, miszerint egészen higgadt kebellel észrevegyem, ha van e egyetlen szóban egy epés fulánk, melly a’ grófot méltán bánthatná; ‘s kitépjem e’ fulánkot, még akkor is, ha megmaradása hiuságomnak hizelgene; kitépjem pedig korán sem félelemből, mert annyi öntudatot talán csak szabad lesz viszontagságterhesen leélt napjaimból merítenem, mennyi kell, hogy elmondhassam: jogszerüségem érzetében e’ szót „félelem” nem ismerem, még gróf Széchenyi ellenében sem; hanem kitépni szeretném a’ most talán észre nem vett fulánkot a’ tiszteletnél fogva, mellyel a’ grófnak tartozom, ‘s azon ohajtásnál fogva, hogy gyönge szózatom ne növeljen, de - hacsak lehet - egyenlítsen a’ szakadáson, mellyet a’ gróf előbb eszközölni, utóbb hirdetni jónak tartott; és ez indulattal térek át tulajdonképeni védelmemre.
--------------------

II.
Vád és védelem.
Itt állok tehát a’ megtámadott! ellenében egy szótengernek, mellyből sok szép gondolatot halászhat, kinek az isten szép számmal adott üres órákat, mikkel - fájdalom! - a’ 24 órai rögtönzésekre kárhoztatott hirlapszerkesztők meg nem áldattak; itt állok ellenében egy tömeg vádnak, mellyről a’ megtámadó maga megvallja, hogy bebizonyittatnia vajmi nehéz, miért is bizonyitás helyett egészen à la  F o u q u i e r  gyanusitáshoz folyamodik, mire viszont felelni vajmi nehéz; mert vád helyébe állitott gyanusitás nem az értelemhez, hanem érzelemhez, pedig nem mondhatnók, hogy a’ legnemesebb érzelemhez, sőt megriasztott szenvedélyhez szól; itt állok ellenében egy névnek, mellyről három nehéz év szenvedése után Pest vármegye teremében ejtett legelső szavaimban mondám, hogy csak buzgó hálával ‘s hő lelkesedéssel lesz emlegetve minden magyartól, a’ mig lesz magyar, - illy névnek ellenében állok egy igénytelen homályos polgár, és állok ellenében bokros érdemeknek, mik - bizonyossá teszem a’ nemes grófot - e’ honban feledve nem lettek volna, habár nem frisittetik is fel olly sürű emlegetéssel emlékezetünk; és állok én, kinek köre eddig olly szük vala és tehetségei olly csekélyek e’ szük körben, hogy gróf Széchenyi méltán kérdhetné:  „v a l l j o n  m i  n a g y  j ó t  t e t t  a’  h a z á n a k ?”  ‘s én semmiségem érzetében porba borúlok, hogy felkiáltsak - semmit! de még csak legkisebbet sem! csakhogy nem azért, mert nem akartam, hanem mivelhogy nem tehettem. - Illy megtámadott, illy megtámadónak ellenében, ügyem felől előre kétségbeesném, hahogy e’ nemzet olly eszméletlen népcsorda volna, mellyből a’ fiatalabb nemzedéknek - mint gróf Széchenyi (87 l.) mondja -  „i g é r j ü k  a’  f ö l d  m i n d e n  k i n c s e i t  é s  e l h i s z i k,  i g é r j ü k  m a g á t  a’  m e n n y n e k  o r s z á g á t  é s n e m  k é t e l k e d n e k;”  de mivel én ezt másképen tudom, mivel ugy tudom, hogy e’ nemzetnek akár örege akár fiatala vakon még egy gróf Széchenyi Istvánnak sem hiszen, megkisértem a’ védelmet, ‘s megkisértem annyival inkább, mert mellettem az élet, nemzetem nyilvános élete szól; ‘s nyugodt folyamával a’ czáfolatot helyettem már is magára vette, sikeresebben mint én tehetném. - A’ hajdan híres „Bölcsészeti párbeszédek”-ben (Dialogues philosophiques) kérdi egy tudós: „Mikép bizonyitaná be ön az istenség lételét?” -  „E n  o u v r a n t  l e s  y e u x”  - mond a’ felelet. - Valóban ha nem volna szentségtörés a’ legnagyobbat csekélységekre alkalmazni, e’ kérdésre: mikép bizonyítom be, hogy a’ Pesti Hirlap nem vezet forradalomra? nyugodt érzéssel felelhetném:  „E n  o u v r a n t  l e s  y e u x.”  Tessék szétnézni az országban! - Én szétnéztem, ‘s ügyekeztem, mennyire emberi gyarlóságom engedé, el nem fogulva nézni szét; ‘s ha csak árnyéknyomát látnám is a’ veszélynek, mellyet gróf Széchenyi gyanít, vagy - jobban mondva - mellyről gyanusít: inkább gyávának akarnék látszani, mint rosz hazafi lenni, ‘s letenném örökre szerencsétlen tollamat, egyedül abban keresve vigasztalást, hogy szándékom tiszta, czélom szent vala; de miután mindent inkább látok, mint veszélyt, ‘s hazám egén fellegborúlatot észre nem veszek, kivevén amott délkelet felé, hol talán szintugy csak azért borúl, mert a’ nyilvános nemzeti figyelem körén kivül van, a’ körülmények illy helyzetében lehetlen nem remélenem, hogy habár hirlapszerkesztői hatásom sokat nem használ is a’ honnak, de legalább átkozott nem lesz emlékezetem.
A’ gróf a’ Pesti Hirlapot ugy támadja meg, hogy megtámadását személyemre is kiterjesztené. Talán jobb tactica volt volna elhagyni azt, mire nézve szükségesnek vélte, a’ megtámadottat eleve felszólitani (118 l.) „türje a’ közjó kedvéért az érzékenyebb vágásokat.” - Ám legyen! türöm, ‘s még örömestebb talán, ha megkimél a’ gróf mind azoktól, mik Shakespeare Antoniusának ismeretes refrainjéhez hasonlítanak:  „B u t  B r u t u s  i s  a n  h o n o r a b l e  m a n.”  Csak egy szót engedjen az érdemes gróf. - Három hosszú éveken át üritem a’ vesztett szabadság kínpoharát, lélekben értelemben elmaradottan, kipótolhatlan veszteséggel, és ezalatt családom, mellynek egyedüli gyámola valék, ‘s melly másra nem szorult én kivülem, nyomorúságra jutott, melly ellen csak a’ nemzet nagylelküsége nyujthatott írt - Kínos állapot, uram! mert el kellett az írt legalább kölcsönleg fogadnia; pedig a’ becsületes szegénységgel, melly önerejében keresi ‘s találja rendithetlen függetlenségét, karöltve jár egy érzés, uram, mellyről a’ gazdagoknak kincshalmaik közt fogalmuk sincs; - - és atyám e’ bánatos állapot alatt összeroskadott; béke nem derült élte alkonyára, - és nem adhatta áldását reám; - csak sirját lelém! - - E’ seb még most is gyakran felsajog, ‘s még soká fel fog sajogni kebelemben; de nem kiáltám magam’ áldozatnak, panaszt e’ szájból senki sem hallott; én megköszöném a’ nemzet kegyelmét, ‘s aludni hagytam az elmultakat. - És eljő a’ gróf, ‘s gúnynyal tetézi a’ szenvedésnek emlékezetét! - - Gróf úr! ez nem volt - - (mikép mondjam csak, hogy epés fulánk szómban ne legyen?) ez nem volt gyöngéd bánásmód. - Elmehet hidegen a’ szenvedés mellett, ha ugy tetszik: de ha jó számolónak kiván tartatni, óvakodjék azt gúnynyal illetni; mert a’ számolástól, melly tréfát üzött a’ szenvedésből, lázadva fordul el „kebel” és „velő.”
‘S aztán ti nemesek! kik - mint a’ gróf a’ 267-ik lapon mondja - személyemben  „a’  m a g y a r  l e g s z e n t e b b  j o g a i n a k  m e g s é r t é s é t  v é l t é t e k  s z e m l é l n i,  ‘s  a z é r t  o l l y  g y ö n y ö r ű  l e l k e s e d é s s e l  v i v t a t o k  (nem érettem, gróf ur, ki egy súlytalan porszem valék, hanem)  e’  j o g o k é r t,”  esdekelve kérlek, felejtsétek el, a’ miatt, mit gróf Széchenyi István soraitokból az országgyülésen mondott volt, - felejtsétek el, hogy „A’ kelet népének” szerzője e’ dolgok kútfejét  „u j h u z á s o k r a”  reducálja, és a’  „b o r s t ö r é s t”  emlegeti, ‘s most, midőn a’ multra feledékenység fátyolát vetve, nemzet és kormány kezet fogott,  E r i s  gyanánt lép föl,  g y ö n y ö r ű  l e l k e s e d é s t e k r e  homályt borítani a’ gyanusitással (113 l.), hogy  „k i v i l á g l i k,  m i k i n t  a z o n  f é l t é k e n y s é g  n e m  v o l t  t á n  i g e n  o k n é l k ü l i,  m e l l y  b i z o n y o s  f e l h e v ü l é s i  á r n a k  g á t o t  v e t n i  o h a j t o t t.”  - Többet nem szólok; remélem azonban, igazolva leszek mindenki előtt, hogy e’ két pontot egészen hallgatással nem mellőzhetém. - ‘S most lássuk, minő szörnyeteg ez a’ Pesti Hirlap, mellynek még csak modora is veszélylyel fenyeget egy nemzetet, ‘s mellynek megtámadásához gróf  S z é c h e n y i  bizonyos martyri resignatióval, még holttestén is keresztülindulást ‘s ki tudná, mi minden szörnyüségeket emlegetve, fog hozzá.
„A’ hihetőség mérlege - mond a’ nemes gróf az 58-ik lapon - arra sűlyedt, hogy egy csendes, ingadozás nélküli reformatiónak előestéjén volnánk. - ‘S im egyszerre, ‘s nem tudom, ki által és mi módon, azon ötlet jut szőnyegre, nem volna e üdvös olly nemzeti hirlapot szerkesztetni, melly mint a’ haladó, ‘s a’ mult országgyülésen ‘s kivált ennek végén valami vezértestületet képző résznek organuma, a’ hon minden intelligentiáit egybepontositná ‘s a’ t. - Nagy eszme, felséges terv! - - - ‘S igy lön, hogy a’ legszebb várakozások közt ültük e’ folyó 1841. évi január 2-án a’  k o r m á n y t ó l  e n g e d e l m e z e t t,  és sok jó hazafi buzgó ohajtásával kisért, de bennem nem csekély aggodalmakat gerjesztő Pesti Hirlap születési napját.” -
És ismét a’ 99-ik lapon;  „H á t  e z  a z o n  l a p,  m e l l y  a’  m a g y a r  h a l a d á s i  r é s z n e k,  a’  m a g y a r  é r t e l m e s s é g n e k  v o l n a  u g y s z ó l v á n  o r g a n u m a,  é s  m e l l y n e k  h e l y e s s é g e é r t  n e k ü n k  a’  h a l a d á s  e m b e r e i n e k  m i n t e g y  i n  s o l i d u m  j ó t  k e l l e n e  á l l n i ?”
Az első idézetben e’ szavak:  „a’  k o r m á n y t ó l  e n g e d e l m e z e t t  P e s t i  H i r l a p,”  ha magokban veszszük, egészen henyén állanak, miután a’ sajtószabadságot elvileg a’ nemzet állhatatosan fentartotta ugyan, de a’ mint most állunk, gyakorlatilag, hirlapot a’ kormány engedelmezése nélkül nyomtatni ‘s kiadni senki sem képes. És igy azt, a’ mi honunkban az időszaki sajtónak közös és közönséges föltétele, a’ Pesti Hirlapra nézve különösen kiemelni, henye dolog; de ha ezen, magában henye kifejezés összeköttetik a’ Pesti Hirlap szerkesztőjének multja, viszonyai ‘s azon elveivel, mellyekhezi szilárd ragaszkodása némi viszontagságokkal volt összekötve: ezen különös kiemelés némi gyanusitást akarhat gerjeszteni. - Más részről viszont az  i n  s o l i d u m  j ó t á l l á s  k e l l é k e  azon hiedelmet támaszthatná, hogy a’ Pesti Hirlap ama’ vezértestületet képző rész terve szerint és szándokából született. - Ez igen hizelgő volna reám ‘s a’ Pesti Hirlapra nézve. Azonban, bár gyöngitsem vallomásommal helyzetem erejét, igazságnak tartozom a’ kijelentéssel, hogy a’ Pesti Hirlap nem mint választott organum született, hanem organummá csak vált, ‘s most is csak azon résznek organummá, mellynek pártfogását ‘s hozzácsatlakozását megnyerni szerencsés volt. - Lesz talán, a’ kit érdekel; ha elmondom röviden e’ lapnak keletkezését.
Nehéz idő vonult el vállaim fölött; és midőn elvégre viszonlátott barátaim megismertettek az időkkel ‘s dolgok és személyességek változatival, volt köztük nem egy, a’ ki tanácsolá, ügyekezném az időszaki sajtó körében magamnak munkatért nyitni; de feleletem mindig az vala: nem látom módját; mert a’ mig törvény nem mondja ki, hogy hirlapkiadásra engedelemkérés kell, énnekem engedelemért folyamodnom erkölcsi lehetlenség; különben is nem tudtam magammal elhitetni, hogy a’ könyvvizsgálat és az én tollam, melly ha nem irhat is mindent, mit gondolok ‘s érzek, de mást, mint gondolok ‘s érzek, irni soha sem fog, egybeférnének. Azonban látám, mikép egyik másik hirlapban a’ megyegyülések szóba jőnek, ‘s a’  T á r s a l k o d ó b a n  gróf Zay levele nemzetiség, Tanárky „utazása Erdély”-ben alkotmányfejlési eszmék körül, több czikkek a’  H i r n ö k b e n  ‘s melléklapjában, különösen a’ sajtószabadságróli czikk, olly téren mozognak, miszerint irni talán mégis csak lehet; ‘s magános körben valóban sokat beszélgeténk: mennyire kivánatos egy lapnak keletkezése, melly egy részről a’ törvényhozási nagy kérdések előkészitésével, más részről az autonomicus beligazgatási javitásokkal foglalatoskodván, tegyen jelenre, a’ mennyit tehet, hasson jövőre, a’ mennyit lehet; - és egy tisztelt barátom, ki a’ nemzet bizodalmában kitünő helyen áll, magára vállalá egy illy hirlapnak létesitését kieszközleni, mellynek munkatársai közt nekem is ugy valamint hirlapja irányával megegyezendő minden becsületes ügyekezetnek egy kis tért engedni szíves volt volna. - Megtette hát a’ szükséges lépéseket, azonban - sikeretlenül. Időközben  L a n d e r e r  L a j o s  ur a’  M u n k á c s y  ur által kiadott  S ü r g ö n y  kiadó-tulajdonosi jogának a’ volt tulajdonos hozzájárultával magára átruházását legfelsőbb helyen megnyerni szerencsés volt; és a’ szerkesztés is elrendeztetett, és a’ hírlap kiadását megelőzve közrebocsátott programma is elkészittetett, midőn  L a n d e r e r  ur (jó vagy rosz számolással, az Isten tudja) azon ötletre jő, hogy hirlapjának szerkesztésével engem kináljon meg. És a’ mult december 28 vagy 29-ik napja volt, midőn  L a n d e r e r  ur azon kérdéssel lépett szobámba: nem volnék e hajlandó januarius kezdetével minden esetre megindítandó  „P e s t i  H i r l a p”-jának szerkesztését magamra vállalni? Kérdésére viszont kérdéssel feleltem: ha meggondolta e, hogy szerencsétlen nevem bizonyos helyeken nem a’ legjobb ajánló, ‘s nem tart e tőle, hogy ha lapjának szerkesztését én rám bizza, a’  P e s t i  H i r l a p  napvilágot soha sem lát? - „Természetesnek fogja ön találni - felelt  L a n d e r e r  ur - hogy mielőtt önt megszólitanám, erre nézve magamat biztosítani el nem mulasztottam. Én tegnap este érkeztem Bécsből, ‘s ott - megvallom - egyenesen a’ végett voltam, hogy biztos legyek, nem veszélyeztetném e a’ legfelsőbb kir. engedményezést, ha szerkesztőnek önt kérném meg? És örömmel értesítem önt, hogy e’ járatban alkalmam volt tapasztalni, miképen a’ kormány jelenleg azon meggyőződésből indul, hogy „Magyarország alkotmányos ország levén, azt máskép kell kormányozni, mint az austriai örökös tartományokat, ‘s hogy a’ magyar nemzet hoszas alkotmányos élet után megérett annyira, miszerint minden véleménynek, a’ méltányosság, törvényesség és illendőség határai közt (mire hiszen felügyelni a’ censurára van bizva), szabad kifejezés engedtethessék.” Hirlapomra nézve tehát a’ dolgok ugy állanak, hogy a’ kormánynak meglevén garantiája a’ censurában, egyébiránt én vagyok a’ tulajdonos, ‘s mint illyen kötetes megtartani a’ hirlapkiadásra nézve fenálló szabályokat, miket megtartván, mikint kezelem lapom belső oeconomiáját? abba senki sem avatkozik. Hogy pedig pusztán név ellen a’ kormánynak kifogása nem lehet, azok után, mik a’ mult országgyülés végével történtek, a’ kormány következetességéről előre is föltehetni véltem, a’ minthogy nem is csalatkozám.” - Illy nyilatkozások után, miket - ugy gondolom - minden becsületes magyarnak megérteni örömére válandik, meg levén a’ felől nyugtatva, hogy Landerer urnak, ki hozzám ismeretlenhez olly szives birodalommal közelített, kárt nem okozok: megnéztem a’ már kibocsátott programmát, és semmit sem találván benne, mi egy becsületes embernek, a’ haladás barátjának ‘s hazáját hűn szerető független lelkű polgárnak gondolkozásával ellenkeznék, kinyilatkoztatám: hogy egyezkedésbe bocsátkozni nem idegenkedem. És a’ szerződést megkötöttük, és a’ mult év utólsó éjjelén iróasztalomhoz ültem azon föltett szándokkal, hogy megirjam a’ bevezető czikket, melly lapjaimnak általános irányát kijelelje, nekem pedig nyomban próbakövül szolgáljon, nem parancsolják e becsület, elvhűség és lelkiismeret, hogy a’ tollat, a’ mint fölvettem, azonnal le is tegyem? mert - gondolám - meggyőződni, hogy nem lehet, szintugy nyereség. - És a’ mint czikkem alatt e’ jegyzetecskét pillantottam meg: „Exmissis deletis et mutatis mutandis admittitur”, mérlegre vetém, lehet e türnöm azt, a’ mi kitöröltetik, elfogadnom azt, a’ mi változtattatik, azok végett, a’ mik megmaradnak? és komoly latolgatás után a’ felelet lelkemben „igen”-re dőlt; és az első szám utnak indult, ha jól tudom, tán 60 előfizetővel; a’ kiadó 2500 példányt nyomatott, de már az első félévben második kiadást kellett készitenie, ‘s most a’ második félévben előfizetőinek száma (mit - ugy hiszem - Lauderer ur nem akar titkolgatni) körülbelől négyezerre megy. - Ezt azért említem, mert ámbár az olvasók számát kérdésdöntő körülménynek nem hiszem is: mindazáltal, ha magunkat mystificálni nem akarjuk, el kell ismernünk, miképen legalább a’ tacticábani korszerűtlenség vádjára ebben is fekszik némi felelet, miután a’ magyar olvasó közönségnek e’ növekedő pártfogását akármi másnak tulajdonitsuk is, ama’ képzelt nimbusnak (mellynek emlegetését gúnynak vegyem e inkább, a’ hatalomnáli gyanusitgatásnak, vagy talán költészeti virágnak? semmiségem érzetében valóban nem igen tudom) - ama’ képzelt nimbusnak - mondám - bizonyosan nem tulajdonithatjuk; mert a’ nimbusok olly ködleplek, melylyek félévi napfény sugárainál elfoszlanak, mint álomképek.
Azonban, mielőtt szerkesztéshez fognék, mind az iránt:  m i t ?  mind az iránt:  m i k é p ?  magammal tisztába jőnöm szükséges volt. És itt mindenek előtt szembeötlött ‘s később gyakorlatilag is megvalósodott azon körülmény, hogy csupán a’ nemzetélet magábóli belső fejleményének ügyei számolhatnak szabadabb mezőre: kérdés tehát, okosság volna e elhanyagolni ezt, mivelhogy máson is nem munkálhatunk? A’ felelet igen könnyű volt; annyival könnyebb pedig, minél világosabb, hogy a’ kebleket ingerlő viharok lecsillapulván, józan számolás int használni az alkalmat, melly a’ viharok lecsillapultával reményt nyitott, hogy a’ nemzeti test belső kifejlésének munkálkodását kedvezőbb időjárás kisérendi. - És e’ mezőn én is ugy, valamint gróf Széchenyi és más százezerek (mert e’ gondolat már korán sem titok a’ nemzet előtt, mikint azon angol gondolná, ki azt vélte, ő találta fel „Budapestet a’ porost”) - e’ mezőn én ugy, valamint más százezerek, két ikerdolgot láttam, a’ mellyre buzgó lelkesedéssel törekedni kell; ‘s ez: nemzetiségünk biztositása és alkotmányunk kifejtése. És erre az eszközök három egysége van a’ magyarnak kezei közt: egyik a’ törvényhozás, másik az autonomicus beligazgatás, harmadik a’ polgári élet egyesületekben és egyesekben. - Ezen harmadikra nézve a’  p o l g á r i  e r é n y,  a’
„Minden országok támasza, talpköve  A’  t i s z t a  e r k ö l c s”  (Berzsenyi után „Hitel” 169 l.),
az emberiségnek megtagadhatlan szent érzelmei, a’ polgárisodás igényei, szabadságérzet, törvényesség és rendszeretet és magasztos honszerelem - látszottak folytonos buzditást, ébresztést és lelkesitést követelni, soha szem elől nem vesztve, hogy a’ magános erényt a’ pillanat kénytelensége sokszor szentségtelenül igényelje bár, a’ magános élet munka-phasisai mindazáltal az egésznek habgyürűzetében benfoglalvák, következőleg azon kell iparkodni, hogy a’ magános erők nyilatkozatai, bár helyzet, állapot ‘s ezer különböző viszonyok szerint különbözők legyenek is, miután V. Károly császár tapasztalásiból tudjuk, hogy még csak az óramüveket sem lehet egyenlő járatba hozni, annál kevesbbé embereket, - mindazáltal ez erőnyilatkozatok, a’ menynyire lehet, ama’ két főczél felé intéztessenek, ‘s a’ beligazgatás és törvényhozás intézkedéseivel összehangzásba jöhessenek. - Következett a’ helyhatósági élet munkakörének tekintete. És itt mindenek előtt ezen institutiók megbecsülhetlen kincs gyanánt tüntek elő, mellyek iránt folytonos éber részvétre kellene serkenteni mind azokat, kik e’ részvét jogát nem eléggé méltányolják. Előtünt továbbá a’ municipiumok hivatásának kettősége; egyik: életet adni a’ törvénynek, életet adni az igazságnak, ‘s azért nem csak tisztviselőkre bizni a’ közigazgatást, hanem gonddal is lenni, hogy - a’ mennyire gyarló emberek közt lehet - távoztatva legyenek ezeknek eljárásából: hanyagság, részrehajlás, önkény, zsarolás és mind azon visszaélések, mellyek a’ legdicsőbb törvények áldását is paralyzálhatják, ‘s mellyeket - ha netalán a’ közéletben előfordulnának - nyilvánosságra hozni annyit teszen, mint a’ törvényhatóságokat legszebb hivatásukban segíteni, ‘s a’ nyilvánosságra kerülhetés hiedelmével négy közül háromnak elejét venni; - másik része municipiumaink rendeltetésének: törvényszerű statutumok utján a’ hozott törvények áldásait kifejteni, a’ mult törvényhozás nagy czélzatait elősegíteni, a’ jövendőnek hathatósan elibe munkálni. Ezekben véltem hát feltalálni az irányt is, mellyet az időszaki sajtónak e’ tekintetben szem előtt kellene tartania. - Végre még az említett eszközök leghatalmasbika a’ törvényhozás. Erre nézve, valamint nézetem szerint alkotmányos országokban a’ törvényhozó hatalomnak kettős hivatása van, egyik: a’ jelen szükségeinek megfelelőleg követni a’ közvéleményt, minthogy a’ mit a’ nemzet nem akar, az törvénynyé nem válhatik; másik: ugyanazt a’ jövő törvényhozásra előkészitni: ép a’ szerint, gondolám, kellene az időszaki sajtónak is e’ tekintetben munkálkodni; részletekben fejtegetni, miket - in thesi - a’ közvélemény már elfogadott; figyelmet gerjeszteni azokra, mik még távolabb vannak, ‘s e’ szerint a’ végczélt a’ nemzeti meggyőződéshez minduntalan közelebb hozni. - Az eszközök e’ háromságának mindenikére nézve pedig tisztán állott előttem, hogy a’ nemzetet önmagával ‘s körülményeivel leplezetlenül megismertetni a’ legelső föltétel, minden haladás, minden javitás nélkülözhetlen előzménye.
A’ mi már a’  „m i k é p ?”  kérdését vagyis a’ modort illeti: mindenek előtt szükség volt megemlékeznem, mikint más hirlapot ‘s más könyvet irni. Könyv lehet irva a’ jövendőségnek, könyv lehet irva a’ választottak kicsi számának; hirlapnál a’ létel föltétele: ugy irni, hogy sokak által olvastassék. ‘S azért bizonyossá bátorkodom tenni a’ tisztelt grófot, hogy ha hirlapot irna olly hangon, mint mindent munkái ‘s „A’ kelet népe” is irva vannak: minden bizonynyal igen számos olvasókra számolhatna; mert könyvei valóságos hirlapi hangon ‘s - mint maga mondja -  d a r a b o s a n,  t ö r e d é k e s e n,  ‘s  r e n d s z e r é t  nem a’ Hirlap eddigi életének rövid napjai, de  15  e s z t e n d ő  a l a t t  s e m  k i m e r i t ő l e g  irvák; de ha irna a’ számtudománynak száraz hangján, melylyet hirlapszerkesztőknek javasol, maga azonban még 24 ives könyvirásban sem követ, szerkesztési hivatalszobáját néhány hónap alatt minden bizonynyal bezárhatná. - ‘S igy aztán a’ „logicai egymásutánnak szoros tudományilag kimért tacticája” sok hasznot tenne e, vagy nem volna e tán még azon tacticánál is szerencsétlenebb, melly az embert két pad közti helyzetbe teszi, ‘s laptakint majd nyugati, majd keleti széltől csapkodva, a’ légben lebegteti? szerényen kételkedni bátorkodom.
Politicai hirlapok továbbá, nem ugy mint a’ tudományos folyóiratok, legnagyobb részben csak mulékony érdekre számolhatnak, ‘s az utókorra legfölebb is csak historiai kútfők gyanánt juthatnak el; mert a’ változékosság ‘s olvasmányi érdek levén életük föltétele, általában véve inkább arra valók, hogy gondolatokat ébreszszenek ‘s elveket állitsanak föl, a’ fölébresztett gondolkodást bizonyos ösvényre vezetőket, mintsem egy rendszeres tannak minden legkisebb aprólékos részleteit cathedraticus szőrszálhasogatással keresztülbonczolgassák. Ügyekezniök kell a’ hirlapoknak - gondolám - minden oldalróli meghányás-vetése utján tisztába hozni minden kérdéseknél az alapeszméket, mellyek a’ részletek kigyalulásánál biztos criterionul szolgálhassanak, miszerint a’ fölébresztett gondolkozás eme’ tisztába-hozott alapelvek nyomán innen egy, amonnan más ágazatot fejtegetve, idő folytával egy egészet állitson elő, a’ nélkül hogy a’ változékosság tekintetét szem elől veszítené. Hogy gyakorlat világositsa, miket kivánok ezek alatt értetni: bátorkodom a’ Pesti Hirlapnak azon czikkeire hivatkozni, mik a’ büntetőjog körébe vágnak, vagy az ősiség eltörlésének módjairól értekeznek. - Ezek szerint (jól vagy roszul) abban állapodtam meg, hogy ügyekezzem könnyen irni, mert hirlapok nagy közönségnek irvák;  g o n d o l a t i m a t  s z í v e m e n  e r e s z s z e m  k e r e s z t ü l,  mert lelkesíteni a’ jóra, és elhamvadni nem engedni a’ lelkesedést, mert gondolkozásra ébreszteni, ‘s ébren tartani a’ felösztönzött gondolkozást - tűztem ki czélul szerkesztésemben, természetesen ez általános szabályt a’ szinvegyitésben és árnyéklásban dolgok ‘s körülmények különbségéhez alkalmazandó: miszerint a’ törvényhozási nagy kérdéseknél, mikre nézve a’ közvélemény immár az izgatás korát tulélte, inkább a’ hidegebb fejtegetés, - a’ beligazgatásiaknál pedig, a’ mennyire kell, és a’ polgári élet körébe tartozandóknál, különösen a’ philanthropicus ügyek körül, melegebb szózat használtassék, ugy mindazáltal (mennyire értelmem gyarlósága engedendi), hogy a’ szív melegébe mártott tollal irt gondolat rideg meztelenségben is képes legyen kiállani a’ bonczoló logica taglalatát. -
Ez a’ Pesti Hirlap genesise. Hogy az, a’ mi egyenesen az én tollamból folyand, fogyatkozásoktól hemzsegni fog, nem csak tehetségeim silányságánál fogva, de azon okból is igen jól tudtam, mivel egy hirlapszerkesztő, a’ dolog természeténél fogva, örökké 24 órai rögtönzésekre van kárhoztatva, és egy czikkelynek elkészitésére soha még csak 48 órát sem fordithat; de ép’ ezért alapítottam reménységemet, kivált a’ részletesb fejtegetések iránt, azon erősbek közremunkálására, kiknél a’ Pesti Hirlapnak előszavában kifejezett elve ‘s iránya rokonszenvre talál; ép’ azért panaszkodám több izben lapjaimban, hogy az időszaki sajtó nem eléggé méltányoltatik, hogy kevesen veszik tekintetbe, mennyi jót lehetne tenni általa, hahogy a’ nemzet legjelesbjei, kikhez bizodalommal tekint föl a’ hon, a’ hirlapokat mintegy a’ nemzeti értelmesség raktáraivá alakitnák.
Ha már ezeknek ellenében valaki azt mondaná: „az irány nem jó, az elvek helytelenek, ‘s hirlapot szerkeszteni más szempontból kell;” talán lehetne általánosan felelnem: „meglehet; ember, gyarló ember vagyok, hibázhatok, sőt bizonyosan hibázok is számtalanszor; azonban ime itt a’ tény! a’ Pesti Hirlapot, minden hibái, minden fogyatkozásai mellett is, csakugyan vannak a’ kik pártolják, és pedig nem csekély számmal; van egy nevezetes része a’ közönségnek, melly azt a’ közvélemény egyik organumának elfogadta; és - istennek hála! - azon hatalomnál fogva, melly a’ nyilvánossághoz csatlakozik, már eddig is sükerült némi jót eszközölnie: azért tehát tessék a’ maga elvei, a’ maga iránya, a’ maga modora szerint egy más hirlapot alapítani; egy nemzet életében sok szinvegyület, sok árnyéklat van, és egymás mellett mindenik megfér; legyünk türelemmel egymás iránt, végczélunk nem különbözhetik: azért hát fussuk a’ pályát egy becsületes versenyben mint vetélytársak, ne keljünk harczra mint ellenségek; és ha egy erősb kéz előmbe vág, leszállok örömest, nem érdemlettem meg az életet.”
Igy szólhatnék tán általánosan; de gróf Széchenyinek mást kell mondanom. Gróf Széchenyi nem mondja, hogy a’ Pesti Hirlap iránya rosz, és elveit nem állitja helyteleneknek; sőt miután pusztán modora miatt a’ Pesti Hirlapot minden polgári vétkek legirtózatosbikáról, a’ nemzetgyilkolás vétkéről vádolná - igenis, uraim! nemzetgyilkolás vétkéről; mert hiszen egyenesen azt mondja: hogy „a’ Pesti Hirlap sirba dönti a’ magyart,” hogy „elsűlyesztő átokba bonyolítand mindnyájunkat,” hogy „egy irtózatos revolutionarius syllogismus antecedense;” és mikint hangzanak mind azon rémletes tirádák, miknek ha csak árnyékuk, de még csak árnyékuknak árnyéka is valóságon épülne: a’ Pesti Hirlap szerkesztője megérdemelné, hogy még mielőtt a’ halálos büntetés eltöröltetnék, mint Haman magasra függesztessék; és mind ez egy nyomorúságos hirlap modorának következesében! - gróf Széchenyi, mondom, még akkor is, miután a’ Pesti Hirlapot illy irtózatos vádakkal meggyalázta, a’ nemzetgyilkoló lapnak általános irányát nem csak nem roszalja, sőt egyenesen helyesli, és elveit legnagyobb részben magáéivá teszi, sőt legédesb atyai érzések közt jobbadán magáéinak ismeri. Már kérdem én: egy illy lapnak ellenében, mellynek - a gróf saját szavai szerint (150. ‘s köv. lap.) -  „i r á n y a  n e m  m á s,  m i n t  a z  e m b e r i s é g n e k  m e g m e n t e n i  e g y  n e m z e t e t,  m e g m e n t e n i  m i n d e n e s e t r e  m a g u n k a t;  d e  m i v e l  n e m  e l é g,  g y a l á z a t t a l  t ö b b é  e l  n e m  b u k n i,  h a n e m  é l n i,  é l n i  i s  k e l l  n e m z e t ü n k n e k,  ‘s  m i  t ö b b,  s z e r e n c s é s e n  é s  d i c s ő s é g g e l,  t e h á t  a n n a k  e l é r é s é r e  k ö z r e d o l g o z n i,  h o g y  H u n n i á b a n  a’  l e h e t ő  l e g n a g y o b b  s z á m  m i n é l  e l ő b b  m i n d  s z e l l e m i,  m i n d  a n y a g i  t e k i n t e t b e n  s z e r e n c s é s  l e g y e n,  ‘s  e k k é p,  m e r t  a’  k ö z s z e r e n c s e  a’  l e g n a g y o b b  d i c s,  f e l d i c s ő i t t e s s é k  a’  m a g y a r”  - egy illy lapnak ellenében, mellynek czéljáról, irányáról az élethalálos harczra kelő ellenség is illy vallomást tesz, mellynek elveit osztja (117 l.), mellyről azt hiszi, hogy általa csudákat müvelhetni (97 l.), hogy a’ pangó rész, meg a’ szomszéd, meg a’ külföld által értelmi súlyunk ‘s országlási képességünk mértékeül fog vétetni (99 l.), - kérdem én: egy illy lapnak ellenében mit lehetett várnunk, remélnünk gróf Széchenyitől, a’ honszeretetnek, a’ nemzeti kifejlődésnek legelső bajnokától? sőt (mivel szerintem a’ kötelességek hoszú lajstromában legfelül áll a’ „polgár” szó, ‘s én a’ polgári pályán kegyelmet senkinél, ‘s még a’ legnagyobbnál is csak kötelességet ismerek) kérdem: mi volt volna gróf Széchenyinek kötelessége? nemde meginteni, ha tévedni vélte, a’ szerkesztőt, és bölcs tanácsával éltetni, és utba igazítani, és tudatni vele, mit tart  r é g  k i s z á m i t o t t  t e r v e  c o m b i n a t i ó j á b a n,  a’  s z o r o s  l o g i c a i  e g y m á s u t á n  s z e r i n t  napi rendre tartozandónak, nehogy a’ Pesti Hirlap, vétken ‘s akaraton kivül, valamikép az érdemes grófot  c o m b i n a t i ó i b ó l  még jobban  k i f o r g a s s a,  ‘s még a’ legjobbak által is csak sejtett, de tisztán senki által fel nem fogott rendszerének akadálya legyen, - nem ezt lehetett e várni gróf Széchenyitől? kinek - saját vallomása szerint (37 l.) - tacticájához tartozik:  „b a j n o k i  e l s z á n á s s a l  v á g n i  i d e,  v á g n i  o d a,  t e r m é s z e t  s z e r i n t  j o b b a d á n  n é g y  s z e m  k ö z t,  n e h o g y  a’  h i u s á g o n  e j t e t t  s e b e k  a’  n a g y o b b  n y i l v á n o s s á g  á l t a l  s z i n t e  n a g y o b b  i n g e r ü l t s é g b e  j ő j e n e k;”  vagy pedig, ha magas állásánál fogva a’ Pesti Hirlap szerkesztőjét - ki lapjának mindjárt legelső soraiban megkérte az erősbeket, hogy gyöngeségét gyámolitanák - hazafias tanácsára, ok- ‘s eszmecserére méltónak akármi okból nem tartotta: nem azt várhattuk e, hogy bölcs nézeteinek közlésére a’ Pesti Hirlapot minél gyakrabban organumul használandja? ‘s ha  S z e n t k i r á l y i n a k  „H a l a d j u n k!  d e  m i k i n t?”  czímű - igaz, csak szaggatott alakban kijöhetett - czikkét jónak nem találta, maga fogná megmondani, mikint haladjunk? - Istenemre mondom! e’ honban sok jeles értelmesség található, ‘s polgártársaink között sok tisztelt név áll; de senki sincs, kinek számára nagyobb örömmel, szaporább készséggel nyiltak volna meg a’ Pesti Hirlapnak bármellyik hasábjai, mint gróf Széchenyi gondolatinak, kit e’ részben a’ kiadó által mindjárt kezdetben különösen meg is kéretni legelső kötelességeim közé számitottam; de, kérdem: mit tön a’ gróf, hogy  „a’  h a z a  l e g t á v o l a b b,  l e g h e t e r o g e n e b b  e r e i b e  k ö z v e t l e n  h a t ó  h i r l a p  (97 l.),  m e l l y e t  a’  s z o m s z é d  ‘s  a’  k ü l f ö l d  é r t e l m i  s ú l y u n k  m é r t é k é n e k  t a r t a n d,  v a g y  l e g a l á b b  h i r d e t e n d,”  ha már annak tartatik, valósággal azzá is váljék? - Kérdem: mit tön mind ezek helyett? - A’ szerkesztőnek soha egy tanácsló szót nem szól, nem üzen, őt soha értekezésre föl nem szólitja, a’ Pesti Hirlapba soha egy utbavezető betűt nem ir: ellenben, mig például  D e á k  a’ szerkesztőt biráló tanácsával éltetve, három hónap után is azt irá, hogy a’ Pesti Hirlap még sokkal rövidebb ideig élt, mintsem hatását megitélni, felőle birálatot hozni lehetne, a’ nemes gróf azonnal, már az első egy-két szám megjelenésével, a’ Pesti Hirlap ellen szenvedélyesen kikel; a’ casino teremeiben és minden férfikörben), a’ hol csak megfordul, ékesszólásának minden fegyvereivel azon dolgozik, hogy a’ magasabb körökben a’ Hirlap ellen ingerültséget, gyanakodást, gyülölséget teremtsen; szakadást eszközöl, hogy a’ Pesti Hirlap rovására szakadást hirdethessen; ‘s már februarius 20-ika körül egy derék polgártársunkat azzal ereszti el magától: „Engem lekötelez ön, ha megmondja az egész világnak, hogy én  K o s s u t h t a l  hajba akarok kapni, ‘s hirlapja ellen már hetek óta irok.” - Februarius 20-kán már hetek óta!! ‘s végre a’ 6-ik hónap végével, midőn még a’ Hirlapnak csak távolról sem volt ideje rendszerét (mire a’ grófnál 15 év sem volt elegendő) kifejteni, hatalmas nevének ‘s roppant érdemeinek egész erejében, 24 1/2 íves könyvével sujt le irgalmatlanul a’ Pesti Hirlapra, ‘s a’ szenvedély hevének, a’ felhőkig csigázott képzelőtehetségnek minden fegyverével megtámadottat nemzetgyilkolásról vádolja! nem mivel iránya rosz, mert azt helyesli; nem mivel elvei hibásak, mert ezeket jobbára magáéinak ismeri; hanem mert modora fonák, mert a’ szívhez ‘s nem az észhez szól!! - És mind ezt tette a’ gróf - korán sem hirtelen fölhevülésből, hanem  t ö b b  b a r á t a i  ‘s  j ó a k a r ó i  t a n á c s á n a k,  s ő t  k é r é s é n e k  e l l e n é r e  (372 l.), kik - a’ mennyire tudom - ő méltóságát az őszinte barátság hű szavával értesitették, mikint a’ Pesti Hirlapnak országszerte épen nem azon hatása van, mellyet pesti lakának dolgozószobájában képzelt volt. - Én nem bonczolgatom a’ kebel redőit, mert isten nem vagyok, nem kutatom e’ bánásmód kútfejét és a’ czélzatot, mellyből csergedez; hanem tényeket, nyilvános tényeket beszélek el, ‘s honunknak, a’ melly van, ‘s honunknak, a’ melly lesz, itéletére hivatkozom; - a’ nemes gróf pedig engedje meg, hogy ha gyanusitásai, kisértetkiáltásai csakugyan megtermették volna kormánynál vagy nemzetnél gyümölcseiket, - engedje, hogy azon szavakat intézzem hozzá, mikkel  „V i l á g”-a XXIII ‘s XXIV lapjain ugyancsak ő maga egykoron  g r ó f  D e s s e w f f y t  szólitotta meg: „Kegyedben a’ becsületes ember minden lapon megvíni látszik az indulatos iróval;” - ‘s most, midőn tán hidegebb vérrel gondolkozik kelet népe ‘s hirlapom felől, örvend e, hogy tehetségem köreit honunk java fölemelésében tán összébb szorította? - De nem, - nem szorította; sőt, ha valaha nem csalt a’ politicai számtan calculusa, erősen hiszem, hogy valamint ép’ ellenkező hatással működött eddig a’ Pesti Hirlap, mint a’ gróf gondolja: ugy ellenkezőjét eszközlendi a’ gróf annak, mit talán eszközölni vélt, ha ugy gondolá, hogy a’ Pesti Hirlap vagy egy szigorúbb könyvvizsgálat szirtein fog hajótörést szenvedni, vagy a’ nemzeti bizodalmatlanság örvényébe merülni. - De legyen bár, hogy e’ hitemben nem csalatkozom: mégis - illyen az emberi viszontagságok természete! - valamint fájdalom dulja keblemet, hogy gróf Széchenyi ellen védelemre kelni kénytelen valék: ugy ha győznék, könyezni tudnék győzelmemen.
És mielőtt a’ tisztelt gróf egyes gáncsainak taglalatába bocsátkoznám, idején ‘s helyén lesz talán két kisértetnek szemébe nézni, melly mióta a’ Pesti Hírlapnak szerencsétlensége van a’ nemes gróf oppositióját tapasztalni (e’ szerencsétlenség pedig ép’ olly régi, mint a’ Pesti Hirlap élete), bizonyos körökben megjelenik; hiszen tudja nyájas olvasóm, hogy a’ hol kisértetek iránt megvan a’ hit, ott ritkán marad el a’ kisértet; mert ha egyéb nem, akad egy póznára akasztott lepedő, ‘s kiben erős a’ hit, a’ lepedőben minden bizonynyal rémet lát, fejét egész kéjelemmel hóna alatt hordozót, mint boldog emlékezetű Sz. Dienes. - Egyik kisértet: hogy a’ Pesti Hirlap nem tetszik gróf Széchenyinek ‘s főrendű barátinak; tehát meg fog oszlani a’ főrendi  o p p o s i t i o.  Másik: hogy bizony valami roszat akar (tán épen e’ megoszlást) a’ hatalom, midőn a’ Pesti Hirlapot élni hagyja. -
A’ mi az elsőt, a’ főrendi „oppositio” megoszlását illeti: jól vagy roszul, bennem azon hit fészkelte meg magát, hogy ha Landerer úr a’ Pesti Hirlap kiadását nyáron kezdi meg, midőn mágnásaink Pesten nincsenek: a’ főrendi szabadelmű oppositio megoszlásának eszméje aligha szőnyegre kerül; igy azonban a’ nemes grófnak alkalma volt a’ revolutionarius syllogismust, a’ nagy birtokosok gyülöletessé-tételét ‘s vagyonaik elkobzását, bizonyos, általam igen tisztelt körökben geniális szónoklatának varázs szavaival annyiszor emlegetni, miszerint - tagadhatlan - akadtak ezen körökben némellyek (de csak némellyek), kik szakadást ‘s magokat  c o n c e s s i ó k r a  kényszeríteni nem-engedést emlegettek; más részről itt sem hiányzott az ármányos káröröm boszantása; miszerint hiszen most, midőn jog és igazság emlegettetik, ‘s nem kegyelem és nem concessio, egyben másban majd csak kenyértörésre kerül a’ dolog, ‘s meglátjuk, mit tesz némelly hiresztelt liberalizmus. - Ezen kárörömös dongó seregnek gyanusitgatásait - gondolom - bizvást figyelem nélkül hagyhatjuk; de az elsőre nézve kötelességemnek tartom, a’ Pesti Hirlap barátaival, kiket e’ hírek talán aggasztanak, közleni nézeteimet.
A’ politicai gondolkozás árnyéklatai az általános elvek részletes alkalmazásánál tünnek ki határozottan; ‘s miután e’ téren a’ törvényhozás még eddigelő többnyire csak olly módon járt el, mint a’ ki partról féllábbal a’ jeget próbálgatja, ‘s az eddigi szabadelmüség épen a’ legkényesebb kérdésekben többnyire némelly anyagi engedélyek körül forgott, mellyek bár az engedélyezőknek itt-ott érzékeny áldozatukba kerültek is, csakugyan kegyelem szinét viselték, de épen azért, ha minden országgyülésen ismételtetnének is, örökké csak alamizsnák maradnának, mellyek lecsillapithatják a pillanatnyi éhséget, de tartós megelégedést, állandó jólétet egyeseknél sem, nemzeteknél még kevesbbé eszközlenek, legkevesbbé pedig minálunk, hol  „A’  k e l e t  n é p é n e k”  megjelente után alkalmasint minden szabadelmű magyarnak alapelvei közé tartozandik, miképen  s z e l l e m i  a l a p o k o n  k e l l  a n y a g i  k i k é p z é s ü n k n e k  e m e l k e d n i,  é s  n e m  v i s z o n t:  én igen természetesnek találom, hogy ha majd a’ magyar alkotmány kifejtése, vagyis - határozottan szólva - az kerül szőnyegre, mire nézve a’ nemes grófnak egyetértése olly édesen rezgett át keblemnek örömhúrjain, midőn a’ 76-ik lapon olvasám:  „t e r j e s z t e s s é k  H u n n i a  h a t á r a i  k ö z t  a’  m a g y a r  a l k o t m á n y n a k  á l d á s a  m i n d e n k i r e:”  ha majd szőnyegre kerül, hogy a’ nép nemzetté legyen (mert polgári religiómnak sok évek ótai mindennapos buzgó fohászát foglalá szavakba a’ nemes gróf, midőn a’ 124-ik lapon felkiált: „Oh isten! hol vagy te nemzet még!”); igen is természetesnek találom, hogy a’ magyar polgári bajnokok dicső sora, melly a’ vész napjaiban törvény ‘s alkotmány mellett érczkebellel állott mint egy férfiu, apróbb töredékekre fog megoszlani, ‘s az általánosan magokéinak vallott elvek alkalmazásából egyik többet, másik kevesebbet, egyik gyorsabban, másik halkabban akarand. Ha ezt az „oppositio” megoszlásának nevezzük, hogy e’ megoszlásnak előbb vagy utóbb okvetlenül el kell következnie, arról meg vagyok ‘s mindig meg voltam győződve; és hogy ha a’ Pesti Hirlap azon nagy kérdések közül, mellyekben nemzetünk jövendőjének „szíve ver,” egynek vagy másnak megérlelését korszerű fejtegetések által elősegíteni szerencsés lehetne, az említett megoszlást is siettetné, ezt tagadni egyáltalában nem akarom; valamint azonban ez a’ nemzeti kifejlődés mellőzhetlen stadiumai közé tartozik, ‘s azért tőle egyáltalában nincs mit tartani, mert - miután a’ nemzeti test ki fejlődési munkálkodását nem csak nem akadályozni, de sőt előmozdítani a’ kormány részéről igaz hajlandóság mutatkozik - azt, a’ mi valósággal a’ kor szükségéhez tartozik, mire nézve a’ nemzet valósággal megért, azt a’ közvélemény, minden illyes szakadáskák mellett is, az ohajtások sorából kétségtelenül jogok polczára emelendi, ‘s a’ véleményi szakadásnak egyedüli sükere legfölebb az leend, hogy az egy-két évig feltartóztatott  „e n g e d é l y”  engedélyszinét elveszti, ‘s mint a’ kénytelenségnek hozott, és többé sem a’ vágyakat sem az igényeket ki nem elégithető késő adó, hideg közönyösséggel fogadtatik azon nemzet által, melly azt hála ‘s köszönet érzelmei közt egy országgyüléssel előbb hangos tapsokkal fogadta volna (emlékezzünk bár az örökváltsági törvény genesisére): ugy én azt is nyiltan kimondom, miképen én a’ haladási kérdések sikjáni véleményszakadást a’ főrendi „oppositio” megoszlásának ép’ ugy nem nevezhetem, valamint e’ véleményszakadások miatt a’ főrendi „oppositio” megoszlásától egyáltalában nem tartok; ‘s a’ ki ettől tart, a’ ki ezzel fenyegetőzik, annak jellem ócsárló véleményét alkotmányunknak lelkes elsőszülöttei tömegben ugy mint egyenkint nehezen fogják jó néven venni. - Én legalább egészen más véleménynyel vagyok ezen lelkes testületről, ‘s valamint a’ főrendi táblánál illy szokatlan számmal ‘s helyből nem távozó kitüréssel föltünését a’ legdicsőbbnek tartom az időknek diadalai közt, mik surlódásinkból kiőrlődtek: ugy akár a’ szellemet tekintsem, melly a’ „Főrendi Naplóból” szól felénk, akár pedig eszembe juttassam, hogy maradjon bár alkotmányunk jelen ki nem fejlett állapotjában, vagy terjesztessenek ki jótéteményei Hunnia határai közt mindenkire, mint gróf Széchenyi kivánja, ‘s én is ő vele: minden esetre nem lesz ember a’ magyar földön, kinek „az alkotmány megőrzése ‘s a’ szabadság fentartása” inkább érdekében állana, mint a’ magyar mágnások azon részének, mellyről a’ „Főrendi Napló” 483-ik lapján irva vannak a’ nemes öntudattal teljes szavak:  „F ü g g e t l e n e k  v a g y u n k,  m e r t  s e m m i t  s e m  v á r u n k,  s e m m i t  s e m  k i v á n u n k  s e n k i t ő l.”  ‘S azért ez érdek, e’ függetlenség és e’ hazafiság nekem kezesek, hogy  (Z i c h y  Ö d ö n  grófnak azon beszédénél maradva, mellyből a’ fentebbi szavak idézvék) nem csak ő rájok nézve  „a’  h a z a  é s  a z  i g a z s á g  s z e r e t e t e  a z o n  r a g y o g ó  c s i l l a g o k  m a r a d n a k,  m e l l y e k  v e z é r e i k  a’  p o l i t i c a i  n e h é z  p á l y á n,  ‘s  m e l y l y e k e t  s z e m ö k  e l ő l  e l  n e m  v e s z i t n e k;  d e  s ő t  n a p r ó l  n a p r a  s z a p o r o d a n d i k  e’  f ü g g e t l e n  j e l e s  h a z a f i a k  s z á m a,  k i k  ő s i  a l k o t m á n y u n k  f e n t a r t á s a é r t  m i n d e n  á l d o z a t r a  k é s z e k,  é s  M u c i u s  S c a e v o l á v a l  m o n d h a t j á k:  E s t  l o n g u i n  p o s t  m e  a g m e n  i d e m  p e t e n t i u m  d e c u s.”  - Ez az én hitem; és valóban e’  f ü g g e t l e n  j e l e s  h a z a f i a k t ó l  nemzetünk jövendőjének kifejtése olly nagy részben függ, ‘s olly dicső a’ polgári erény, mellyre alkotmányunk jóvoltából hivatvák, miképen habár egy-két mágnásnak országgyülési követté választását azon oknál fogva ohajtsam is, hogy kapcsul szolgáljanak a’ rendosztályzatuk társalgási egybeforrására, mellynek arra, mit az angolok parliamenti jargonjokban „out of doors” (kapunkivüli) politicának neveznek, igen nagy befolyása van: mindazáltal ezen egy tekintetet ‘s még némelly különös körülményeket (minők, nézetem szerint, jelenleg Pest megyében egy igen tisztelt barátomra nézve fenforognak) kivéve, hibának tartom, ha egy lelkes magyar mágnás országgyülési követséget vállal, ‘s kezeit utasitások által megköttetni hagyva lép oda, a’ hol nélkülözhető, és elmarad onnan, hol függetlenebbül munkálkodhaték, ‘s hol reá szükség is van. - Azonban, ha hitemben mégis csalatkoznám, ha csakugyan akadna valaki (mit egyáltalában nem hiszek), a’ ki megsértett hiuságból vagy tulajdonkép nem is tudom, mi okból, hűtlenné válnék zászlójához: ez előbb-utóbb más okból vált volna hűtelenné, mikor aztán, meglehet, a’ csalódás még keservesebben esik vala. A’ derék megmarad helyén, ‘s őt el nem vesztjük; amazt nem kár elveszteni.
Azonban ne téveszszük a’ tért, uraim! Más az önkénynek opponálni, más a’ haladási kérdések sikján küzdeni. - Itt a’ szerepek gyakran változnak. Valamint az oppositio soraiból lehet - talán - hallani, hogy a’ házi adó fizetésébeni részesités kivánsága a’ vagyontalanoknak vagyonosok elleni harcza (!! - tehát „à bas la canaille!”): ugy más részt azon sorokból, mellyek nem az oppositio sorai, hallottunk szózatokat, merészeket a’ haladás síkján versenyre híni a’ legerősbeket is. (Lásd: „Főrendi Napló” 476 lap.) - De még azok közt is, kik eddig a’ haladást vallották jelszavoknak, akadhat egy osztály, mellyről a’ Pesti Hirlap 32-ik számának vezérczikkében irva van: hogy „barátai voltak a’ szabadelmüségnek, mig kegyelem szinében jelentkezhetett; de a’ gondolat fejökre nőtt, ‘s érzelmöket sérti a’ kor, mellynek kegyelem nem kell, melly jogot ‘s igazságot követel”; és ezekről áll - talán - hogy a’ Pesti Hirlap, melly ezen kornak organuma szeretne lenni, nem kegyelemkoldulási, hanem jogkivánási hangjával őket a’ szabadelmüségtől visszariasztja. - Meg kell itt jegyeznem, miképen a’ Pesti Hirlap ezen kort, mellynek kegyelem nem kell, melly jogot ‘s igazságot követel, nem teremtette, hanem ellenkezőleg ezen kor teremtette a’ Pesti Hirlapot: az hát e’ részben is a’ kornak idézete, nem idézője. ‘S ha vannak, kiket e’ kor sért, azoknak visszahökkenése, midőn sikra kerül a’ dolog, el bizonyosan nem maradt volna: itt hát a’ Pesti Hirlapnak vétke csak annyi lehet, hogy alkalmat nyujtott megtudni ma, a’ mi holnap megtörténendik; ‘s tán ez nyereség inkább, hogysem veszteség, mert megszününk magunkat mystificálni, ‘s tudjuk, mi számolásunkban a’ tétleges, mi a’ vétleges mennyiség. - Azonban lássuk, tulajdonképen miről van a’ szó? Sajnosan megmagyarázza ezt gróf Széchenyi a’ 127-ik laptól a’ 135-ig, az emberi kebel gyarlóságainak azon igen nevezetes gyónásával, melly őszinteségnek a’ millyen szép, ép’ olly váratlan - hogy többet ne mondjak - a’ lelkes hazafinak tollából, kinek a’ honszeretet olly édes szent kötelesség, - azon gyónással, melly - félek - a’ nemes gróf egykori panegyristájának szárnya legjobb tollát tépte ki; ‘s mire nézve a’ nemes grófnak leghőbb tisztelői tán szívvéröket adnák, ha nem-irottá tehetnék. - Ezen nevezetes gyónás igy kezdődik: „Ha közkatona volnék, elkinozhatnának, agyonlőhetnének bár tizszer is, de hat pénzecske zsoldombul, mig élek, egyet sem venne el tőlem senki is, mondom egyet sem, mellyet azonban jó kedvemben tán koldusnak nyujtanék.” - Aztán jő egy másik hasonlat a’ királyról és alkotmányról; egy harmadik a’ púpos hátról, mellyet ő maga nevetne legjobban, de rögtön vége annak, ki mielőtt maga nyitná meg a’ tréfát, gúnyra fakadni orczátlan volna. Végre jő a’ magyar mágnás, ki „a’ maga előjogait ép’ olly szent sajátnak tartja, mint a’ véletlenül öröklött pénzt, erőt, véletlen nyert szépséget, jó főt, szerencsét, véletlen nyert népszerüséget, jó feleséget, ‘s kinek keble, erszénye minden engedményre tárt; ha azonban elbizottságban valaki azt hiszi, hogy szaporábban hajthatna azon czélhoz, melly régóta ki volt tűzve már, még mielőtt tudomásunk volt róla - mond a’ gróf - és mielőtt hire keletkeznék, az csakugyan gazda nélkül számol; mert az indiscrete hajtott engedményező foga fejérét mutatja le- mint felfelé, csép mint szurony felé, ‘s egyetlen egy hajszálának felső, alsó vagy akármelly erőszak általi kirántását sem türi, ámbár édesörömest arra is rááll, hogy egészen megnyirják, de csak  j ó  m ó d d a l!!”  - Befejezésül pedig: „erősebbek vagytok, megtörtetek, de azért mi vagyunk a’ becsületesek, és ti a’ rablók!!” - De hogy egy kis fenyegetés se hibázzék, tudtunkra adatik, miképen „mig ennyire jutna a’ dolog, a’ pitypalattyi haladóknak - ‘s számolhatnak rá - még többször be kell ütni fejüket!!” - Ennyiből áll, uraim, a’  „m a g y a r  m é r f ö l d n y i  s z ó a l k a t o n  k e r e s z t ü l v i t t”  nevezetes confessio! - És mind ez kinek ellenében? Azon hirlapnak ellenében, mellynek legelső szava volt, hogy „csak azon javitás tartós, melly igazságon épült, valódi szükségen segített, ‘s a’ nemzet életéből önkényt fejlett ki;” - melly azt kivánja, hogy „a’ törvény mindenek előtt jogszerű legyen, mert hiú bölcseség az, mellyet a’ jog tekintete nem vezet; de a’ jogszerüség határai közt kövesse a’ józan politica sugalásait, és ne felejtse, hogy a’ századokon át emelkedett országépület roppant boltjainak árnyékában millió élet, millió érdek nyugoszik, melly az igazság mellett gyöngéd figyelmet ‘s kiméletet is követel;” - és e’ hirlapnak ellenében illy szerencsétlen confessio! és kitől? Ugyanazon lelkes hazánkfiától, ki „A’ kelet népe” 111-ik lapján a’ Pesti Hirlap feladatául tűzi ki: „azon ügyekezni, hogy a’ régi várt minél előbb, de gyökeresen ‘s nem mindig mázolva, foltozva lehessen tágitni, reformálni, és ugy, hogy omladozó boltozati alatt egy élő se veszitse életét, hanem nagy és kicsi, hatalmas és gyenge dicsőül felemelkedő falai közt fellelje honát,” - és a’ lelkes hazafitól, ki ezt irá, kinek ezen értelme a’ hirlapból idézettel gondolatról gondolatra megegyezik, illy váratlan confessio! egy hirlapnak ellenében, melly még az ősiségre nézve is mindig azt ajánlá, hogy a’ bajon ugy kell segíteni, miszerint a’ létező érdekek közül is minél kevesebb sértessék; egy hirlapnak ellenében, melly minden kérdést legelőször is jogszerüség szempontjából szokott fölvenni, ‘s a’ jog tekintetét politicának alárendelni soha sem szokta; melly annyiszor kimondá, hogy a’ czél nem szentesít eszközöket, ‘s még a’ jog is jogtalanná válik, ha jogtalan eszközökkel támogattatik; illy hirlapnak ellenében illy confessio! és csépek ‘s erőszak emlegetése, ‘s olly fenyegetés! és a’ fenyegetésnek sikert késziteni 24 íven át annyi tömérdek gyanusitgatás! - És az ember csak tudhatná, miért? mert a’ Pesti Hirlap szerkesztője, annyira szem előtt tartá a’ körülményeket, annyira számba vette a’ gyarlóságokat is, hogy például a’ házi pénztár terheibeni részesülés fejtegetését mindekkorig halasztgatta, mivelhogy azon körökből, melylyek a’ gróf szerint minden engedményre olly igen készek, csak a’ legelső megpenditésnél is haragos ingerültség szózata hangzott, ‘s a’ vagyontalanoknak vagyonosak elleni harcza emlegettetett; - pedig ez olly kérdés ám, mire nézve a’ gróf még a’ hadi adó elvállalására is késznek nyilatkozik; és én valóban különös figyelemmel kisérendem a’ gyüléseket, hogy a’ nyilvánosságnak átadhassam a’ minden engedményre kész jeles hazafiak neveit, kik a’ gróf szavát beváltva, a’ hadi és házi adónak általa javaslott elvállalását inditványozni sietendnek. Erre már csak nem mondhatja senki, hogy a’ Pesti Hirlap indiscret hajtogatásra kényszerített valakit; mert a’ hadi adó elvállalásának kérdését elannyira meg nem érett dolognak tartom, miszerint ha mágnásaink részéről nem jött volna inditványba, szavamat kötöm le, hogy a’ legközelebbi három év alatt nehezen volt volna felőle a’ Pesti Hirlapban szó; de most már természetesen lesz, lenni kell; mert hiszen azon hat pénzecskék egyike, miket gróf Széchenyi  j ó  k e d v é b e n  a’  k o l d u s n a k  nyujt; - ámbár még illy körülmények közt is kijelentem, hogy midőn a’ méltóságos gróf (a’ mint következetességétől mást nem is várhatunk) Pest vármegyének országgyülési utasitásokat előkészitő küldöttségében a’ hadi és házi adó elvállalására inditványt teend: én, ki olly indiscret hajtogatásról, a’ czélnak hamarabbi elérésére kergetésről vádoltatom, inditványát  e z  i d ő  s z e r i n t  alkalmasint csak a’ házi adónak az 1715-iki, 1764-iki ‘s mostani mennyiség egybevetéséből kijövendő kulcs szerint elvállalására fogom módosítani. - Feljajdul ez a’ szerencsétlen confessio, hogy  a’  b i r t o k o t,  m e g  a’  s z ü l e t é s t  a k a r j u k  n i v e l l á l n i,  ‘s  a’  n y o m o r u l t  c z í m e k e t  é s  e l ő j o g o k a t  e l k o b z a n i.  - Én istenem! bizony, bizony „difficile est satyram non scribere;” és ezt mind gróf Széchenyi beszéli, a’ ki más részről az alkotmánynak mindenkire kiterjesztését inditványozza olly tisztán, mint a’ hogy a’ Pesti Hirlapban mindekkorig megmondani szabad nem volt, - ő mondja, ki a’ Pesti Hirlap irányát helyesli, ‘s elveit atyai érzéssel magáéinak ismeri! Vagy talán a’ puszta modor nivellál birtokot és születést, ‘s ez veszi el a’  „n y o m o r u l t”  előjogokat? Bizony, bizony - még egyszer mondom - „difficile est satyram non scribere!” - A’ birtokra nézve a’ Pesti Hirlapnak elve az, ‘s azt számtalanszor ki is jelenté: hogy jogszerű tulajdont, vagyis határozottan szólva tulajdont - mert a’ mi nem jogszerű, az nem tulajdon - a’ status senkitől el nem vehet, a’ nélkül hogy teljes tökéletes kárpótlást nyujtana, ‘s illyen mellett is csak akkor, midőn a’ kisajátitást az ország közjava parancsolja; ‘s én e’ részben, megvallom, szigorúbb lennék, mint gróf Széchenyit ekkorig egyik másik vállalatnál tapasztalók. - A’ születési nivellatióra nézve meg van mondva, hogy e’ nemzetben a’ nivellatio eszméje nem veszen erőt a’ historián. - Czímek? ám tessék bennök gyönyörködni félelem nélkül; a’ Pesti Hirlap elannyira nem akarja elkobozni czímeiket, miképen bizonyossá tehetem a’ nemes grófot, hogy czime a’ Pesti Hirlapnak egy ember életén át eszébe sem jut; - a’ mi pedig az előjogokat illeti: egy gyönyörű előjoga van a’ magyar mágnásnak, az: hagy ő született törvényhozó; ehez a’ Pesti Hirlapnak sem elve sem modora nem nyult, csak kérte: érezzék, e’ szép előjognál fogva mire hivatvák; kinyilatkoztatá véleményét, hogy a’ nemzet örömest fogadandja őket vezéreivé; és ez ellen hasztalan lobban haragra gróf Széchenyi, mintha csak azt mondanók: örömest meghagyunk benneteket a’ képzeletben, hogy vezéreink vagytok, ismertünk el; és vezére marad a’ közvéleménynek, valameddig ollyakat tesz és tanít, a’ miket jóknak ismerünk el; sőt ha kisebb dolgokban tévedni véljük is, valameddig irányban czélban nem különbözik, a’ közbizodalom övé marad; - de legyen akárki bár, a’ ki vak hódolatot követelve, a’ közvéleményt eszméletlen játékköveknek tekintené; vagy ha ezt nem, olly utnak indulna, mellyet a’ közértelmesség helybe nem hagy, az vezéri levelét önmaga szakitná szét. - És itt van helye kérdenem, ‘s a’ magyar főrendeket kérdenem: érzik e, érezhetik e magokat megbántottaknak az által, hogy a’ Pesti Hirlap 14-ik számában, az itt előadott elvek nyomán, kijelentém hivatásukról véleményemet, szerencséseknek vallván őket, ha nevükhöz olly historiai emlékezetek csatolvák, miknél fogva első lépésöknél, mellyet a’ hazafiság ösvényén tesznek, egy nemzet figyelme fordul rájok, mig mások e’ figyelmet, hasonló személyes tehetség mellett, talán egy egész élet munkaküzdésével sem képesek magokra fordítani; és hibáztam e, midőn azt mondám, hogy helyzetök szerencséjénél fogva a’ főrendek hivatvák, nemzetünknek rájok fordított figyelmét a’ közbizodalom megnyerésére használni, - hivatvák, elsők lenni a’ munkában, kik elsőszülöttek a’ jogokban, - hivatvák, a’ nemzetboldogitás és alkotmányos életfejlemény békés ösvényén elől vinni a’ közvélemény zászlóját, - kérdem én: nem gyönyörű hivatás e ez? Azonban én a’  c s á b i t g a t á s h o z  nem értek, ‘s nem is akarok érteni, ‘s azért nyiltan kimondom: ha volna, ki e’ gyönyörű hivatás következésében a’ nemzettől azt követelné, hogy minden személyességből kivetkezzék, és megtagadván saját értelmét, őt imperatori teljhatalmú vezérének ismerje el, ‘s magának a’ vakon-követés dicsőségénél egyéb tennivalót ne tartson fen, - a’ ki ezt követelné, az megfelejtkeznék magáról, nemzetéről ‘s e’ nemzetnek alkotmányáról; megfelejtkeznék arról, hogy országunk szerkezete nem a’ hegyi skótok clan-rendszere, hanem olly alkotmány, mellynek alapja:  „n i l  d e  n o b i s  s i n e  n o b i s.”  ‘S azért nyiltan ismételem: veletek, általatok, ha nektek tetszik; nélkületek, ellenetek, ha kell. - És miután ezt nyiltan kimondám, tiszteletteljesen kérdezem alkotmányunk elsőszülötteit: nem tartanák e gyalázatnak, olly bábnemzet tagjainak lenni, nem esnének e kétségbe olly népcsoport jövendője fölött, mellynek kebelét még csak ennyi önérzet sem dagasztaná? és kérdem: mi van ebben, a’ mire gróf Széchenyinek joga volt volna feljajdulni, hogy születést akarunk nivellálni és előjogokat  e l k o b o z n i ? !  - elkobozni, gróf ur? és kegyed vádol minket, hogy ingerlünk, - kegyed, a’ ki minket rablóknak nevez, és megfenyeget, hogy fejünket még többször be kell ütnünk! Ez e a’ hideg számoló logica, mellyre nagyságod országlási rendszerét alapította? - Előjogok  e l k o b z á s á r ó l  tudtomra senki sem álmodik, hanem arról, a’ tisztelt gróffal egyetértőleg, igen sokan gondolkozunk, hogy békes törvényes uton, a’ nemzeti meggyőződés önmagábóli kifejlése által, alkotmányunkat kifejtsük, és ha vannak akár itt akár amott olly előjogok, melylyeknek megszünését az alkotmányos kifejlés föltételezi, vagyis inkább mellyeknek megszünésében áll egyenesen az alkotmányos kifejlés, oda kivánunk dolgozni, hogy mindnyájan, még az illetők is átlássák, miképen igazságosnak lenni nem áldozat, ‘s ki a’ szabadságot megosztja, az nem veszít; melly meggyőződésnek következésében aztán a’ királyi felség és nemzet közakaratjából, a fenálló alkotmányos formák utján és által, az alkotmány kifejtése lépcsőről lépcsőre elkövetkezzék. ‘S nehogy e’ kifejezésem általánossága miatt valaki vádolhasson, hogy fennen hangzó üres szavakat szólok; vagy pedig azon tactica utján járjak, melly az embert két pad közt a’ földre teszi: határozottan kijelentem, miképen czímek ellen harczsíkra kelni eszembe sem jutott; a’ főrendeknek azon egyedüli előjogát (mert hiszen többel törvény szerint a’ nemesség fölött nem is birnak), miszerint az országgyülésen születésöknél fogva személyes ülésök és szavazatuk van, nem csak elkobozni nem akarom, sőt inkább, nemzetünk politicai ‘s alkotmányos körülményei következésében, annak szívem mélyéből örvendek, sőt azt jogaink ótalma ‘s alkotmányos életünk kifejlése egyik garantiájának tekintem, ‘s azt gondolom, hogy e’ részben még csak a’ coordinatio sem olly szükséges, mint a’ királyi városoknál, sőt - tartózkodás nélkül szólva - mielőtt alkotmányunk egy kissé jobban kifejlődnék, nem is kivánatos, miután mágnásainknak csak  a k a r n i o k  ‘s ezen előjoguk becsét lelkesen érezniök kell, hogy a’ nemzetnek ‘s ebben önmagoknak is legnagyobb jótevői legyenek, ‘s alkotmányos életünk jogszerű kifejtésének legfőbb dicsősége övék legyen. - Ezen előjogot tehát megtámadni, vagyis (hogy azon szóval éljek, mellyet gróf Széchenyi István szótárában föllelhetni nem véltem volna) ezen előjognak a’ többi osztályok érdekeit neki  u s z í t a n i  eszem ágában sincs: ellenben ohajtom, hogy a’ ki mint részesül a’ közállomány jóvoltiban, akkint részesüljön annak terheiben is: tehát az adó-nem-fizetési előjog lépcsőnkint megszüntessék; - kivánom továbbá, hogy a’ javak világában szabadság uralkodjék, azaz: hogy kiki szerezhessen fekvő birtokot, ‘s azt a’ törvény ótalma alatt egyenlő biztossággal birhassa, következőleg a’ birtokbirhatási előjog, és az ősiségi nem előjog, hanem bilincs, és szolgaság szünjék meg, de erre nézve is a’ fenálló érdekek kimélése tekintetéből határidő szabassék, melly alatt az eddigi törvények engedményével élni lehessen; kivánom, hogy a’ birtokosoknak tökéletes kármentesitése mellett, a’ munkát, szorgalmat ‘s közvagyonosságot gátló urbéri állapot expropriáltassék; kivánom, hogy a’ milly ótalmat, minő biztosságot ad minden önkény ellen a’ törvény a’ legelső mágnás személyének, ép’ ollyat adjon a’ legutólsó paraszt személyének; hasonlót kivánok vagyon tekintetében is: következőleg azon előjogot, miszerint más ember vagyonának rovására a’  f a m i l i á k n a k  (magyarul szólva)  f i n a n c z - o p e r a t i ó k  á l t a l i  c o n s e r v a t i ó j a  kezeltetik, megszüntetni kivánom; nemkülönben a’ hivatalviselési előjogon is tágittatni, az örökös kiskoruságot szülő népgyámság előjogán pedig fokonkint egy kicsit szükittetni ohajtok; végre, a’ mint ezek szerint kiebb terjesztetnek az alapok, mellyekből alkotmányunk szelleme politicai jogok gyakorlatát következteté, ép’ ugy terjesztessék kiebb az ezen jogokbani részesülés is. - Ime tehát nyilt vallomásom az előjogokról! Ezeknél a’ Hirlapban ekkorig nem több volt mondva, hanem kevesebb; a’ gróf a’ Hirlap elveiben atyailag egyetért, sőt a’ miket itt mondok, azokat (kivevén talán a’ hivatalviselhetési jogon tágitást, miben azonban ellenkezni bizonyosan nem fog) maga már régen javasolgatja: azért hát alkalmasint joggal mondhatom, hogy ha tollát nem egy bizonyos megfoghatlan boszankodás ‘s a’ rémlátásig felcsigázott képzelődés vezérlette volna, elkobzásokról és rablókról és csépekről nem szól vala, még kevesbbé fenyegetőzik; vagy pedig ha mégis fenyegetőzik, ugy - megvallom - nem vagyok képes összeegyeztetni a’ nemes grófnak két állitását; t. i. hogy a’ magyar alkotmánynak áldása Hunnia határa közt mindenkire kiterjesztessék, de az előjogok el ne vétessenek!! és e’ kettőt annyival kevesbbé tudom összeegyeztetni, mivel tán százszor is olvashatni „A’ kelet népében,” mikint roszalja a’ nemes gróf, ha ujraöntés helyett nyomorult foltozás kerül szőnyegre.
Azonban e’ két, egymással homlokegyenest ellenkező állitásnak mégis van kulcsa; az t. i., melly a’ nemes gróf fenidézett nevezetes confessiójában van letéve, ‘s melly minden változatokon keresztül csak ennyit mond: én adok engedélyeket, mikor jó kedvben vagyok, kegyelemből is; de óvakodjatok a’ követeléstől, mert ha követelni vakmerősködtök, rablót kiáltok, fogam fehérét mutatom, ‘s nem adok semmit, ha megöltök is. - Ezen őszinte nyilatkozás ellenében, azok után, miket föntebb mondék, hasonló nyilt kijelentéssel tartozom, ‘s ez ennyiből áll: Alkotmányunk kifejlésének a’ nemzet szabad meggyőződéséből kell történni. Minden javitásnál meg kell vizsgálnia, igazságos e, a’ mit kiván? igazságtalant soha se kivánjon; de a’ mi igazságos, azt követelje, a’ közvélemény egész erkölcsi súlyának mérlegbevetésével követelje. Ha valakinek ez nem tetszik, róla nem tehetünk; - egy alkotmányos nemzet nem alacsonyithatja le magát koldusszerepre, - egy alkotmányos nemzet, melly hivatását érezi, ‘s föllépett a’ haladás ösvényére azon nyilt szándokkal, hogy hivatásának megfelelni törekedendik, nem kárhoztathatja magát, néma hallgatásban várni, mikor méltóztatik ama’ confessionarius közlegény kegyelmesen jó kedvben lenni, ‘s hat pénzecske zsoldjából egyet vagy mást tán koldusnak vetni. Nyomorult, gyáva nemzet volna az, melly alkotmánya daczára, minélfogva joga van megkivánni, hogy  s e m m i t  r ó l a  n é l k ü l e,  kegyelmi készségre alapitaná jövendőjét - kegyelmet még fejedelmétől sincs joga kivánnia; de igazságot még attól is, kinek joga van jó kedvből alamizsnát nyujtani, joga van rosz kedvből nem nyujtani; pedig magán a’ nemes grófon látjuk, hogy a’ rosz kedv néha a’ legnagyobb embernél is beköszönt. „Humour has sometime his hour with every man.” Én hát részemről hazám jövendőjét ingatag szeszélytől függőben látni nem szeretném; és a’ melly nemzet ezt nem érezi, annak kebeléből hibázik minden életelem, annak jövendője nincs, az csak egy „elő szobor,” vagy inkább egy váz, mellynek csontjait életizmok helyett sodronyok fűzik össze. - És igy, tiszta becsületes akarattal, de a’ hasonlóan tiszta becsületes akaratú véleménykülönbség iránt teljes türelemmel, azok közé tartozom, kik jogot ‘s igazságot követelnek, az elmesurlódás mezején mindenkit szabad közremunkálásra hínak meg, miszerint megvitassuk, e’ vagy ama’ javaslat igazságos e? ‘s ha igazságos, a’ „logicai egymásután” szabálya szerint korszerű e? de ha látjuk, hogy a’ közvélemény mind egyik mind másik kérdésre igennel felelt, annak a’ törvényesség moralis súlyával követelését nem függesztik fel attól, valljon e’ vagy ama’ magas állásu hazánkfia  j ó  k e d v b e n  v a n  e ?  És ha volna ezen alkotmányos nemzet tagjai közt, ki a’ közvéleménynek azt felelné: „adtam volna, ha nem követeltek, jó kedvemből; de mivel követeltek, kegyelmes már nem lehetvén, igazságos lenni nem akarok:” annak azt felelnők: - - de nem, nem fogunk elménczkedni; - csak azt felelnők, hogy hasonlít az adóshoz, ki hitelezőjét igy utasitja el: fizettem volna jó kedvemből, de mivel követeled, fillért sem adok; - és e’ hasonlatot tán nem egészen roszul választám, miután gróf Széchenyi mondá, hogy nem népnevelés, nem ez, nem amaz, hanem  b i z o n y o s  k ö t e l e s s é g é r z e t  f e l é b r e s z t é s e  van napi renden; a’ kötelesség pedig adósságtermészetű, ‘s remélem, senki sem lesz, a’ ki tagadná, hogy makacsságból  k i  n e m  r u g n i,  kegyelmesdiségi daczból a’ hazán boszút nem állani, bizonyosan azon kötelességérzethez tartozik, mellynek a’ nagyérdemű gróf 15 év óta olly lelkes hazafisággal engedelmeskedik, ‘s mit - remélem nemes lelkületétől - kegyelemnek sem tart, sem kiván tartatni. - „Igen - mondja talán a’ méltóságos gróf - de minek mind ez? miután a’ készség megvan,  ‘s  é d e s ö r ö m e s t  r á á l l u n k  m i n d n y á j a n,  h o g y  e g é s z e n  i s  m e g n y í r j a n a k,  d e  c s a k  j ó  m ó d d a l;”  - mire egész alázatossággal azt felelem; nyirni, sem jó sem rosz móddal, senki sem akar; mit nevez a’ nemes gróf jó módnak? nem tudom; ha talán azt, a’ hogy „A’ kelet népe” irva van: ugy azt követni jónak nem tartom; a’ Pesti Hirlap egyébiránt a’ magyar főrendeket meg soha nem támadta, valamint a’ nemességet, polgárságot ‘s parasztságot sem; hanem megtámadta a’ visszaélést, szeretetlenséget, kicsapongást, a’ mint egyeseknél vagy cotteriáknál, bár itt bár amott mutatkozott; minélfogva meg sem tudnám fogni, miért kel a’ nemes gróf harczra ellenem, hacsak az alulróli, bár méltó leczkézés türhetlenségét nem emlité; különben pedig a’ nemes grófnak fenidézett confessióját a’ magyar főrendek confessiójának részemről nem tekinthetem, - nem, a’ kiemelt mindenrekészség tekintetében; mert például már csak a’ házi pénztár terheibeni részesülésre nézve is hallottuk a’ vagyontalanoknak vagyonosak elleni harczát emlegetni; - vélemény tekintetében szinte nem; mert a’ nemes gróf igen jól tudja, hogy a’ tennivalók logicai egymásutánjára nézve is sokan vannak főrendeink között, kik a’ nemes gróffal egyet nem mindenben értenek; mint példaul a’ nemes gróf a’ hasznos ismereteket terjesztő egyesületet (melly véletlenül „alulról” inditványoztatott) még első keletkezési eszméjében is nevetségessé tenni iparkodik: ellenben, hogy másokat ne emlitsek, gróf Batthyány Lajos azon egyesület létesitésére 500 ezüstforinttal adakozott; - de a’ Pesti Hirlap elleni antipathiában sem vehetem a’ nemes grófot főnemeseink organumának; mert hálás érzéssel mondhatom, hogy ez osztályban számosan vannak, kik a’ Pesti Hirlapnak barátai, ‘s annak, általában véve, még csak modorát sem roszalják (általában, mondom, mert egyes szavakat, szóalkatokat, sőt czikkeket én magam is roszalok, ‘s mig a’ nemes gróf annak csaknem minden eddigi czikkeit fölvehetőknek itéli, én nyiltan megvallom, hogy sok czikk fölvételét csak részint a’ körülmények szentségtelen kényszeritésével, részint a’ hoszas fontolgatásra időt nem engedő 24 órai rögtönzés kénytelenségével menthetek), sőt főnemeseinek közül a’ Pesti Hirlap nem csak barátokkal, pártfogókkal, hanem dolgozótársakkal is dicsekedhetik; de tekintsük bár a’ nemes gróf nyilatkozatát a’ magyar főnemesi rend nyilatkozatának, igen könnyű lesz a’ dolgot egyeztetni: méltóztassanak sietni a’ kegyelemmel, hogy követelni időnk ne legyen. Azonban akármint legyenek is ezek, annyi bizonyos, hogy a’ közszellem az, mellynek ébresztését a’ Pesti Hirlap magának feladatul tűzte ki; melly feladatot egynémellyek gyarlóságávali coquettirozásnak feláldozni jónak nem vélném, mivelhogy csak azon javitást hiszem állandóan gyümölcsözendőnek, melly a’ nemzeti meggyőződésből önkényt fejlett ki; és ha ezen feladat közben egy-két hazánkfia történetesen engedne is a’ hiuságos gerjedelmeknek, ha igazán bántaná érzelmöket a’ kor, melly jogot ‘s igazságot követel, a’ veszteséget minden esetre sajnálanunk kellene, azonban több mint bő pótlékot nyujtana helyette a’ nemzet fölébresztett közszelleme, - olly gazdag pótlékot, miszerint ugy gondolom, hogy a’ Pesti Hirlap károsnak, vagy szakadást okozónak e’ részben sem fog mutatkozni.
A’ második rém, mellynek szemébe kell nézni, az: hogy a’ hatalom valami roszat akar (tán épen a’ főrendi oppositio megoszlását), midőn a’ Pesti Hirlapot élni hagyja. - Erre az előrebocsátottak után már igen röviden felelhetni; mielőtt azonban felelnék, szükségesnek tartom megemlíteni, hogy a’ kik „A’ kelet népe” némelly helyeiből ezen gyanusitást huzzák ki, a’ nemes grófot minden bizonynyal nem jól fogják fel; mert hiszen meg kellene emlékezniök, mikép a’ nemes gróf mindig azon volt, hogy a’ nemzet és kormány közti bizodalom kötelékeit szorosabbra füzze, ne pedig szaggassa, ‘s azért is mindig arról törekedett a’ nemzetet meggyőzni (31 l.), hogy  „a’  k o r m á n y  s z á n d o k a  n e m  r o s z ”:  már most hát gróf Széchenyi politicai következetessége bizonyosan joggal megkivánhatja, hogy ellenkező irányt, ellenkező törekvést róla senki föl ne tegyen; - azonban tagadni nem lehet, akadnak, kik e’ rémet emlegetik. Nézetem szerint ez még azon időknek viszhangja, mikor egy nagy hazánkfia, ki egy jeles megyének 7 országgyülésen át édes hazánkhoz rendithetlen jellemmel örökké hű követe volt, ‘s kit a’ nemzet közbánata kisért sirjába, - egykoron az országgyülésen bizonyos inditványt tön, de midőn látná, hogy azt a’ királyi személynök pártolja, inditványát visszavette; „mert - ugy mond - én ugyan most is jónak találom, a’ mit inditványoztam: de valami bajnak kell benne lenni, miután  i n n e n  pártoltatik.” - Ezt mint curiosumot följegyzé ugyan a’ chronograph; de én ugy gondolom, csak tréfa végett; mert saját belátásának e’ tulságos bizalmatlansággal azon érdemes hazánkfia valóban nem nagy dicséretet mondott volt. Azonban hozzon ez időkről majdan itéletet a’ historia, multak multjának előzményeiben meg fogja lelni az ariadnei fonalat, melly őt a’ bizalmatlanság kútfejéhez elvezérlendi; annyi minden esetre igaz, hogy e’ kornak immár vége van; a’ fejlődő nemzet eszmél, s öntudathoz jutva, nem ösztön-, hanem okszerűleg intézi lépéseit, ‘s a’ jót, mivel jó, örömmel fogadja, akárhonnan jő. Az 1836-iki országgyülés e’ részben, mondhatnók, korszakot tön; mert több mint egy kérdésben tapasztalók, hogy a’ kormány mind azon engedélyeket, miket a’ nép javára inditványozott, egyenesen az ugynevezett oppositio segedelme által vítta ki. Akkor is akadtak, kik a’  „t i m e o  D a n a o s  e t  d o n a  f e r e n t e s”-t  emlegeték; akadtak, kik gúnyolgaták az oppositiót: látná meg, mikép csak a’ kormány kezére dolgozik, melly nem akar egyebet, mint az adó fundusát szaporítani. - Akarjon bár, a’ mit tetszik: „weis ich doch, was ich will” - mondá  m a r q u i s  P o s a-val az oppositio; a’ népnek sorsán akarok javítani, akarnék erkölcsi engedélyekkel, mert csak ezeké az állandó siker; de nem tehetem; e’ helyett anyagiakra szólitanak fel, ‘s én elfogadom, mert a’ népnek ez is javára válik, ‘s én ezt ohajtom. - Igy veszem én föl a’ jelen állapotot is. - Miután a’ mult országgyülésen országos dolgaink azon fokra értek, hogy a’ haladás szüksége a’ kormány részéről is nyiltan elismertetnék, természetesnek kell találnunk, hogy az eszmecsere ‘s elmesurlódás nyiltabb tért nyer; mert hiszen e’ nélkül alkotmányos nemzetnél, mellynél hozzájárulása ‘s beléegyezése nélkül a’ legrosszabb törvényt sem lehet jóra változtatni, a’ javitva-haladás lehetetlen. - Ez a dolgok természetében fekszik; ki a’ czélt akarja, annak akarni kell a’ törvényszerű eszközöket is: azért hát nézetem szerint a’ legszívesebb örömmel ‘s bizodalommal kell megragadnunk ez alkalmat; mert meg lehetünk győződve, hogy akármi czél rejlenek is a’ háttérben, minden lépés, mellyet ez uton teszünk, hazánkra nézve minden esetre nyereség. De valljon mi lappanghat a’ háttérben? Én ugyan nem azon uton jártam, járok ‘s fogok járni, mig csak élek, mellyen a’ kormány titkaihoz juthatni: annyi erőt azonban mégis tulajdonítok szememnek, hogy a’ szitán átlátni képes vagyok, És én a’ dolgot ekképen látom: Gróf Széchenyi azon ohajtását fejezé ki a’ mult országgyülésen: bárcsak a’ kormány alkotmányos szemüvegen tekintené dolgainkat, ‘s vezérelvül venné föl, hogy az alkotmányos Magyarországot más uton modon kell kormányozni, mint a’ nem-alkotmányos tartományokat. A’ mult országgyülés vége óta ugy látszik, ezen ohajtás már nem puszta ohajtás: kormányunk tehát - csekély nézetem szerint - azt gondolhatá, hogy ha nemzetünk kifejlődésének szabadabb tért nyit, ez által egy részről alattvalóinak boldogságát mozditja elő, a’ mi tisztében áll; más részről pedig a’ magyar nemzet bizodalmát szorosb kapcsokkal magához fűzi; és hogy e’ részben nem roszul számolhatott, mutatja épen e napról napra növekedő bizodalom, mellynél kormánynak nagyobb kincse nincs; és ha az 1823-iki események megbizonyiták a’ világnak - mint gróf Széchenyi a’ „Világ”-ban mondá - hogy  „M a g y a r o r s z á g  f e j e d e l m e  h a t a l m a s  u r,  m e r t  é l ő  f i a t a l  n e m z e t e n  u r a l k o d i k,”  és ha - ismét gróf Széchenyi szerint („A’ kelet népe” 267 l.) - 1839/40-ben  „o l l y  g y ö n y ö r ű  l e l k e s e d é s s e l  v í v o t t  a’  m a g y a r,  m i n ő v e l  h a  m i n d  b e l ü l r ü l  m i n d  k i v ü l r ü l  p r o  a r i s  e t  f o c i s  m e g v í,  n i n c s  h a t a l o m,  m e l l y  c s o r b á t  ü t n e  n e m z e t i  ‘s  a l k o t m á n y o s  s z ü z e s é g é n,”  - valóban, midőn a’ kormány Europa színe előtt nyilt homlokkal mondhatja: „im! nézzétek e nemzetet! mennyi erő, mennyi ifjuság, mennyi lelkesedés lakja kebelét, ‘s napról napra mint fejlik, erősödik, lelkesül, és e’ nemzetet én hozzám nem csak soha nem tántoritható hűség, de naponkint erősödő bizodalom is köti:” én valóban csekély eszemmel ugy gondolom, ezt mondhatni mégis csak nyom valamit a’ világpolitica mérlegében: és ezt mondhatni, azt hiszem, nem rosz számvetés. - E’ nézetet látszik igazolni a’ nemzet és kormány közös érdeke, nemzet és kormány közös dicsősége; miért is nem látom okát, miért keressünk a’ háttérben mellékes czéllappangást, miután a’ dolog magyarázatára ez a’ kulcs, ugy látszik, elegendő; még kevesbbé helyeselhetném pedig a’ haszontalan scrupulositást, melly - nem tudom, minő gyanakodás miatt - vonakodnék használni az ajánlkozó alkalmat, mellynek mezején, ha csak egyetlenegy eszmét hoztunk is tisztába, minden lépés, mellyet előre tevénk, nyeretlenné többé nem tehető nemzeti nyilt nyereség. És valóban különös véleménynyel lehetnek a’ kormány belátásáról, a’ kik ugy hiszik, azért enged szabadabb mezőt az elmesurlódásnak, hogy az oppositiót megoszlassa, ‘s a’ nemzet figyelmét magáról elforditsa. - Ez a’ tactica ollyasmihez hasonlítana, mintha valaki fáklyavilágot gyujtana a’ sötétben olly czélból, hogy a’ figyelmet magáról elfordítsa; - a’ ki egy nemzet kifejlődésének szabadabb tért nyit, az nagyon csudálatosan számolt volna, ha ugy hinné, hogy a’ fejlettebb nemzet kevesbbé fog rá figyelni; hiszen e’ fejleményhez épen az tartozik, hogy a’ nemzet éberebb, ‘s mindenre, mi a’ közérdekbe vág, nagyobb figyelemmel van, és igy kormányának eljárására is; mert semmi sincs, a’ mi közelebbről, közvetlenebbül érdekelné, mint épen ez. - Az oppositio megoszlásáról pedig már szólottam: itt tehát csak, a’ dolog természeténél fogva, azon meggyőződésemet nyilatkoztatom ki, hogy a’ jogai védelmére mindig kész magyar, bár a’ haladási kérdésekben száz fractióra oszlanék is (a’ mi magában is csak ugy volna káros, ha e’ megoszlás mellett egészben nem haladnánk), mindig egy tömegbe fog összeforrni, valahányszor jogot és alkotmányt védeni kell, és fog olly lelkesedéssel víni, mint vívott 1839/40-ben korán sem egy vagy más individuumért, hanem a’ köz nemzeti jogokért, miket a’ véletlen (ha ugy tetszik) ezen individuumokkal ugyanazonított, ‘s mellyeket a’ gróf maga „legszentebb nemzeti jogoknak” nevez, ‘s mint illyekért maga is vívott lelkesen, férfiasan. - Végezetül még meg kell jegyeznem, miképen a’ nemes gróf tévedésben van, midőn a’ 99-ik lapon állitja, hogy a’ Pesti Hirlap megjelenése előtt  „h i r l a p b a n  a’  k ö n y v v i z s g á l a t  t á g a b b  k ö r t  n e m  e n g e d e t t  m é g,  m e l l y b e n  a’  s z a b a d e l m ü s é g  s z a b a d a b b a n  g y a k o r o l h a t n á  l e l k i  e r e j é t.”  Én e’ tágabb kört, még mielőtt a’ Pesti Hirlapnak csak hire is keletkezett, a’ magyar időszaki sajtó egyik másik termékeiben vettem észre, ‘s épen ez észrevétel ösztönzött, mint már fentebb mondám, elvállalni a’ szerkesztést; később ismerni vágyván, mennyire csak lehet, a’ tért, mellyre számolhatnék, a könyvvizsgálati szabályokkal megismerkedni törekedtem; minélfogva bizonyosan mondhatom, hogy a’ szabályok, mellyek szerint a’ könyvvizsgálat minden hirlapra ‘s igy a’ Pesti Hirlapra nézve is kezeltetik, már régiebbek, ‘s tulajdon azok, mik szerint napfényre jöttek más hirlapokban azon czikkek, mellyeknek napfényre jötte a’ még csak eszmében is sokkal később keletkezett Pesti Hirlap szerkesztését elveimhezi hűséggel elvállalhatni reményt nyujtott.
--------------------
Átolvasám az eddig irottakat, és nekem ugy látszik, hogy futólagos elmélkedéseimben vannak adatok közbeszőve, mellyek az olvasó közönségnek talán nyujtanak dolgokról ‘s körülményekről annyi felvilágositást, miszerint a Pesti Hirlap elleni egyes vádak méltánylását kinekkinek bölcs belátására bizhatnám. Azonban, kivált azon oknál fogva, nehogy valaki bizonyos dolgokróli véleményemnek hátratartásáról vádolhasson, nem mellőzhetek némi részletes taglalgatást.
--------------------

Programma.
A’ nemes gróf az 59. lapon programmát ad egy hirlapról, a’ minőt ő jelen körülményeink közt kivánna. Én e’ programmáról ugy vélekedem, hogy annak egészben megfelelni, azt mint ideált valósitani, talán sehol, Magyarországon legalább, sajtónk ‘s egyéb mindennemű állapotaink körülményei közt, bizonyosan nem lehet; ‘s ha mégis lehet, én nem érzek magamban annyi tehetséget (sőt egy pontra nézve akaratot sem), hogy azt valósithatnám; de bár van egy pont benne, mellyet én nem helyeselhetek: mégis az egészet együtt, e’ kis árnyékoldala daczára, czélban olly üdvösnek, eszközlésben olly hatalmasnak hiszem, miszerint bizonyossá merném tenni a’ nemes grófot, hogy ha ezen hirlap-ideált valósitandja, minél hamarabb be fog a’ Pesti Hirlapon teljesedni, mit annak már születésekor én magam jósolék: hogy erősebb előtt le kell a’ szinpadról szállania, mert illy hirlapnak ellenében nem érdemlené meg az életet. De hiszen mit a’ nemes gróf a’ 214-ik lapon csekély tollamnak egyik értéktelen szülöttjére nézve igen helyesen megjegyzett, hogy t. i. arról nincs mit vitázni: „miért nem irtam valami jobbat, miután  d a t  p i r a,  d a t  p o m a,  mint a’ latán mondja, és rosz ember, ki többet tesz, mintsem bir,” ez igen alapos észrevételt az egész Pesti Hirlapra nézve igényelni bátorkodom, bizonyossá tevén a’ tisztelt grófot, hogy nem sok ember van az egész hazában, ki olly kevéssé volna megelégedve a’ Pesti Hirlappal, mint én magam. De mivel a’ nemes gróf ideálját valósitani gyönge vagyok, mivel távolról sem felelhetek meg azon magas várakozásnak, mellyel csekély személyemről - mint több helyen mondja - táplált, ‘s alkalmasint az egész honban csak maga táplált: kérem, ne vegye bünnek gyarlóságomat, ‘s ne kiáltson nemzetgyilkolónak, mivelhogy hirlapom nem valósitja azon programmát, mellyet ő velem soha sem közlött; ‘s ne kiáltson annyival inkább, mivel egész politicai életemben nem volt alkalmam ollyast tenni, mi a’ grófot illy magas várakozásra jogosithatá. Országgyülési ‘s törvényhatósági tudósitásaim csak mások gondolatait tolmácsolák; az, mit a’ nemes gróf „áldozati nimbusnak” nevez, legfölebb csak jogokhozi szilárd ragaszkodás körül foroghatna: ‘s igy én valóban oka nem vagyok, hogy a’ nagyérdemű gróf olly, minden alap nélkül tulcsigázott várakozással fogta kezébe, következőleg olly csalódással is tette le kezéből a’ gróf állitása szerint előre felhőkig emelt hirlapot, mellyet előre felhőkig emelni már csak azért sem lehetett, mivel megjelenése előtt egy héttel szerkesztőségemről én magam is még csak egy szót sem tudtam. Illy körülmények közt tehát még nagy szerencsémnek tarthatom, hogy hirlapom irányában és szerkezetében legalább némellyekre nézve közelítőleg eltalálhatám azon - általam egész tökélyben soha nem valósitható - programmát, mellyet most a’ gróftól kitűzve látok. - Nézetem szerint pedig vannak illy pontok. - Nevezetesen a’ gróf feladatul tűzi ki a’ Hirlapnak: „hogy körülményekhez képest majd halkkal, majd gyorsabban  i z g a t n á  a’ nemzeti testet.” (Erre az izgatásra, mint körülmény szerint elismert szükségre, bátorkodom olvasóim figyelmét előre kikérni.) A Pesti Hirlap bevezető czikke pedig igy szól: „Tegyük közzé, nemzetivé öröm- és bánatnak, hűség- törvényességnek, bajnak hiánynak minden érzetét, mellyet a’ nemzet szivében egy hangrezgésre találni, köz, magas és szent érdekek jogosítanak.” - E’ kettő, gondolom, egészen egyre megyen. - „Hasson ma a’ szenvedelmek lecsillapitására, majd ismét - ha kell - a’ végitéleti tárogatóként életre ‘s kötelességteljesitésre riaszszon fel” - mond a’ gróf. - Ez, általában véve, a’ Pesti Hirlap idézett szavaiban benfoglaltatik; alkalmazási tekintetben pedig bátorkodom sok mások között a’ szenvedélyek lecsillapitása iránt emlékeztetni a’ hevesi történeteket, az ifjuság közt jelentkezett ferde irányt, a’ játékosságot, a’ más ajkuak iránti gúnyos szeretetlenséget tárgyazó czikkekre; - a’ kötelességébresztés pedig mindannyiszor előfordul, valahányszor törvények iránti tiszteletlenséget, visszaélést, vagy közérdekek elhanyagolását észrevenni gondolám. - E’ részben tehát ismét megegyezünk. Mondja továbbá a’ gróf programmája: hogy „az elkülönözött részek egymás iránti viszonyait felvilágositni, közös érdekeiket velük jobban megismertetni, eldiribolt erőnket egy-egy czélra egyeztetni” - volna egy illy lapnak feladata. - Erről a’ Pesti Hirlap előszavában irva van: „Szabad tért nyitunk az észnek, értelemnek, jóakaratnak, hogy szükkeblüséget mint elbizakodást egyaránt kerülve, vak előszeretet, vak előgyülölség nélkül, higgadt kebellel ‘s ama’ mérséklettel és illedelemmel, melly a’ jó szándék és igazság bélyege, megvitassák és előkészitsék a’ napnak nagy kérdéseit mikben a’ honnak jövendője rejtezik, - miszerint mindenik törvény egy-egy socialis meggyőződést mondjon ki.” Itt hát elv, irány ismét egyre megy. A’ nemes gróf ugyan szememre veti, hogy habár szándékom ez volt volna is, a’ tacticát tévesztettem el, mert egyesülés helyett „az eloszlási, naprul napra inkább elágazó örvény százszorta aggasztóbban tátong, és kézfogási, egyetakarási tekintetben mint vert had naprul napra kisebb csoportokra szakadozunk, mióta egünkön feltámadt a’ Pesti Hirlapnak lángözöne” (337 l.): de én ennek ellenében bátran hivom fel tanúmnak nemzetem közéletét, ‘s nyilt homlokkal merem állitani, hogy a’ gróf rémet lát, eleven képzelőtehetségének kisérteti szülöttjét, ‘s nemes gerjedelme hevében felejti, hogy azon mult téli pesti kör, mellynek a’ nemes gróf tisztelt középpontja volt, nem a’ nemzet még, ‘s hogy az ő fölhevülésében a’ nemzet legtávolabbról sem osztozott. Jól tudom én, hogy a’ Pesti Hirlapnak tömérdek ellensége van, ‘s ez máskép valóban nem is lehet; tudom azt is, hogy a’ Pesti Hirlap ‘s annak szerkesztője sok megtámadásnak van kitéve: de ez mind illeti a’ Pesti Hirlapot, nem a’ közdolgokat; mert ezekre nézve bátran hivatkozom az egész országra, hol van egyetlenegy vármegye, mellyben bomlásnak-indulás mutatkoznék? ellenben én nevezhetek törvényhatóságokat, mellyekben a’ szenvedélyek meghiggadtak, az engesztelődés közszelleme naponkint erősödik; hivatkozhatom a’ nemzet és kormány közti bizodalom növekedésére; emlithetek közérdekű nagy kérdéseket, mellyek a’ nemzeti közvéleményben egy hatalmas lépéssel előbb állanak, mint állottak 1840 végével; emlithetnék elveket ‘s eszméket, miknek helyességét a’ nemes gróf nyiltan elismeri, mellyek mintegy köz-elfogadás fokán állanak olly körökben is, hol kevés hónapok előtt még emlitésök is hallatlan volt. - Távol vagyok én a’ gondolattól, hogy ez örvendetes tüneményt a’ Pesti Hirlapnak tulajdonítani vakmerősködjem, ez volna valóban minden igények legnevetségesbike: de annyi minden esetre bizonyos, hogy a’ Pesti Hirlap ezt nem gátolá, és el nem rontá, sőt a’ nyilvánosság ‘s időszaki sajtó természetében fekvő hatásnál fogva, a’ többi hirlapokkal együtt ‘s egyetemben, annyiban talán előmozditá, mennyiben gondolatokat és gondolkozást ébreszteni minden hirlapok segítenek; a’ minthogy valóban tapasztalhatók, mikép egy korszerű eszme, melly az időszaki sajtó egyik vagy másik organumában feltünt, kisebb nagyobb körben végiggyürűzött édes honunknak sok vidékein, és nem egy megyében, nem egy városban láttuk, mikép az ige testté is lön. - És vegyük bár a’ javitási kérdéseket, mik a’ Pesti Hirlapban ekkorig szőnyegre kerültek, remélni merem, mindeniknél ki fog ötleni az ügyekezet, meggyőzni minden néposztályt, hogy a’ javitás minden résznek közös érdekében áll. - E’ részben is azon czél felé iparkodik tehát a’ Pesti Hirlap, mellyet a’ gróf programmájában kitűzve látunk. - De ott van még az is: hogy „nem arról kellene vitatkozni, valljon kell e tenni? mert ez a’ többségtül már rég elfogadva van; de azt kell fejtegetés tárgyaul venni: mit kelljen mivelni, ‘s ezt mi módon? tehát a’ teendők sorát okszerinti logicába szoritni, és kijelelni a’ felette nehéz egymásutánt.” - Erre nézve a’ Pesti Hirlap előszavában ezeket irtam: „Nem az a’ kérdés közöttünk: haladjunk e, avvagy megálljunk, mikint Józsue napjáról irva van? hanem az, hogy: mit és mikint?” E’ részben tehát elvileg tökéletesen egyetértünk; a’ mi az alkalmazást illeti: mindenek előtt megjegyezni kérem, hogy a’ Pesti Hirlap sokkal rövidebb idő óta él, mintsem az olly „felette nehéz egymásután” kijelelését bevégezhette volna; lám a’ grófot nem kötötte le munkájában a’ tömérdek változékosság szüksége és ezer parancsoló körülmény tekintete: mégis miután hónapokat dolgozott, miután munkája folytában többször igérte, hogy leplezetlenül feltárja rendszerét, - végtére mégis csak máskorra-biztatással kell beérnünk. De figyelmet érdemel azon kedvetlen körülmény is, hogy okom volt gyakran panaszkodni a’ Pesti Hirlapban, miképen az időszaki sajtó hatáskörét kevéssé méltányolják épen azok, kik ez uton legtöbbet tehetnének, mivelhogy a’ nemzet bizalmában magas fokon állanak; gyakran mondottam, hogy az időszaki sajtó csak ugy felelhet meg jótékony rendeltetésének, ha az egész nemzeti értelmesség raktárává lesz; és itt őszintén megvallom, hogy a’ Pesti Hirlap részletes fejtegetések tekintetében reményemnek mindeddig meg nem felelt; mert azon kitünő capacitások közül, kiknek közredolgozására számolni bátor valék, némellyek egyébbel levén elfoglalva, nem léptek a’ térre, mellyen őket mint tájékozó vezérpontokat a’ nemzet, mondhatnám, fájdalommal nélkülözi; de van ollyan is, mint például maga a’ nemes gróf, az erősbek legerősbike, ki a’ helyett hogy a’ részletes fejtegetésekben a’ nemzeti értelmességnek vezérlő segedelmére föllépett volna, mennykövekkel sujt le magára az eszközre, mellyel azon jót eszközölhetni; sőt annyira megy, hogy ámbár a’ sajtószabadságot elméletileg az áldások legnagyobbikának mondaná: mégis azt, ha valljon jó ‘s tanácsos volt e minálunk a’ sajtónak szabadabb mozgást engedni? gyanusitva kétségbe hozza. - Hogy pedig én mint szerkesztő a’ részleteknek minden legkisebb körülményen keresztülvitt hoszú fejtegetéseivel csak ritkán léphetek föl, ‘s inkább csak az alapelveket jegyezem ki, mik a’ részleteknek öngondolkozás általi kifejtésére számitvák, a’ dolog természetében fekszik; mert hiszen szerkesztő vagyok, kinek csak a’ mások által nyujtott anyagok elszerkezése is minden idejét elfoglalja, ugy hogy én részemről megvallom, külföldön sem ismerek hirlapot, mellynek szerkesztője a’ szerkesztés mellett csak ennyi eredeti dolgozatokkal is lépne föl hirlapjában, mint én a’ Pesti Hirlapban; ‘s igy tőlem még hoszabb, még részletesb fejtegetéseket kivánni, mondhatnám, képtelenség volna (a’ mit hiszen a’ gróf tán nem is kiván, sőt azt is sokalja, a’ mit irok): ellenben igen is jó számolás és általam forró hálával fogadandó jó számolás volna, ezen fogyatkozáson segiteni, ‘s akár egészben, akár pedig - mint példaul  B e z e r é d j  az urbéri viszonyok,  S z e n t k i r á l y i  az ősiség, gróf  T e l e k i  D o m o k o s  ‘s még egy más hazánkfia Erdély,  B e r n á t  Z s i g m o n d  a’ vallásos unio,  F á y  A n d r á s  egyebeken kivül a’ nemzeti játékszin ügyében tön - egyes kérdésekben a’ részletes fejtegetést munkarészül tűzni ki, melly fejtegetésekkel a’ lapot magát egységi viszonyba hozni hogy a’ szerkesztő soha el nem mulasztja, köztudomásra hivatkozni bátorkodom. - De hiszen ép’ a’ most idézett ‘s még idézhető több jeles nevek bizonyságot tesznek, miképen habár nem minden név tünt is fel ekkorig a’ Pesti Hirlapban azon körből, mellyet a’ nemes gróf vezértestületnek nevez: még is tünt fel ekkorig is annyi név ‘s e’ nevekkel annyi részletes fejtegetés, hogy az ezer alakú változékosság mellett, melly politicai hirlapoknál életföltétel, a’ még csak félévet élt, már is egy vastag könyvvel megtámadott Pesti Hirlap szemrehányást bizonyosan nem érdemlett. - A’ mennyiben pedig ezen fejtegetések törvényhozási tárgyak körül forognak, mikre nézve a’ nemes gróf „szoros tudományilag kimért rendszeres egymásután” kijelelését igényli: szabad legyen kérnem, engedjen időt, ‘s legyen türelemmel véleményem iránt, miszerint én azt gondolom, hogy ezen systematicus resumménak ideje majd csak az országgyülést megelőző utólsó félévben lesz; addig eszméknek kell fejleni ‘s eszméknek kell surlódni a’ téren, mellyet a’ közel jövendő feladatához tartozandónak a’ közvélemény mintegy kijelel. - De nekem ugy látszik, hogy a’ nemes gróf nem akar azon álláspontra lépni, mellyből egy hirlapnak belgazdaságát intézni kell. Ő megirá „Stadium”-ában a’ XII törvényjavaslatot; - ámbár, mint a’ következés mutatta, nem épen mindenre nézve volt szerencsés a’ körülmények szerinti logicai egymásutánt eltalálni, minthogy némelly dolgot (példaul az  u r b é r t)  kifelejtett, mit a’ közvélemény legelső szükségnek tartott; másokat fölvett, mikre nézve adja isten, hogy a’ közvélemény a’ jövő országgyülésig elég erőre fejlődjék, akkoron azonban még bizonyosan fejlődött nem vala; ismét másokat javasolt, mikre nézve azóta véleménye tökélyesedett, ugy hogy most azoknak ellenkezőjét javasolná. A’ nemes gróf, mondom, megirá XII javaslatát, és azzal könyve befejezve lön. Hahogy hirlapot hasonló szoros tudományi rendszerrel irna: hat hét alatt, bármelly szóbőséges modor mellett is, alkalmasint bevégezné hirlapirását; mert hat hét alatt bizonyosan elmondhatná a’ legközelebbi országgyülésre jós „stadiumát”, hacsak a’ büntető törvénykönyvet §-ról §-ra előkészitni nem akarná, a’ közönség által minden bizonynyal nem olvasandót. - Mennyire azonban a’ hirlapirási szempont, a’ szerkesztés hatalmát haladó körülmények ‘s idő és helyismeret engedék, még a’ logicai egymásutánra nézve is bátran állithatom, hogy ki a’ Pesti Hirlapot figyelmére méltatta, bizonyosan fel fogta találni a’ szerkesztőnek e’ részbeni véleményét, mert az több helyütt világosan és határozottan kimondatott. Lehet, hogy e’ vélemény hibás: de lehet, hogy a’ grófé lesz hibás, ha egyszer megtudtuk, mi az övé; itt a’ végitélet minden esetre a’ közvéleményt illeti, ‘s én nem fogom magamat megszégyenitve érezni, ha okokkal mutattatik meg, hogy hibáztam, midőn kimondám, mit tartok első betűnek a’ nemzeti munkás erő kifejtése ABC-jében. - Ezeket valóban nem azért fejtegetém, hogy a’ Pesti Hirlap programmáját vagy oeconomiáját igazoljam, mert erre nézve igazolásra nincs szükségem; nyiltan léptem föl a’ közönség előtt szándékommal, ‘s a’ részvét és pártfogás, mellyet a’ Pesti Hirlapnak, illy hatalmas név megtámadása mellett is, tapasztalnia szerencséje van, nem nimbusokra, nem várakozásokra, hanem tényekre épül, mivel a’ Pesti Hirlap előre még csak hirdetve sem volt; de fejtegetém azért, hogy megmutassam, mikép a’ nemes gróf megtámadása nem az értelemnek szoros tudományilag kiszámolt szülöttje, hanem csak egy megfoghatlan ingerültségből eredett boszankodási syllogismus; mert hiszen ép’ azon uton ügyekszem járni, mellyet a’ gróf programmája jelel, csakhogy járok csekély tehetségem ‘s nehéz körülményeink mértéke szerint; a’ gróf pedig ideált kiván, mit egész tökélyben valósitani én képes nem vagyok, de talán senki, ‘s igy - legalább „A’ kelet népe” után itélve - a’ gróf maga sem; és pedig elannyira nem, hogy hacsak ép’ ellenkező modorral és tacticával nem irná hirlapját, mint a’ minővel könyvét irá, saját programmájától sokkal messzebb tévedne el, mint a’ menynyire attól a’ Pesti Hirlap távolban jár; és pedig eltévedne azon egyetlen pontra nézve is, melylyet programmájából mint ollyat kell említenem, mire nézve merőben ellenkezünk nézeteinkben; ő t. i. olly hirlapot tartana jónak, melly a’ szerencsésb születésüeket áldozatokra csábitgatná, az alantabb állókat pedig egy kis béketürésre édesgetné. - Ez az a’ tactica, tisztelt olvasó! mellyel az ember két pad közt a’ földre kerül; ez az a’ bizonyos határozatlanság, mellynek politicai színe nincs, melly midőn mindenkivel jól akar lenni, mindenkivel igen roszul van; - a’ kinek tetszik, ám irjon illy hirlapot, egy nemzet életében sok színvegyület, sok árnyéklat van, és egymás mellett mindenik megfér; a’ Pesti Hirlap programmájában ez a’ csábitgatási édesgetési czél kitűzve nincs, ‘s mig én szerkesztem, belé sem jő; sőt inkább ohajtom, és ebben látom nemzetem jövendőjének „nemtőjét”, hogy igazság és jogérzet hasson át e’ honban mindenkit, és törvényszerüséggel párosult öntudat ébredjen még a’ legparányibbnak lelkében is; de mondhatom azt is, hogy a’ nemes gróf, eddigi munkái után itélve, hasonlóképen mindent jobban tud, mint csábitgatni ‘s édesgetni; eddig még soha nem is csábitgatá nemzetünket, ‘s ezért birja is a’ köz nemzeti tiszteletet; legujabb munkájában pedig ettől ismét igen távol van, mert én legalább kevesebb csábitgatást, de nagyobb türelmetlenséget más ember véleménye iránt, határozottabb csalhatlansági igényt, nagyobb gyámnoki követelést, mindent roszra magyarázni törekvést, az ellenséges indulatoknak felriasztását és - hogy szavaival éljek - egymás elleni uszitását soha nem véltem észrevenni, mint „A’ kelet népében” észreveszek, azon tisztelt gróf munkájában, ki azt véli napi renden lenni, hogy jobbra fordulva csábitgassunk, balra fordulva édesgessünk. Méltóztassék a’ nemes gróf megengedni, hogy ezeknek ellenében kimondjam: miképen, nem emlitvén a’ pusztán philanthropicus ügyeket, hol - igenis - irgalomra- ‘s áldozatra-buzditás kell, ‘s miknek a’ napi szükségeket nem mellőzhető hirlapok által bizonynyal figyelembe nem lehet nem vétetniök, minden egyébre, nevezetesen a’ javitási kérdésekre nézve a’ Pesti Hirlapnak kitűzött elvei közé tartozik, azt mutogatni, hogy „mit az igazság követel, annak elfogadása nem áldozat, hanem kötelesség mások iránt és kötelesség saját érdekeink iránt;” az igy elismert igazság létesitésében azonban követni a’ józan politica sugalásait, mellynek nem szabad felejteni, hogy „az ezredes országépület boltjai alatt millió élet, millió érdek nyugoszik, melly az igazság mellett gyöngéd figyelmet ‘s kiméletet is követel.” Meglehet, hogy ezen ut nem olly sima, mint mellyet a’ nemes gróf ajánl; meglehet, hogy véleményemben csalatkozom: ám méltóztassék czáfolgatni, de czáfokul ne használjon gyanusitást, ne ijeszszen fejbetörésekkel, ne iparkodjék e’ szakadozott nemzetben, hol a’ rémlátás különben is olly igen honos, egy szegény hirlapszerkesztő ellen fölingerelni a’ kormányt, föllázítani mindenkit, a’ kinek csak birtoka, czíme, előjoga van, és mozgásba hozni a’ hatalomnak féltékenységét; mert ez mind nem ok, hanem szenvedély, mit a’ nemes gróf már csak azért is mellőzhetett volna, mert a’ 269-ik lap szerint bizonyosnak hiszi, hogy „a’ Pesti Hirlap, ha eddigi modorja mellett marad, hitelét naprul napra soványabbra őröli, kiesik a’ divalbul, ‘s elfelejtetik, vagy megsemmisül;” a’ miből szoros tudományilag egyenesen az következik, hogy egy illy lap bizony legroszabb akarattal sem gyilkolhatná meg a’ nemzetet, de még csak azt sem, kit a’ nemes gróf e’ szó alatt sejditlenül ért.

Szerkesztés. - Népszerüség.
„T i s z t á n  á l l o t t  e l ő t t e m  - ugy mond a’ gróf a’ 97-ik lapon -  a’  s z e r k e s z t ő i  t i s z t n e k  m a j d n e m  k i g á z o l h a t l a n  b o k r o s s á g u  f e l a d á s a,  ‘s  a z é r t  n e m  i s  v á r t a m  e l e i n t e  c s u d á k a t,  m e r t  c s a k n e m  l e h e t e t l e n  a n n y i  m e g r ö g z ö t t,  m e g c s o n t o s u l t  é s  e l l e n t é t b e n  l e v ő  é r d e k e k  k ö z t  d i a d a l m a s a n  k e r e s z t ü l t ö r n i,  -  t u d t a m  a z t  i s,  m e n n y i t  k e l l  s o k s z o r  t e n n i  a d  c a p t a n d a m  b e n e  v o l e n t i a m,  c s a k  h o g y  a z  e m b e r t  m e g h a l l g a s s á k.”  -  „N e m  l e h e t  t e h á t  n e m  h e l y e s l e n i,  h o g y  p u b l i c u m á n a k  n e v e l é s e  v o l t  a’  P e s t i  H i r l a p  s z e r k e s z t ő j é n e k  l e g e l s ő  c z é l j a  (248-249 l.),  m e r t  m i t  é r  o l l y  h i r l a p,  m e l l y e t  s e n k i  n e m  o l v a s.”  - Azonban a’ 251-ik lapon már bizonyos gyanusitó gúnynyal mondatik, hogy  „a’  s z e r k e s z t ő n é l  a’  k ö z e l é b b i  é r d e k  a’  r á  n é z v e  ‘e n y i m’  f e l é  t u l h a j o l t,  a z a z  u j s á g á t  c o û t e  q u e  c o û t e  „t e l j é k  m i b e  t e l i k”,  b á r  t ö r i k  b á r  s z a b a d,  n é p s z e r ü v é  k i v á n t a  t e n n i”,  - ‘s (257 l.)  „n é p s z e r ü s é g  u t á n i  s z o m j á n a k  m i n d e n t  a l á r e n d e l t,”  - és (136 l.)  „o l l y  u t o n  i n d u l,  m e l l y  e g y e n e s e n  m i n d  a z  a l k o t m á n y t  v e s z é l y e z t e t i,  m i n d  a’  m a g y a r t;”  - de mind a’ mellett is a’ nemes grófnak (142 l.)  „n i n c s  a’  s z e r k e s z t ő n e k  s e m  s z e m é l y e,  s e m  e d d i g e l é  k i t ü n t e t e t t  l e g f ő b b  e l v e i,  s e m  i r á n y z a t a i,  s e m  á l t a l á b a n  a’  P e s t i  H i r l a p  e l l e n  l e g k i s e b b  k i f o g á s a;”  - csak az a’ baj, hogy „hiányos és visszás tacticája ‘s rosz modorja által sirba dönti a’ magyart;” de azért  „b e n n e  m á r  i s  s o k  j ó  v a n,  ‘s  f o l y t a t á s á t  l e g ő s z i n t é b b e n  o h a j t j a,  s ő t  m e g s z ü n t é t  v a l ó d i  k ö z c s a p á s n a k  t a r t a n á”  (143 l.); ‘s azért azt csupa pártfogásból forradalomra vezető, nemzetgyilkoló lapnak kiállja ki, ‘s ellene hatalmat és félelmet, büszkeséget, gyarlóságot, makacsságot, hiuságot és minden emberi szenvedélyt felkölteni ügyekszik; ámbár  „h a  e d d i g i  m o d o r j á b u l,  a’  s z i v a n d a l g á s o k  é s  s z í v s u g a l á s o k  m o d o r j á b u l  k i  n e m  l é p”  (ez a’ magyart sirba döntő hirlap),  „o k v e t l e n ü l  k i e s i k  a’  d i v a t b u l,  é s  e l f e l e j t e t i k,  v a g y  m e g s e m m i s ü l”  (269 l.), - Ezeket korán sem azért állitám igy össze, hogy következetlenséget mutogassak; mert igen jól tudom, miképen az illy kiszaggatott szóalkatocskák egészén más értelműek, ha saját helyükön ‘s logicai kapcsolatukban, mint mikor igy összeillesztve tekintetnek; hanem ohajtám a’ nemes grófnak saját munkája tűkörében megmutatni, mikint bánt a’ Pesti Hirlappal, ‘s milly gyönge mezőre áll azon megtámadó, ki a’ megtámadottat önnön példájával illy fegyverekre szólitja fel. - Egyébiránt, az idézetek nyomán, csupán a’ népszerüséghajhászási vádra nézve tartozom egy kis felvilágositással a’ nemes grófnak.
Ezen vád eredetét veszi némelly szavak balmagyarázatából, miket a’ nemes gróf a’ Pesti Hirlap 14-ik számából kiszaggatott. Azt mondám t. i., hogy „szép hivatás vár olly hazánkfiára, kinek a’ születés vaktörténete olly nevet adott, mellyhez érzelemmagasitó historiai emlékezetek csatolvák, mert csak szólnia, csak tennie kell az irányban, mellyet hazafiság jelel, ‘s első léptében felkarolja őt ama’ roppant erő, mi nélkül ma már az ébredés korában egy nemzettel sikeresen még csak jót sem tehetni - a’ népszerüség. Hiú törpe lélek az, melly népszerüséget mint czélt vadász, de rosz számoló, melly azt könnyelműn eljátsza. Legyen bár nagy, de nagyot nem tehet; hasonlithat a’ mágnestűhöz, melly a’ hajónak utirányt mutat, de utra soha nem mozdithatja.” - Ez volt, a’ mit én mondék, ‘s ebből a’ nemes gróf egészen ellenkező értelmet von ki, nem akarom mondani: szőrszálhasogatásból, mit ő rabulismusnak szeret nevezni; hanem alkalmasint azért, mert hirlapirásnál a’ rövid epigrammaticus styl kénytelenség levén, midőn hoszan nem irhattam, homályossá lettem. - Csakhogy nem hibáznék talán, ha megkérném a’ nagyérdemű grófot, méltóztatnék irántam követni, mit egykor gróf  D e s s e w f f y-től  maga iránt követelt, midőn Montesquieu szavaira emlékezteté, miszerint ha egy irónál az általános szándokot jónak látjuk (pedig a’ nemes gróf nem csak szándokom tisztaságát kétségbe nem vonni kegyeskedik, de sőt irányomat is helyesli, ‘s elveimet jobbára magáéinak ismeri), sokkal ritkábban csalatkozunk, ha a’ kétértelmüeknek látszó helyeket az általános jó szándok szempontjából itéljük meg, mint ha részileg rosz értelemben veszszük. Általán véve, midőn a’ nemes gróf általi megtámadtatásomat olvasnám, nem tagadhatom, gyakran rémlett előttem, mintha jelenleg azon szerepet vette volna föl ellenemben, mellyet 10 év előtt a’ „Taglalat” tiszteletreméltó szerzője vön fel ő ellenében, ‘s mintha igen gyakran emlékeztethetném a’ nemes grófot egyre másra tulajdon azon szavakkal, mikre ő egykoron a’ „taglalót” emlékezteté, minthogy azon mély tiszteletnél fogva, mellyel a’ gróf iránt - „bár tépje személyemet tetszése szerint” - változatlanul viseltetni soha meg nem szünöm, igen elevenen szoktak tartalomdús iratai emlékezetem előtt lebegni.
Ezen népszerüségre nézve már a’ tisztelt gróf abban akad fel, hogy a’ roppant erő általi felkaroltatást említettem; mert - ugy mond - a’ mechanica törvénye szerint nem a’ felkarolt, hanem a’ felkarolók visznek: tehát ime! kibukkan a’ „veres fonal,” mutatkozik a’ felsőbbséget nem türő tömegek erejére hivatkozás, melly felkarol, ‘s  „v i s z i  é s  s o d o r j a  a’  f e l k a r o l t a t,  h a  m a g á t  m i n t  l e l k e t l e n  t ö r z s ö k  f e l k a r o l t a t n i  e n g e d i,  a z o n  k i  n e m  g á z o l h a t ó  t é v u t a k b a,  m e l y l y e k b e  e d d i g e l é  m i n d e n  f é k e t  s z a k a s z t o t t,  s z e n v e d e l m e i t  k ö v e t ő  n é p  e l j u t o t t”  (88 l.); miből aztán még azt is következteti, hogy a’ Pesti Hirlap  „a z  á b r á n d o z á s o k  é d e s  m á m o r á b a  u g y  b e l é s ü l y e s z t i  a’  n é p e t,  m i s z e r i n t  j a j  a n n a k,  k i  a’  n é p  c s a l h a t l a n  i n s p i r a t i ó i n a k  v a k o n  n e m  h i s z e n.”  - És mind ez, uraim, ezen egy szavacskából:  „f e l k a r o l á s”,  melly szavacska az én szótárom szerint, midőn nem a’ mechanicáról, hanem a’ keleti sajátságaiban olly drága kincset biró magyar nemzet polgári életéről van szó, csak annyit teszen: hogy a’ nemzet az illy választottat birodalmával ajándékozza meg, melly bizodalmat, ősi szokás szerint, a’ hajdani királyválasztásoktól le a’ megyei, sőt tán helységi tisztválasztásokig, felkarolással szokott a’ nemzet bizonyítani, ‘s a’ felkaroltat nem csak nem sodorja, sőt inkább vezérének tekinti. - És ha már az érdemes olvasó átvizsgálja, egyetlen szavacska értelmének szőrszálhasogató elcsavarásából minő roppant irtózatos dolgok következtetvék,  B a c o n  inductivus rendszere nyomán, a’ nemes grófnak - - talán értelme által? - nem, uraim! hanem képzelőtehetsége ‘s keblének hevült indulata által: bizonyossá teszem, hogy „a’ kelet népébeni” minden gyanusitással épen igy jár.
Az idézett  n é p s z e r ü s é g r ő l i  elmélkedés más szavakkal ennyit teszen (ha már csakugyan magyarázni kell): Hajdan, mig nemzetünk többsége tétlen nyugalomban tespedt, egyes emberek intézhették a’ nemzet sorsát; de ma már az ébredés korát éljük, eljutánk eszméletére alapjogunknak, melly biztosít, hogy  „s e m m i t  r ó l u n k  n é l k ü l ü n k”:  ma hát már a’ nemzeti meggyőződésnek ‘s nemzeti akaratnak hozzájárulása nélkül egy alkotmányos nemzettel  s i k e r e s e n  m é g  c s a k  j ó t  s e m  t e h e t n i.  A’ ki tehát nemzetével jót vágyik tenni, nemzeti meggyőződést kell gerjesztenie, a’ nemzet akaratát kell megnyernie; erre pedig, t. i. az akarat meginditására, okvetlenül szükséges a’ nemzet bizodalma; mert a’ ki iránt a’ nemzet bizodalommal nem viseltetik, vagyis más szóval: a’ kinek népszerüsége nincs, az  h a s o n l i t h a t  a’  m á g n e s t ű h ö z,  m e l l y  a’  h a j ó n a k  u t i r á n y t  m u t a t,  u t n a k  d e  s o h a  n e m  i n d i t h a t j a.  Ez, gondolom, nem a’ leghibásabb okoskodás, minden esetre ollyan, melly nem nyujt a’ grófnak okot ‘s alapot, a’ Pesti Hirlap szerkesztőjét gyanusítani, hogy népszerüségi szomj által vezéreltetik a’ szerkesztésben, és ennek mindent magánál és másnál alárendel. Annyival kevesbbé volt pedig oka a’ nemes grófnak népszerüségi nemtelen szomjról ‘s az ‘enyim’ felé tulhajló közelebbi érdekről, vagyis más szóval: vastag haszonlesről vádolni a’ szerkesztőt, mivel annyira elmagyarázott szavaimban világosan megmondtam: 1) hogy a’ népszerüség csak azt karolja fel, a’ ki szól és tesz az irányban, mellyet hazafiság jelel; - és valóban a’ ki más irányban szól és teszen, az népszerüségre az ébredés korában nem számolhat; - ‘s azért megmondám: 2) hogy hiú törpe lélek, melly népszerüséget mint czélt vadász; pedig csak nem képzel tán még a’ nemes gróf is olly balgán-ostobának, hogy felüssem a’ hiuság, törpelelküség bélyegét valamire, ‘s mégis azt tűzzem ki czélul magamnak nyilvános életemben. - Nem, gróf ur, nem! népszerüségnek nem szabad czélnak lenni; de ha valaki hazafi tettei által szerencsés volt nemzete bizodalmát elnyerni, vagyis népszerüvé lenni: olly hatalmas eszköz (de nem czél, hanem eszköz, szent és magas czélokra) van kezében, miszerint talán nem épen rosz logicával mondottam: 3) hogy  r o s z  s z á m o l ó,  k i  a z t  k ö n n y e l m ű n  e l j á t s z a.  - És azért valóban haszontalannak mondanám, ha olly igen szép nem volna, mit a’ nemes gróf a’ 88-ik laptól a’ 91-ig mutogat, t. i. hogy azok a’ valódi nagy emberek, kik „szent felmagasztaltatásukban a’ népszerüséget ugy mint fejedelmek kegyelmét lábaikkal tapodták, hogy embertársaik javára, ha máskint nem lehetett, vérükkel is megvásárolják az örök igazság diadalát.” És a’ gróf hiszi (91 l.), hogy ha kisszerű szőrszálhasogatásokba nem ereszkedem, ebben vele tökéletesen egyetértek; - igenis, nemes gróf! én illy szőrszálhasogatásokba nem ereszkedem, én ebben tökéletesen egyetértek, sőt felejtem a’ sárt, piszkot, szemetet, mit a’ gróf fejemre szórt; felejtem, hogy e’ hitet neki megköszönjem, ‘s férfias kézfogással tegyem le eskümet nagy hazánkfia kezeibe, hogy e’ hitéért soha nem lesz oka elpirulnia, e’ hitben csalatkozni soha nem fog. Nyomorult porszem vagyok én, nemes gróf, és (istenemre! nem szerénykedő hiuság mondatja velem) a’ leggyöngébbek egyike vagyok; de a’ léleknek ezen erejére nézve versenyre merem híni a’ legerősebbeket; ‘s mióta sok botlásokon keresztül férfikort érve, tisztába jövék enmagammal, állitsanak bár szemközt egy félvilág-uralta hatalommal, állitsanak szemközt felbőszült milliók népdühével, e’ kebel a’ maga meggyőződését csak egy hajszálig is soha fel nem áldozá, és feláldozni soha nem fogja, hanem hű marad örökön az igérethez, mit lapjaim 1-ső számában mondottam, hogy  „s e m  a’  h a t a l m a s o k  k o m o r  t e k i n t e t e,  s e m  p o l g á r t á r s a i m  h e v e  s o h a  e l  n e m  t á n t o r í t.”
Még egyszer köszönöm, szívem mélyéből köszönöm a’ grófnak, hogy illy hitre méltónak tartott; - de kérdem: miért vonja meg tőlem egyik lapon, mit a’ másikon önkényt megadott? miért illet a’ rút váddal, hogy népszerüségi szomjnak minden egyebet feláldozok? - Kiről lehet ezt joggal mondani? Csak arról, ki a’ nemzet előitéleteinek, hiuságainak, szenvedelmeinek hizeleg. - ‘S ki merné ezt a’ Pesti Hirlapról állitani? Hiszen ép’ ellenkezőről vádol a’ gróf; arról: hogy minden mocskot napfényre vonok, ‘s a’ megrovásra méltó kivételeket szabálynak veszem. - Az ifjuságot gyanusitja a’ nemes gróf, mintha engem bálványozna; ‘s engem, természetesen, hogy viszont az ifjuságot bálványozom. Ám kérdezem: ki mennydörgé az ifjuságra az elkeseredett feddés szózatát kiméletlenebbül, mint én tevém, midőn a’ heves vér indulatát tévutakra láttam fordulni? Amott, olly körökben, mellyeket szabadelműeknek ismerünk, lélekvásárlás kezdett lábra kapni; ‘s ki volt, a’ ki füleikbe harsogá, hogy a’ szent szabadság őket nem ismeri, és álarcz a’ kép, mellyet viselnek? - és hol volt egy kicsapongás, melly ellen kikelni, hol egy darázsfészek, mellybe belenyulni visszaborzadtam, midőn engedtetett ‘s lelkem ismerete parancsolá? - Nem, uram, nem! a’ népszerüséget nem igy vadászszák; ‘s ha ez uton mégis föllelném, azt legalább soha nem vadászott, de mivel bün nélkül, mivel keblem hitének szüz megőrzése, értelmem elveinek soha meg nem tagadása mellett nyerém, mondhatlanul becses kincsemnek tekinteném, és nagyon vigyáznék, hogy azt könnyelműn el ne játszam. - Helyesen - mondja a’ gróf - csak az a’ kérdés: mit tesz, könnyelműn eljátszani? - Erre a’ felelet igen egyszerű. Eljátsza népszerüségét, a’ ki alapos okokat nyujt a’ népnek gyanakodni, hogy kit bizalmával megajándékozott bizonyos irány, bizonyos elvek és bizonyos érzelmek miatt, eltávozik az iránytól, elvektől (‘s ez elveknek természetes következményeitől) és érzelmektől, mellyek miatt őt bizalmával megajándékozá. És ha valakinél ezen eltávozást nem az „enyém” felé hajlás nemtelen ösztönéből, hanem puszta negédből ‘s a’ gyermekkori balitéletekkel rokon viszketegségből véli eredni: arról azt szokta mondani, hogy: ez népszerűségét  k ö n n y e l m ű n  játszotta el. - Népszerüségét könnyelműn eljátszaná még, nézetem szerint, általában minden alkotmányos nemzetnél, de különösen a’ „keleties” magyarnál az, a’ ki kényszeríteni akarná a’ nemzetet, hogy az ő, bár legbölcsebben kigondolt terve szerint „systematice” éljen; a’ ki megtagadván a’ nemzet tömegétől minden önállásu személyességet, a’ legjobbat akarná ugyan vele, de ezt a’ jót autocratorilag vagy legfölebb oligarchailag akarná; - eljátszaná pedig ez által népszerüségét, mert alkotmányos nemzeteknek van bizonyos önegisége (subjectivitása), melly magát tárgygyá vagy eszközzé sűlyesztetni önbecsének érzetében nem engedi, mellyet bizonyos örökös gyámkodás, bizonyos kegyelmi szín bánt, minthogy általa megfosztatva érezi magát a’ jónak önerejébőli kifejtése örömétől és dicsőségétől; mivel az alkotmányos nemzeteknek van bizonyos nemzeti értelme és van bizonyos nemzeti érzelme; ‘s amahoz a’ legdicsőbb logicával is hiába fordul, ki ezt maga ellen fölzudította. - És ezért hatalom a’ népszerüség, és ezért rosz számoló, ki azt könnyelműn eljátsza. - Ezeket irván, távol volt tőlem minden czélzás; az alkotmányos élet természetéből és a’ magyar jellem sajátságiból gondolám ez elméletet levonhatni; ha volna e’ honban, ki magát találva érezné: csak rajzom helyességét bizonyitaná; annyit bizonyosan mondhatok, hogy ha a’ nemes gróf ugy vélekednék, ő lebegett szemeim előtt ez irás közben: ép’ ugy csalatkoznék, mint csalatkozott, midőn a’  „H i v a t á s”  czímű czikket magára vette; hiszen hogy annak irása közben gróf Széchenyi István szemeim előtt nem lebeghetett, már csak abból is világos, hogy ott buzditás van olly hivatásra, mellynek a’ nemes gróf - a’ nemzetnek közhálájára - nem csak régóta már megfelelt, sőt mellyet - mondhatnám - ő saját dicső példájával mintegy kijelölt.
De midőn a’ népszerüséget alkotmányos nemzeteknél mint eszközt a’ jóra fontosnak tartom, egyszersmind hiú törpe léleknek vallom, ki azt magának czélul tűzné ki; mert hiszen az nem tudná ma, mit fog akarni holnap; annak kebelében nem volna hitnek és meggyőződésnek szent ereklyéje. És ezért téved a’ gróf, midőn azon váddal illeti a’ Pesti Hirlap szerkesztőjét, hogy népszerüség utáni szomjában publicumának növelése volt legfőbb czélja. - Itt a’ gróf czélt és eszközt öszszezavar. - Igaz, és már fentebb is mondám, és ujra mondom; hirlap életének legelső föltétele, hogy sokak által olvastassék, hacsak casták subventiojából nem akar egy pár száz olvasó mellett tengődni (mi nekem egyáltalában nem kenyerem), és erre figyelemmel lenni iparkodtam, és mindenkor iparkodandom: ez azonban korán sem a’  „m i t”,  hanem a’  „m i k i n t”-et  illeti; mert ez csak eszköz, nem a’ czél maga. - A’ Pesti Hirlapnak van színe, vannak elvei; ezen elveket soha sem titkolám, ezekhez hűtelen soha sem leszek, sőt a’ legszilárdabb meggyőződéssel fogok hozzájok ragaszkodni, annyival inkább, minthogy ezen elveket gróf Széchenyi István is helyesli, melly helyeslésben elveim helyességének ujabb garantiáját találom. És itt van a’ czél. E’ czélra már - nem tagadom - olly modort ügyekeztem választani, melly legsikeresebben eszközölhetné, hogy a’ gróf által is jóváhagyott elvekkel minél több ember megbarátkozzék, vagyis (a’ gróf mondása szerint) hogy a’  P e s t i  H i r l a p  n é p s z e r ü v é  legyen; más szóval: hogy a’ Pesti Hirlap elvei is népszerüekké legyenek. És ha csakugyan igaz volna, mint a’ gróf mondja, hogy e’ részben nem a’ legroszabbul számolék: azt gondolom, szoros tudományilag nem megtámadást, hanem pártfogást várhaték attól, kinek elveit népszerüekké tenni segítettem. - E’ szerint nyugodtan elmondhatván, hogy közös elveinkből, a’ gróf által atyai érzéssel magáéinak ismertekből, sem népszerüségszomjnak sem más akárminek legkisebbet is fel nem áldozék, - azt hiszem, beváltottam a’ Pesti Hirlap előszavában tett igéretemnek egyik részét, miszerint fogadám, hogy  m e g g y ő z ő d é s e m t ő l  p o l g á r t á r s a i m  h e v e  e l  n e m  t á n t o r í t:  legyen hát szabad megkérnem a’ nemes grófot, engedje beváltanom igéretemnek másik részét is, melly igy szól:  s e m  a’  h a t a l m a s o k  k o m o r  t e k i n t e t e  e l  n e m  t á n t o r í t.
--------------------

Szív és ész.
„O r s z á g l á s i  r e n d s z e r e m  a l a p j a  - mond a’ gróf a’ 156-ik lapon -  h o g y  a z  é s z n e k  i s  k ü l ö n  m ű k ö d é s i  k ö r e  v a n,  a’  s z í v n e k  i s,  é s  h o g y  o r s z á g l á s b a n  e g y e d ü l  a z  é s z n e k  s z a b a d  m ű k ö d n i,  a’  s z í v n e k  e l l e n b e n  j ó r a  n e m e s r e  g e r j e s z t é s e n  k i v ü l  m é g  m o t s z a n n i  s e m.  -  E b b ü l  á l l  a z  e g é s z.”  - És „ezzel már rég eléállott volna a’ gróf (153 l.), ha szinte bizonyos nem volt volna, hogy illy okoskodásra a’ magyar nem érett még;” - (154 l.)  „á l t a l á n o s a n  m o s t  s e m  h i s z i,  h o g y  i l l y  t á r g y r u l  h i d e g v é r r e l i  s u r l ó d á s r a  m e g é r t ü n k  v o l n a”  (szegény éretlen magyar!): tehát  „k o r á l j a  i s  e’  t e k i n t e t b e n  f e l l é p é s é t;”  de mivel „attul tart, hogy majd igen is késő jő, ám tehát  i s t e n  n e v é b e n  (155 l.)  e g y e n e s e n  m e g m o n d j a,  m i b e n  h i b á z  a’  P e s t i  H i r l a p  s z e r k e s z t ő j e,  e g y e d ü l  a b b a n,  h o g y  a’  s z í v h e z  s z ó l,  a’  h e l y e t t  h o g y  a z  é s z h e z  s z ó l a n a”  (153 l.).
És itt a’ nemes gróf egy szép lélektani értekezést tart, megmutatandó: mikint van külön köre az észnek, és külön köre van a’ szívnek is; ‘s egyik a másiknak körébe ép’ olly kevéssé vághat, mint szem és fül egymáséba (160 l.). - Illy általános elméletek fölött vitázni, alkalmasint henye dolog volna; mert nem egy uj bölcselkedési oskola alapitásáról van szó, hanem arról: valljon a’ Pesti Hirlapnak akármellyik czikke kiállja e jogszerüség, igazság és józan politica szempontjából a’ birálatot? - Ha igen: ugy jó, ‘s gondolom, hiába fognók ellene vetni, hogy a’ szívhez, észhez, vagy akár a hátgerinczhez szól; ha pedig ki nem állja, azaz vagy jogtalan, vagy igazságtalan, vagy legalább politicátlan: ugy rosz, és haszontalanul mentenők azzal, hogy egyenesen csak az észhez szól. - Igy van a’ dolog országlási rendszerrel is. Mind ezt pedig csak specialis tárgyakra vagy vezérelvekre alkalmazva birálhatni meg, ‘s nem lélektani abstract bölcsészetekkel; ‘s ha gróf Széchenyi e’ helyett egy általános criteriont állitott volna fel, mint például Bentham, melly minden egyes politicai tan helyességének megbirálásában mértékül szolgálhatandott: ez nekem alkalmasint biztosabb utmutatásul szolgált volna, megismerhetni a’ hirlapszerkesztésben eddig elkövetett hibáimat ‘s tévedéseimet, mellyek - fájdalom! - bizonyosan igen bőven vannak, következőleg azon hibákat jövendőre kikerülhetni is, mint a’ minő utmutatásul szolgál a’ szív- ‘s észrőli philosophema. Azonban kulcsul hozaték fel, ‘s igy nem lehet hagynom észrevétlenül.
„Ha emberek végett nem, ugy nem tudom, mi végett van a’ társaság” - mond egykor Sieyes, ‘s ez bár franczia, mégis sokkal inkább értelmi szó, mintsem a’ gróf is ne helyeslené. - Az országlási tudomány tehát nem ollyan, mint a’ számtan, melly a’ mennyiség eszméjének puszta jeleivel foglalkodik. Az országlási tan számvető részében emberek a’ számok; ép’ azon emberek, kik a’ számvetésnek egyszersmind czéljai is. A’ status egy adott mennyiség, mellynek factorait, az embereket, vennünk kell a’ minők, vennünk kell egészben, a’ nélkül hogy e’ vagy ama’ lénytöredéket kedvünk szerint a’ számvetésből kitörölhetnők. Már pedig (távol a’ tudományos szabatosság igényeitől) az, a’ mit a’ gróf szívnek nevez, ép’ ugy lényeges része az emberegésznek, mint az ész; ‘s igy minden országtani számvető, ki a’ szívet számolásából kifelejti, vagy épen ki akarja törölni, mondhatni, szám nélkül számol, és czél nélkül is. - Igenis, az ember egy öszhangzó egész, mellyet individualitásában ugy valamint statust-alkotó összeségében önmagával öszhangzásban kell tartani, nem pedig egyes részeit egymástól elválasztani, vagy épen ellentétbe hozni egymással. ‘S igy, midőn emberről van szó, jónak csak azon tant vélhetem, mi szerint az ész javalja (helyesli), mit a’ szív akar, ‘s a’ szív akarja, mit az ész javal. Én tehát, a’ gróf - szívet észtől elválasztó - rendszerének ellenében, bátor vagyok tisztelettel kérdezni: valljon nem biztosabb lélektani alapokra lenne e azon rendszer épitve, melly a’ szívet az észszel egybeolvasztani, ‘s emberi viszonyokat illetőleg bármiről szóljon, mindig olly modorban szólani ohajtana, hogy észt és szívet egyaránt megnyerjen állitásának? Mert, mint mondám, az ember egy egész: jónak és okosnak kell lennie, hogy tökéletes legyen. Ezért áll a’ morál elválaszthatlan kapocsban a’ politicával; ezért igazak Berzsenyinknek a’ gróf által is (Hitelében) idézett bölcs szavai: „Minden országok támasza, talpköve a’ tiszta erkölcs.” - Lám! ez csak a’ szív körébe tartozik, ‘s az ész körében csak a’ jog lakik; de bár nem következik, hogy minden, a’ mi erkölcs, egyszersmind jog is legyen: annyi bizonyos, hogy jog nem lehet, a’ mi magában erkölcstelen.
Nem tudom, mit tart a’ nemes gróf a’ status végczéljának; de bármellyikét kövesse az eddig ismert iskoláknak, vagy tűzzön ki magas lelki tehetségeinél fogva valami ujat, jobbat minden eddiginél: csekély értelmemmel is magamra merném vállalni, hogy végczélját az emberi lélekharmonia eme’ rendszerével öszhangzásba hozom: ellenben azt is megmutathatnám, hogy akármit tartson bár a’ status czéljának, azt szív nélkül el teljességgel nem érhetni. - De olly gyakran fordul elő a’ gróf munkájában némi szójárás, hasonló ahoz, mi Bentham tanjának alapját teszi:  „a’  l e h e t ő  l e g n a g y o b b  s z á m n a k  l e h e t ő  l e g n a g y o b b  j ó l é t e”,  miszerint valóban csudálkoznom kell, hogy midőn politica és erkölcstan között a’ legszorosabb kapcsolat van, a’ nemes gróf mégis  B e n t h a m  Deontologiáját nem fogadta el, holott politicai criterionát elfogadta. Pedig bizony Deontologiája igen alkalmas kulcsot nyujt a’ lehető legnagyobb szám lehető legnagyobb jóléte rendszeréhez. Okosság és jóakarat (prudence et bienveillance) a’ két ikercsillag, mellyet embernek minden tényben követni kellene, ‘s mellyre véganalysisben minden jó cselekedet visszavihető, legyen bár az magános emberi vagy közpolgári viszonyt illető; és bizonynyal félszegnek, hiányosnak, sőt igazságtalannak fog higgadt taglalat után minden emberi tény, minden polgári institutio és minden törvény bizonyodni, mellyből akár az okosság, akár a’ jóakarat (emberszeretet), vagyis másképen: az ész, vagy a’ szív, hiányzik; és az országlási tan mestersége tán ép’ abban áll: e’ kettőt összeegyeztetni, nem pedig különszakítani; miből aztán természetesen következni vélem, hogy ki a’ közvéleményre hatni kíván, mind a’ két kútfőből kell merítenie: emberszeretetbe mártott tollal kell az okosság javaslatait szavakba foglalnia; más szóval (mint nem tudom ki mondá): gondolatait a’ szíven kell keresztüleresztenie. -
Midőn e’ szerint elmondám az alapnézetet, mellyel a’ Pesti Hirlap szerkesztésében követni jónak véltem, távol vagyok a’ csalhatlansági igényektől, távol a’ hiedelemtől, hogy minden, a’ mit irtam, e’ nézetnek megfelel tökéletesen: ügyekezendem mégis megmutatni, hogy a’ miket a’ gróf általános vádjai támogatásaul kiszemelt, bár a’ szívhez szóló hangon irvák, mégsem félhetnek az ész taglalásától, csak taglaljon az ész, ‘s ne a’ rémlátó hevült képzelet; vagy ha egyik másik állitásom ki nem állhatná az ész taglalatát: legfölebb is ollyannak bizonyodnék, hogy elmondhatnók róla, mit a’ nemes gróf maga is mond:  „r o s z  e m b e r,  a’  k i  t ö b b e t  t e s z,  m i n t s e m  b i r;”  de országfelforgatónak, nemzetgyilkolónak bizonyára nem; - ezekről azonban alább leszen szó; itt csak az iránt akartam véleményemet megmondani, hogy talán nem a’ legbiztosabb alapon épül azon „országlási rendszer”, melly a’ szívet számolásából kifelejti, sőt hogy még csak ezen kifelejtés lehetségének hiedelme is a’ legszembetünőbb önmystificatio, a’ mint ezt gróf Széchenyi kézzelfoghatólag igazolja.
De minő bizonytalan mértéket is nyujt az illy általános, magában vagy semmit sem jelentő, vagy ha jelent, az emberi természettel össze nem hangzó theoria, azt épen a’ nemes gróf mutatja meg, midőn elméletének gyámolául példákra hivatkozik. - Felhozza Angliát, ‘s ellentétbe helyzi a’ francziákat.  „N é z z ü k  a z  a n g o l t  - ugy mond a’ 180-ik lapon -  m i é r t  o l l y  n a g y ?  e g y e d ü l  a z o n  g y ö k é r o k  k ö v e t k e z t é b e n,  h o g y  h a b á r  n e m  i s  r e n d s z e r e z v e,  ‘s  ü d v r e  e g y e d ü l i l e g  v e z e t ő  e l v  s z e r i n t,  l e g a l á b b  v a l a m i  n e m z e t i  k ö z t a p i n t a t n á l  v a g y  b i z o n y o s  s z e r e n c s é s  v é l e t l e n n é l  f o g v a,  j o b b a d á n  a z  é r t e l e m  k ö r é b ő l  k o r m á n y o z z a  m a g á t.”  -  „A’  g a l l u s  e l l e n b e n,  l e h e t ő  l e g f é n y e s b  ‘s  a n n y i r a  c s á b i t ó  t u l a j d o n i n a k  d a c z á r a,  a’  s z a b a d s á g b a n  ö r ö k l e g  u j o n c z,  a r á n y l a g  a h o z,  a’  m i  l e h e t n e,  v a j m i  a l á r e n d e l t  u t a k o n  b o t o r k á l  (184 l.);  m e r t  o r s z á g l á s i  t e k i n t e t b e n  j o b b a d á n  a z  é r z e l e m  é s  k é p z e l e t  k ö r é b e n  f o r o g”  (185 l.) - Nem akarom ez utóbbi állitással ellentétbe hozni ama’ korábit, miszerint csaknem minden civilisált népek (pedig, gondolom, a’ francziák is csak ezek közé tartoznak) már kifejlődésük tetőpontjára eljutottaknak mondvák; még kevesbbé van szándékomban a’ nemes gróf angol sympathiáiban gáncsoskodni, sőt ezen sympathiáit édes hazánkra nézve nagy szerencsének tartom; - csak azt akarnám némileg kitüntetni, hogy az angolnak általam is bámult nagyságát az értelem körébőli kormányozás elve nem fejti meg, sem a’ francziák állását az ellenkező. Huzzunk egy kis egyenvonalt, ha ugy tetszik, ‘s maradjunk csak azon eseményeknél, mellyek ezen nemzetek állapotjára a’ leghatározóbb befolyással voltak. - Ezek közé tartoznak főképen a’ vallásos surlódások és a’ revolutio. - Irtózatosak Francziaország történeteiben a’ vallásos belháborúkról szóló lapok, az értelem kormányát rajtok bizonyosan hiába keressük; ‘s ha van e’ közben történet, mellyről borzadással kell elmondanunk; ezt nem a’ szív, hanem a’ szívtelen hideg politicai számolás, ördögi lélekkel müvelé, - bizonyosan illyen a’ Bertalan-éj. - Ellenben nézzük az angolokat: nekik ördögi észszel kiszámolt Bertalan-éjök nem volt; de mit mondanánk azon önmagát olly bölcsen kormányozó népről, melly keleti rabszolgasággal hódolt VIII. Henrik szultánszeszélyeinek; melly négy kormány alatt vallását négyszer változtatá; mellynél a’ fanatismus kitürőbb dühös szenvedélylyel ‘s hoszabb ideig szaggatá legvéresebb harczokban a’ nemzet kebelét, mint bármelly más népnél; melly nyolcz millió lakost vallása miatt - mondhatnók, még csak tegnapig - minden politicai jogokból kitagadott, ‘s nyolcz millió polgár helyett nyolcz millió ellenséget nevelt; mellynek országlási rendszerében a’ vakbuzgó türelmetlenség és fanatismus érzelme még ma is nagyobb szerepet játszik, és ép’ e’ pillanatban még nagyobbat játszani készül, mint más akárhol? - Mind ezekben annyi szenvedélyt látunk, hogy azt kellene hinnünk, egy illy nemzetből számüzve minden értelem. - Vegyük a’ másik eseményt: a’ revolutiót. A’ nemes gróf méltó iszonynyal fordul el a’ franczia revolutio borzalmaitól, azt egészen a’ szenvedély és érzelem tulcsapongásinak tulajdonitja, sőt annyira megy, hogy tért, időt, helyzetet, akaratot, dolgot, elveket és embereket és mindent felejtve, a’ mi egy nemzet állapotjára befolyással lehet, saját békés polgártársait is illyesmiről gyanusitaná; azonban az angol sympathiák miatt nem jut eszébe, mikint az értelem-kormányozta angolok a’ franczia revolutio drámáját másfél századdal előbb egész a’ királygyilkolásig dühöngve végigjátszották, csak azon különbséggel, hogy a’ franczia koronás martyr legalább nyilvános védelmet nyert: ellenben a’ szerencsétlen Károly, a’ nélkül hogy csak védelmezője volt volna is, zárt ajtóknál halálra itéltetett; és azzal a’ különbséggel, hogy az angoloknál a’ politicai fanatismushoz még a’ vallásos fanatismus is hozzá csatlakozott; a’ francziáknál pedig ép’ ellenkezőn. - És mind a’ kettő örökre eltörlé a’ királyságot, mind a’ kettő respublicát kiálta ki, mind a’ kettőnél támadt a’ népből despota, mind a’ kettőnél elkövetkezett a’ restauratio, és elkövetkezett király-számüzés és elkövetkezett egy uj dynastia: - és a’ gróf mégis azt mondja, hogy a’ franczia az érzelem körében forog, az angol ellenben jobbadán az értelem köréből kormányozza magát; pedig lám! ha általános állitását a’ történetekre alkalmazzuk, ép’ azon két eseménynél, melly az angol nemzet állapotjára a’ leghatározóbb befolyással volt, a’ nagy angolok épen csak ugy (ha tán nem jobban) forogtak az érzelem körében, mint a’ francziák. De nézzük tovább, mikép az olly igen uj reform-bill előtt a’ lélekvásárlás volt, közelismerés szerint, az angol kormányrendszer valóságos alapja; mikép még most is apáról fiúra száll az egyik vagy másik párthoz tartozás; mikép néhány „véletlen” szó többség a’ mai whig-rendszert tory-kormánynyá, néhány hét mulva pedig ismét néhány szó többség a’ tory-rendszert whig-országlássá változtatja; mellyek közül ha egyik jó, a’ másikat - amannak ellentétét - okvetlenül rosznak kell állitanunk. - Nézzük Irland állapotját, ‘s ennek ellenében emlékezzünk meg, hogy az angolok - merő szívsugalásból - a’ négerek emancipatiójára 20 millió font sterlinget áldoztak, ‘s a’ rabszolgakereskedés megakadályozására - ismét csak a’ legdicsőbb emberszeretetből - tengereken czirkáló hajókat tartanak; - végre pedig emlékezzünk meg, hogy midőn az angolok országlási rendszerét anynyira bálványozó gróf a’ Pesti Hirlap ellen olly élesen kikel, mivelhogy ebben  r o s z u l  s z á m o l t  irgalomra buzditást, vagyis a’ szívhez ‘s nem értelemhez szólást vélt észrevenni, - ámbár csalatkozik, mert ha nem csalatkoznék, e’ megrovását alaposnak ismerném el: akkor Angliában az alamizsna-rendszer rémitő kifejlődést nyer, ‘s az országlásnak szívvéreig szíja magát. - És mind ezek után - remélem - igazolva lesz állitásom, miszerint azt hiszem, hogy országlási rendszert, pusztán olly szempontból, hogy a’ szívhez vagy az észhez szól, fölvenni lehetlen a’ nélkül, hogy a’ fölállitott elméleti szabályt az alkalmazás minden lépésnél meg ne czáfolná. - És megvallom, midőn az angol nemzet összes nagyságát mély hódolattal bámulom, beligazgatásában vagyis országlási rendszerében olly dolgokat találok, miket honomtól távol ohajtok mindörökre. - Nincs ország, nincs az egész világon, mellyben a’ mellett, hogy a’ vagyonosság a’ néposztályokba leebb elgyürűzött, mint más akárhol, a’ pauperismus hydrája olly borzasztó, olly fenyegető alakban mutatkoznék. És miben találjuk ennek okát? Azon országlási rendszerben, mellyet a’ nemes gróf, a’ mindenható angol szellem iránti méltó előszeretetből, tisztán az értelem emanatiójának hiszen. Agriculturalis törvényhozása feneketlenül rosz; és innen van, hogy a’ népesség aránytalanabbul tódul a’ néha vakitó fénynyel igéző műipar mezejére, mintsem a’ statustest vérforgásának egészségtörvényei megengednék. Magának Ó-Angliának ‘s Walesnek 15 milliónyi népességéből csak 1 millió 500 ezer földbirtokos van, ‘s a’ földmüveléssel foglalatoskodó osztály összesen csupán 4,800,000-re rug, mig a’ gyárnokok 2 millió 400 ezeret, a’ kézmüvesek 2,630,000-et, a’ boltosok (shopkeepers) 2,100,000-et, e’ három osztály tehát együtt 7 milliónál többet teszen: és mégis az adórendszernek egyenesen csak a’ nagy földbirtokosok vélt érdekét legyező fonáksága ezen fogyasztó hét milliónak élelmét ugy megdrágitja, hogy az innen eredő súlyos bajoknak némi palliativ orvoslása végett a’ magasztalt angol értelem alamizsna-rendszerhez folyamodnék, ‘s a’ szegénység ügyét olly botorul rendelné el, minélfogva a’ henyeség (még a’ javított törvény után is) nagy részben joggal követelheti, hogy a’ munkás szorgalom rovására hizlaltassék; miből viszont olly laktörvény (Heimathsgesetz) következék, melly által a’ bünén kivül elszegényedett ember alkalmas munkakör választásában gátoltalik. - Ezeket korán sem a’ végett hoztam fel, hogy vagy az angol nemzet nagyságát ócsároljam, vagy a’ franczia országlási rendszernek elsőséget tulajdonitsak; mert hiszen, csekély nézetem szerint, a’ magyar polgári alkotmány alapvonásai a’ francziákéitól lényegesen különböznek, az angolokéihoz ellenben lényegesen hasonlítanak; minélfogva a’ nemes gróf sympathiáiban teljes lelkemből osztozom; hanem csak azért hoztam ezt fel, hogy megkisértsem a’ bizonyitást, miképen ha azt mondjuk: ez a’ nemzet nagy, mert nem az érzelem, hanem értelem köréből kormányozza magát; ez a’ hirlapszerkesztő zendülést okoz, nemzetet gyilkol, mivel a’ szívhez ‘s nem az észhez szól: még tulajdonkép egyebet nem mondottunk, mint egy fennen hangzó phrasist, mellyet legelső vizsgálatnál üresnek mutat ép’ azon értelem, mellynek tekintélyére hivatkozánk.
--------------------

Modor. - Tactica. - Agitatio.
Il n’ eat que de s’entendre. Lui et moi sommes quasi d’ accord, et ne nons en dontions pas. - Il se plaint de mon language. Hélas! je n’en suis pas plus content que lui. Mon style lui déplait. - Oh! qu’il a raizon solon moi.
P. L.  C o u r i e r.

Nem tudom, irtak e hirlapi modor ellen könyvet valaha; de azt tudom, hogy ha olly érzékenyen nem bántana, hazám legnagyobb férfiát ellenemnek tudni, szerencsésnek kellene magamat vallanom, hogy csekély tehetségeim ‘s e’ pályáni járatlanságom mellett is sükerült ugy szerkesztenem a’ Pesti Hirlapot, miszerint még ezen tisztelt ellenem is csak modor ellen teszen kifogást. Isten adja, hogy nagyobb gáncsot soha ne érdemeljek. Mert hiába, bármennyire ügyekezzem is fogékony kebellel fogadni a’ nemes gróf állitásait, nem tudok meggyőződni a’ felől, hogy ha a’ példanélküli megtámadást szenvedett hirlapnak iránya jó, ha elvei helyesek, ha csaknem minden eddig megjelent czikk felvehetőnek itéltetik (mind a’ nemes gróf állitásai): ezen hirlap pusztán modora miatt nemzetgyilkoló lappá válhassék. - Modort védjek tehát! - mert hiszen elveket nem kell védenem - de valljon ez maga nem eléggé mutatja e, hogy védelemre nincsen szükségem? kivált olly könyvnek ellenében, mellynek modora - ha modort védeni kell - épen azon ellenvetés ellen volna magát védni kénytelen, melylyel a’ Pesti Hirlapot megtámadja.
„M e g m o n d o m,  m i b e n  h i b á z  a’  P e s t i  H i r l a p  s z e r k e s z t ő j e  - szól a’ gróf a’ 153-ik lapon -  a b b a n,  h o g y  a’  k é p z e l e t  é s  g e r j e d e l m e k  f e g y v e r é v e l  d o l g o z i k,  é s  n e m  h i d e g  s z á m o k k a l,  v a g y i s  a’  s z í v h e z  ‘s  n e m  a z  é s z h e z  s z ó l.” -
Képzelet! és a’ nemes gróf szól a’ képzelet ellen, - a’ nemes gróf, ki az 1840-iki országgyülésben már-már egy franczia conventet látott; ő, a’ ki zendülést jövendöl, IV. Béla idejével ijeszt, ‘s nem azért, mintha egy ujabb Batu khán - bárha nem Szamarkandból is - fenyegetne, hanem mivel a’ Pesti Hirlap a’ szívhez ‘s nem az észhez szól! - Felhivom birálatul a’ közvéleményt: itélje meg, hol van több képzelgés, az ephemer becsű hirlap rögtönzött czikkeinek legfellengősebbjében e, vagy gróf Széchenyinek 24 íves könyvében, mellynek nem egy órányi röpke éldeletre számitott tartalmasságánál, a’ szerző nevénél és genialitásánál fogva nem lehet a’ nemzet figyelméből hervatag virágillatkint elszállnia, mint a’ hirlapnak; hol van több szívhez-szólás, e’ könyvben e, vagy a’ hirlapban? - Azonban örömest felhagyok az egyenvonal csábfegyverével; ha csakugyan szívhez szól a’ Pesti Hirlap, ‘s ha csakugyan hiba igy szólania: hibámnak súlyán - Fouché szerint pedig politicában hiba több mint bün - hibámnak súlyán a’ nemes grófnak hasonló hibája nem könnyítene, legfölebb gyarlóságomnak hizelegne. - Lássuk inkább: hiba e, hirlapban szívhez szólani?
Emlitém már valahol - hol? nem emlékezem, mert száz meg százszor megszakították szerkesztői foglalatosságaim gondolkodásom ‘s munkám fonalát - emlitém valahol, hogy három nagy osztályra különözhetők a’ dolgok, mik egy hazai hirlapban helyt találhatnak: törvényhozásiakra, törvényhatóságiakra ‘s egyediekre. Ügyekeztem azt is megmutatni, hogy emberi viszonyokat tárgyazó fejtegetésekből a’ szívet egészen kiparancsolni nem is tanácsos, de nem is lehet; hiszen a’ gróf maga is ugy utasít (164 l.), hogy  a’  s z í v  t e h e t s é g e i t  k i f e j t e n i,  k i k é p e z n i,  n e m e s i t n i  l e g f ő b b  t i s z t;  és a’ kettőnek kapcsolati szükségét igen világosan elismeri, midőn a’ 176-ik lapon csak azon cselekvésre üti a’ helyeslés pecsétét,  m i t  a’  n e m e s e n  é r z ő  s z í v  j e l e l t,  d e  a z  é r t e l e m  m ó d o s i t o t t,  é s  t e r v e z e t t  h o s z a b b  i d ő r e,  b i z o n y o s  c z é l r a;  ‘s  c s a k  a n n a k  g y ü m ö l c s é t  m o n d j a  é d e s e d n i  é v r ü l  é v r e  m i n d i n k á b b,  m e l l y e t  a’  n e m e s  s z í v  s u g o t t,  d e  a’  k o r m á n y z ó  é s z  i r á n y o z o t t.  Csak az tehát a’ kérdés: tárgykülönbség szerint minő arányban kell az értelem okait az érzelem gerjedelmeivel támogatni? - Az e’ kérdésrei feleletből ki nem maradhat az  a g i t a t i o  fogalma: erről hát előbb szükség szólani.
Bün és gyarlóság visszaélhet a’ legszentebbel is. Történt, ‘s nem egyszer történt, hogy tudatlanság és szenvedelmek felizgattattak nemtelen czélokra, vagy czéltalanul. - Más részről voltak ‘s vannak emberek, kik - mint Spanyolhonban II. Fülöp - azt gondolják, legalább szinlik, hogy nemzetek életében a’ sirkerti csend elégedésnek békés nyugalma; ‘s ezeknél a’ hit vagy képmutatás kárörömmel ragadá meg az elriasztó jeleneteket, miket amott a’ bün én gyarlóság előidéztek. És a’ félelem nemleges gyönyörét vadászó gyávaság ‘s a’ tespedésnek mozgástól undorodó lajhár-szerelme e’ szóhoz:  „i z g a t á s”  -  „a g i t a t i o”  - értelmet kötött, mi benne nincs; vagy ha van, kivétel és nem szabály; ‘s az  „a g i t a t o r”  szót politicai türelmetlenség mint bünbélyeget süté homlokára az embereknek, kik mozdítanak; holott az izgatás ember életének legtermészetesebb attributuma, valamint mozgás minden életnek föltétele.
Quaequae immota quies nimium premit, illa peribunt;
    Sed quae continao sunt agitata, manent.
Az ember mig él, gondolkozik; a’ ki gondolkozik ‘s társaságban él, gondolatait másokkal kicseréli, szóval, irásban vagy képletekben; ‘s ez nem egyéb mint agitatio. Minden szó, minden hang, minden betű, a’ gondolatnak minden nyilatkozata agitatio. Az emberélet e’ természetes attributuma nélkül még ma is makkot ennénk az őserdők vadonaiban. Az agitatio tehát, magában véve, nem csak nem rosz, sőt nemzeteknél mint egyedeknél az életnek föltétele. Áll ez kivétel nélkül minden nemzetről, áll még azokról is, hol milliók fölött nyujtá ki vaskarját egy autocrator, kinek akaratja kényénél egyéb törvényt nem ismer; de kétszeresen áll olly nemzetnél, melly gépi nullitásra le nem sűlyedett, mellyet akaratja nélkül még csak boldoggá sem tehetni. Illy nemzetnél az agitatio szüksége, általában véve, soha sem szünhetik meg; egyes kérdések igen, de az összes nemzet az agitatio korán tul soha sem emelkedhetik; mert ez annyit tenne, mint tulemelkedni az életen; életen tul pedig csak a’ halál van, - nemzetek életében nincs feltámadás. - Hiszen emberi mű politicában, mint más akármiben, örökké tökélytelen marad, a’ feltartóztathatlanul rohanó idők örökké uj viszonyokat ‘s az uj viszonyok uj szükségeket idéznek elő; és éreztetni ama’ tökélytelenségeket, éreztetni az uj viszonyok szülte uj szükségeket, ép’ ebben áll az agitatio. Ismételem tehát: egyes kérdések tulérhetnek, érnek is az agitatio s adiumán, de a’ nemzet maga egészen tul soha nem érhet. - És ha igaz, hogy egy politicai hirlap nem vétkezik, ha körébe ügyekszik vonni mindent; mit  a’  n e m z e t  s z i v é b e n  e g y  h a n g r e z g é s r e  t a l á l n i  n a g y,  n e m e s  é s  s z e n t  é r d e k e k  j o g o s í t a n a k:  szoros logica szerint annak is igaznak kell lenni, hogy a’ nemzeti érdekek eme’ tág mezején örökké lesznek tárgyak, mikre nézve a’ hirlapok az agitatio stadiumán magokat tul nem tehetik a’ nélkül, hogy koruk ‘s nemzetük mögött elmaradjanak, vagyis hogy hirlapok lenni megszünjenek. - Erre nézve a’ tisztelt gróf velem egyetérteni látszik; mert hiszen programmájában kötelességül tűzi ki egy olly hirlapnak, minőre most a’ magyarnak szüksége van, hogy  „a’  k ö r ü l m é n y e k h e z  k é p e s t  m a j d  h a l k k a l  m a j d  g y o r s a b b a n  i z g a s s a  a’  n e m z e t i  t e s t e t”  (59 l.). - Il n’ est que de s’entendre. Nincs az egymást-megértéshez fogható dolog.
Azonban a’ nemes gróf másutt örvendő helyesléssel mondja, hogy  „a’  m u l t  o r s z á g g y ü l é s  v é g é v e l  h a z á n k  n é h á n y  l e g h ű b b,  d e  e g y s z e r s m i n d  l e g e g é s z s é g e s e b b  v e l e j ű  f i a i  b á t r a n  k i m o n d á k,  é s  e’  s z e r i n t  c s e l e k e d n e k  i s,  h o g y  a z  a g i t a t i o n a k  s z ü k s é g e  i d e i g - ó r á i g  m e g s z ü n t”  (47 l.). Ugy látszik első tekintettel, hogy ezen állitás a’ fentebb idézettől némileg eltér: azonban nincs a’ dologban semmi ellentét, legfölebb egy kis félreértés, mellyet könnyű lesz kiegyenlíteni.
A’ mult országgyülés végével énnekem is volt szerencsém összejőni, ‘s mint magyar férfiakhoz illik, kiket magánytársalgásban sem érdekel semmi elevenebben, mint a’ közügyek, értekezni, részint pedig levelezni édes hazánk állapotjáról többekkel, kiket születés vagy nemzeti bizodalom azon országgyülésben részt venni engedett, ‘s kik alkalmasint hazánknak a’ nemes gróf által említett leghűbb, egyszersmind legegészségesebb velejű fiai közé tartoznak. - És midőn én, ki körülményeimnél fogva a’ dolgok helyzetének ismeretéből kiestem vala, kérdezném: minő véleménynyel ‘s minő reménynyel avvagy félelemmel térnek haza az országgyülésről? egyetemesen ugy nyilatkoztak: hogy miután a’ nemzet és kormány közli surlódások véget értek, sem ok nincs, sem tanácsos nem volna, a’ nemzeti ingerültséget éltetni, ‘s erőt és időt, mire a’ haladás ösvényén olly nagy szükségünk van, az elvégre csakugyan mennyire anynyira kiegyenlített mezőn emészteni. Minélfogva ugy vélekedtek, hogy miután a’ történteket nemtörténtekké isten sem teheti, legjobb a’ multat aludni hagyni, a’ surlódások folytatását nem provocálni, ‘s köz polgári életünkben vezérelvül venni, hogy a’ jogvédelmi agitatio szüksége ideig-óráig megszünt. - Ez vala hitök, véleményök. Ellenben azt is kijelentették, hogy miután a’ nemzeti lelkesedés négy éven át folytonos feszültségben volt, jellemünk sajátságánál fogva méltán félhetünk, hogy annyi erőnyilatkozás után pihenésre adja magát a’ közvélemény, ‘s  r e  q u a s i  b e n e  g e s t a  megállván, majd ismét alvásra veszteget annyi időt, mennyit jogvédelemre kellett fordítania, miszerint aztán a’ jövő országgyülés kellőleg előre nem készitve találván a’ közvéleményt, kénytelen lesz olly kérdések előkészitésével bibelődni, mellyeket készen kell vala találnia. - És ez volt félelmök a’ jövendőrül. És valóban nem is ok nélkül; mert ha már lélektanilag is bizonyos, hogy minden feszültséget ernyedés követ: nemzetünk jelleméről, magasztos fényoldalai mellett, sokkal inkább példabeszéddé vált a’ szalmatűz, mintsem remélni lehetett volna, hogy a’ minek elkövetkezését hasonló körülmények között, emberi természetünknél fogva, bármelly nemzetnél valószinűnek gyanithatók, az épen minálunk fog kimaradni, kiket hajlamsajátság is oda vezet. - Volt még egy körülmény, a’ melly e’ hitet igazolá. Tagadni nem lehet, hogy voltak köztünk mindig ollyanok, ‘s még ma is vannak, kik a’ haladásnak ugyan nem szegülnek ellene: de azt őszintén nem is pártolják; hanem minden lépést bizonyos kénytelenségi nemakarással tesznek, melly már a’ kezdetet végnek szeretné tekinteni ‘s minduntalan megállapodni. Ugy vagyok értesitve, hogy ezen felekezet az országgyülés utólsó óráiban, midőn egyetlen kis beszélgetés egynél vagy másnál három évre irányt határozhat, igen sürűen hallata magát, miképen bizony elégedetten térhetni haza, ‘s minden kivánság, minden ohajtás legalább is három éven át valóságos indiscretio. - Világosnak gondolom ezekből, hogy midőn a’ körülmények, a’ nemzet hajlama ‘s emberi természet sajátsága ezen altatóknak olly hatalmasan kezökre dolgoztak: az aggodalom, mellyet emliték, távolról sem volt alaptalan. És épen innen magyarázható, hogy egy illy hirlapnak keletkezése, minő a’ Pesti Hirlap lenni szeretne, hahogy ügyesebb szerkesztőre talál, már az országgyülési körben mint kivánatos emlitteték; később pedig annak létesitésére, bár sikeretlenül, ép’ azon körből lépések is történtek, mint ezt a’ Pesti Hirlap genesisénél előadám.
E’ nézeteket nemzetünk erkölcsi életének az országgyülés berekesztése utáni állapotja igen szembetünőn igazolá. A’ követjelentési gyülések, a’ mellett hogy imitt-amott, de ezt is csak ritka helyütt, a’ nemzeti háladatosságnak felvillanó sugárai által élénkittettek, mondhatni: minden nyom, minden maradandó hatás nélkül enyésztek el; pedig én azon hitben vagyok, hogy a’ követjelentési gyülésekben kellene csirára fejleni a’ jövő törvényhozás magvainak. - E’ részben 1840 év 1836-tól nagy mértékben különbözött. Lekerülvén szőnyegről az erős ingerlők, mik a’ nemzeti test életizmait négy éven át feszítették; ‘s a’ kik e’ feszülést még talán éltethették volna, kötelességüknek tartván nem tenni, a’ fáradtságnak bizonyos neme látszott a’ nemzeten elömleni. - - És néhány hónap mulva előkerült a’ vegyes házasságok kérdése; ‘s a’ mint minden rosznak van jó oldala,  h a z á n k n a k  l e g h ű b b,  e g y s z e r s m i n d  l e g e g é s z s é g e s e b b  v e l e j ű  f i a i  határozottan oda nyilatkoztak, hogy ezen kérdésnek előkerülése fogná kifejlődésünk processusát az elalvastól megőrizni. ‘S valóban ugy lön.
Ezeknek valóságára nézve bátran hivatkozom mind azokra, kiket itt a’ szó megillethet; ‘s azon következést vonom ki: hogy a’ nemes gróf fenidézett két állitása közt ellenkezés nincs; mert a’ kormány ellenében az agitatio szüksége igenis megszünt; de a’ nemzetéletre nézve általában nem csak meg nem szünt, sőt a’ nemes gróf is helyesli egy hirlap eszméjét, melly a’ nemzeti testet körülmény szerint majd halkkal, majd gyorsabban izgatná. - És én a’ nemes gróffal mind a’ kettőre nézve tökéletesen egyetértek.
Már most kötelességemnek tartom, kissé fejtegetni, mikép gondolám én a’ Hirlapban ezen körülmény szerinti halkságot vagy gyorsaságot egyes kérdések szerint alkalmazni. -
A’ Pesti Hirlap 32-ik számának vezérczikkében ügyekeztem a’ haladási pálya három stadiumát röviden levázolni. Mondám, hogy első stadium: midőn érezzük, hogy a’ dolog nem jól van ugy a’ mint van, - az  a g i t a t i o  s t a d i u m a;  második: midőn meggyőződünk, hogy a’ dolog máskép is lehet -  d i s c u s s i o  s t a d i u m a;  harmadik: midőn azt mondjuk, máskép kell lenni, -  c s e l e k v é s  s t a d i u m a.  - És kifejezém meggyőződésemet, hogy minden főkérdésekre nézve az első stadiumon már alkalmasint tul vagyunk, sokakra nézve pedig már a’ harmadik stadiumban vagyunk. És az első stadiumon tul levők gyanánt emlitém: az ősiséget, az adót, az örökváltságot, a’ birtokjogot, az országos közmunkákat, a’ népnevelést, a’ királyi városok állapotját. - Ebből látszik, hogy midőn az agitatio stadiumán magunkat tul lenni mondottam, nem szólottam a’ nemzetéletről általában, nem annak mindennemű közérdekű viszonyairól; hanem szólottam bizonyos főkérdésekről, és - a’ mint az egész szövedékből látszik - törvényhozási főkérdésekről.
És itt vagyunk az első osztálynál, mellyet a’ nemes gróf ugy, valamint én, hirlapi fejtegetésre alkalmasnak itél; t. i. a’ törvényhozási tárgyaknál. ‘S a’ törvényhozási tárgyak kétfélék. Első rendűek, miket kiki saját véleménye szerint a’ legelső országgyülésen teendők sorába tűz; másod rendűek, mik távolabbról intenek felénk. - Ez utóbbiak, nézetem szerint, még nem egészen élték tul az agitatio stadiumát: de azért mégis napirendűek; mert a’ közvélemény nem érhetik meg egyetlen éjnek átfordulatán; ‘s azért ugy gondolám, hogy illyesekről szólván a’ Hirlapban, nem roszul cselekszem, ha gondolataimat szívemen eresztem keresztül, vagyis részvétre ügyekszem a’ szívet buzdítani, miszerint az értelmet discussióra ösztönözze; de a’ mennyire rajtam áll, soha sem mulasztom el, a’ fontolgató értelem köréből kitűzni egy-két elvecskét, mellyet csekély nézetem szerint alkalmasnak vélek arra, hogy a’ részletek fejtegetésében azoknál, kiknél az alapelv rokonértelemre vagy elfogadásra talál, irányul szolgálhasson; miután én ugy vélekedem, hogy a’ journalistica (mikint a’ Pesti Hirlap legelső számának Értekezőjében megmondatott) már nevénél ‘s rendeltetésénél fogva csak ephemer hatásra számolhatván, a’ hírlapoknak legfőbb érdeme tulajdonképen nem abban áll, hogy elmondják a’ szerkesztőnek ‘s dolgozótársaknak gondolatait, hanem hogy gondolatokra ébresztenek, ‘s ekkép észrevétlenül működnek, mint a’ levegő. E’ kérdéseknél tehát jónak véltem, ahoz tartani magamat a’ hirlapszerkesztésben, mit a’ nemes gróf a’ 176-ik lapon ajánl; t. i. hogy  a’  n e m e s e n  é r z ő  s z í v  j e l e l j e n  k i  t á r g y a k a t,  miszerint  a z  é r t e l e m  ingert kapjon felfogni, ‘s  m ó d o s i t s a  é s  h o s z a b b  i d ő r e  b i z o n y o s  c z é l r a  k i t e r v e z z e.  - De az első rendű tárgyakkal, azokkal t. i., mellyek ha nem hozatnak is talán tisztába a’ legközelebbi alkalommal, de véleményem ‘s mások véleménye szerint is tisztába hozandók lennének, - a’ dolog egészen máskép vagyon. Minket magyarokat kebelfogékonyság ‘s politicai conjuncturák az utólsó 15 év alatt hamar érleltek; ‘s ez érlelésben senki egyesnek nincs annyi része, annyi érdeme, mint gróf  S z é c h e n y i  Istvánnak. Itt hát az izgatás korán tul vagyunk. És itt nézetem szerint a’ Pesti Hirlap a’ szívhez soha sem szól, ‘s ha szól, elismerem, hogy hibáz; de állitani merem, hogy ez olly ritkán történik, ‘s vétkes vagy nemtelen szenvedelmeket ekkor is olly kevéssé ügyekszik gerjeszteni, miszerint valóban, nem mondom, hogy gyöngédtelen bánás, de legalább rosz tactica volt, ellene annyi bünváddal, annyi gyanusitással lépni föl, miszerint bizonyára nem a’ grófon mult, hogy az élők seregéből már ki nem töröltetett azon hirlap, mellynek  m e g s z ü n t é t  v a l ó d i  k ö z c s a p á s n a k  t a r t a n á;  azért, a’ mint látjuk, kezdet óta mindent el is követett életben-tartására!
Ám nézzük, ha ugy tetszik, egyenkint azon tárgyakat, miket az agitatio korán tul lenni elismertem. - Ott van az  ő s i s é g.  Felhivok akárkit, olvassa meg a’ Hirlap 23 ‘s 24-ik számait, nem fogja e találni, hogy ugy a’ vezérczikkek mint az Értekező fejtegetései egyenesen a’  m i k é p ?  mezején, ‘s korán sem a’ képzelet és gerjedelem fegyvereivel, hanem hideg számokkal, a’ legaprólékosabb részletekre kiterjeszkedve dolgoznak; hacsak a’ dolog fekvésének rövid historiai vázlatát nem venné a’ gróf szívhez-szólásnak; vagy pedig azt, hogy miután a’ módokról véleményeinket előterjesztők,  D e á k  F e r e n c z  követi jelentéséből idézek néhány gyönyörű sorokat, miket a’ gróf szívhez-szólásnak keresztel talán, de én meg vagyok győződve, hogy azon közléssel az ügynek hasznos, olvasóimnak kedves dolgot tevék, ‘s ha némelly részben talán az agitatio stadiumába tartozónak itéltetnék is mind az, mit ennek erőtlen utánzásaul, itt-ott a’ hideg számokkali fejtegetésnek utána ragaszték, talán nem  h i g  v e l e j ű  kapkodás volt; mert (hogy ez uttal csak az ősiségnél maradjunk) e’ kérdés ollyan, hol a’ módokat részletekben fejtegetnünk kell, de fejtegetnünk azon elhatározott akarattal, miszerint a’ jövő országgyülésig a’ cselekvés stadiumára érleljük meg; mert  D e á k  is ugy vélekedik, hogy az ősiség mindinkábbi megszüntetésének jövőre a’ törvényhozás első gondjának kell lenni. Már pedig midőn valamit a’ cselekvés stadiumára akarunk vinni, ismét ki nem kell a’ szívet felejtenünk számolásunkból; mert a’ hideg ész csak a’ rábirás okait mérlegeli föl, a’ szív cselekszik; ezt a’ psychologusok mind igy tartják. Ekkép teljesedik be itt is, mint mindenhol, hogy a’ szélek találkoznak; mert a’ cselekvés stadiuma az izgatási stadium sajátságában osztakozik.
Hasonló szempontból vette föl a’ Pesti Hirlap a’ többi kérdéseket is, a’ mennyiben már előfordultak hasábjain; mik közül, ámbár bizonyos tekintetben nem egészen a’ törvényhozási tárgyak közé tartoznak, hármat kell idéznem, minthogy a’ gróf vádjaival szorosabban összefüggenek; egyik:  a z  ö r ö k v á l t s á g;  másik:  a’  b i r t o k t a l a n s á g;  harmadik:  a’  b ü n t e t ő j o g.
Roszalva említi valahol a’ nemes gróf, hogy a’ Pesti Hirlap a’ magyar alkotmányos régi várat kivülről ijeszti. - E’ vádját, megvallom, nem tudom, mire alkalmazzam, hacsak a’ Hirlap 13-ik számának ugy vezérczikkében mint Értekezőjében vitatott örökváltsági kérdésre nem alkalmazom, minthogy ott az mutogattatik, miképen a’ földesuraknak érdekökben fekszik az urbéri állapotnak szabad egyesség utjáni megszüntetése; mert ha igy nem történik, előbb-utóbb a’ kötelező törvénynek el kell következnie, ‘s ez valószinűleg nem lesz olly kedvező, mint a’ szabad egyesség. Már ha ezt hiba volt megmondanom: ugy valóban isteni tehetséggel sem volnék képes megnyerni a’ nemes gróf tetszését; mert ha most, miután tudom, minőnek kivánná látni a’ Pesti Hirlapot, minden más tekintetet félretéve, egyenesen a’ végett ragadnék tollat, hogy megkisértsem, ugy irni, mikint a’ nemes gróf kivánja, talán csak a’ kérdéses czikket másolnám le. - Azt mondja valahol a’ nemes gróf, hogy aprólékos részletekkel nem bibelődve, a’ nemzeti nagy sebeket kellene felhoznom; - és ime! én az anyagi világban legnagyobb nemzeti sebnek tartom, hogy hazánkban a’ föld nem szabad, ‘s nincs szabadság és nincs biztosság a’ javak világában. A’ nemesi birtokot békók közt tartják ‘s örökös bizonytalanságban tengetik az ősiségi törvények; a’ jobbágyi birtokot megfosztják szabadságától az urbéri viszonyok. És ha szegény e’ hon, ha csak egy középszerű aratás is inséget, két-három rosz aratás pedig éhséget okoz; azt hiszem, e’ sebre nem lehet találni biztosabb gyógyszert, mint - személyt önkénytől biztositó jó törvények mellett - e’ szót: „szabad föld”. - Ha látjuk, hogy a’ földnépe nagy részben munkátlan, rest és tunya: ismét hajlandó vagyok azt hinni, adjuk meg neki, a’ nélkül hogy a’ földbirtokosnak csak egy fillérnyi kárt is okoznánk, a’ szabad földtulajdon varázsingerét, és a’ tunyaság szörnyének egyik agyarát szakítottuk ki. Ha mondják, azon kell lennünk, hogy az alkotmány kiterjesztessék, de a’ fenálló formák szerint: ismét azt felelem, mindenek előtt legyen szabaddá a’ föld; mert a’ szabad föld egyike a’ két oszlopnak, mellyen a’ magyar alkotmány jogépülete nyugoszik. - Ha olvasom a’ nemes gróf tanácsát, hogy az „enyém” ‘s „tiéd” közti viszonynak mindinkább ki kellene vétetni a’ patriarchalis viszonynak bizonytalan köréből; ha látom, mikint panaszkodik, hogy ujraöntés helyett nyomorult foltozás van napi renden: ismét és ismét azt mondom, szabadság és biztosság a’ javak világában! és megmutogatom, hogy a’ legroszabb számolás, e’ világerejű szónak hatását palástoló féllépéskékkel,  „n y o m o r ú  f o l t o z á s s a l”  akarni paralyzálni. - De hiszen elvben a’ nemes gróf sem teszen kifogást; csak azt kivánja, hideg számokkal küzdjek, ‘s ne a’ szenvedelem fegyvereivel; és én felhinom a’ biráló közvéleményt, nem a’ historiától ‘s más nemzetek példájától tanácsot kérő hideg számolás szól e a’ Pesti Hirlapnak örökváltságot ajánló czikkeiben? - Vagy azt kivánja a’ nemes gróf, hogy az elkülönzött részek közös érdekeit ügyekezzék velök a’ Hirlap jobban megismertetni? ‘s nem azt teszi e, midőn a’ jogszerüséget a’ hasznosság elvével támogatva, mondhatnám mathematicai szabatossággal kimutatja, hogy az örökváltsági szerződést mind a’ két félnek érdeke sürgeti? De már ép’ ezen kimutatás a’ hoszabb időre tervező értelem törvénye szerint megkivánta, hogy a’ jövendővel számot vetve, meggyőződést ügyekezzem támasztani arról, a’ minek e’ tárgyban a’ törvényhozás utján szoros tudományilag mulhatlanul elkövetkezni kell; és ha ezt a’ nemes gróf ijesztésnek nevezné, ugy kénytelen volna az önmystificatiót is pártolni, mellynek mégis egész életén át legszilárdabb ellensége volt. Én részemről azt gondolom, semmire sincs nagyobb szükségünk, mint körülményeink ismeretére; és ha valamelly kérdésre nézve a’ szentségtelen jövendőt valószinűleg előre láthatjuk, a’ legszerencsétlenebb öncsalódás volna, bezárni szemeinket az időknek tanácsa előtt, csak hogy a’ kegyelemosztási színt legyezhessük. Nemes Pest vármegye egyik gyülésében minden politicai színezetűek egyetértésével közakarattal elhatároztatott, jövő országgyülésen az urbéri állapot expropriatiójára inditványt tenni; ‘s én senkit sem láttam az egész teremben, ki a’ dologban kivülrőli ijesztgetést látott volna, még kevesbbé láttam olly gyáva haszontalan embert, ki - a’ gróf mondása szerint - maga adná meg magának a’ consilium abeundit, ‘s a’ császárfürdőbe (de nem Budára) indulna. Én illyeseket nem ismerek; de ha csakugyan vannak: tiszta szívemből ohajtom, minél hamarabb adják meg magoknak a’ consilium abeundit a’ hazafiak soraiból, - mit fetreng a’ bélpoklos egészséges emberek közt! én ezeket marasztgatni ép’ olly hibának, mint maradásukat szerencsétlenségnek tartanám.
Nézzük már a’  b i r t o k t a l a n s á g  kérdését, mellyrőli szólásom modorát a’ nemes gróf annyi gúnynyal veti szememre. - A’ Pesti Hirlap 9-ik számában elő van hozva azon állapot, mellyet a’ jogtudósok nyelvén kell megneveznem, nehogy szavam alá ismét más értelmet tegyen a’ gróf, t. i. az  i n c a p a c i t a s  p o s s e s s o r i i.  - Erre a’ nemes gróf mindenek előtt akármellyik legközönségesebb bécsi alma-körteárusnő által szeretné tudtomra adatni (358 l.), hogy Napoleont csak a’ consulságig kisértem, mert hiszen az 1840: IX t. cz. 7-ik §-a (?) szerint mindenki szerezhet urbéri ingatlant Magyarországon. - Nem tudom, hol lehet a’ müvelt emberek közti polemiának ezen hangjára szert tenni; ‘s megbocsát a’ nemes gróf, ha e’ felvillanást ő nála is sokkal inkább véletlennek tartom, mintsem hajlandóságot éreznék magamban, ezt is azok közé sorozni, mikről hálás érzettel mondom el, hogy a’ nemes gróftól tanultam. Azért csak röviden annyit válaszolok: hogy nem csak azt tudom, miképen urbéri ingatlant szerezni mindenkinek joga van; hanem azt is tudom, hogy joga van azon ingatlantól robotra is járni, dézmát is adni ‘s a’ többi, kinek illyesekben kedve telik; de már azt, hogy ennek mi köze az  i n c a p a c i t a s  p o s s e s s o r i i-hoz, olly kevéssé tudom megfogni, mint azt, mikép kerül gróf  S z é c h e n y i  István epochalis könyvébe a’ bécsi kofa. - Mondja továbbá a’ nemes gróf (359 l.), hogy  „a z  ő s i s é g  c s a k  e g y  h a j s z á l o n  f ü g g,  é s  b i z o n y o s a n  l e  i s  s z a k a d,  h a c s a k  a z  á l t a l  m e g  n e m  e r ő s ö d i k,  h o g y  j a c o b i n u s  s a p k á t  v o n n ak  h e g y i b e,  m i k o r  a z t á n  a’  9-ik  s z á m b a n  l a m e n t á l ó  ö r e g  s z e r e z h e t  m a g á n a k  u n t i g  v a l ó t,  h a  p é n z e  l e s z,  m i n t h o g y  i n g y e n  e l o s z t a t n i  a’  h a z á t  é s  m i n d e n  s z e r z e m é n y t  a’  s ü l t  g a l a m b o t  v á r ó  t u n y a,  t u d a t l a n,  h ó b o r t o s  s z í n e z e t ű e k  k ö z t  e g y e n l ő n,  s o h a  n e m  v a l a  s e n k i n e k  s z á n d o k a,  a z o k a t  t á n  k i v é v e,  k i k  - -.”
Ez aztán, érdemes olvasó, ama’ hideg számokkal dolgozó értelem szava; ez a’ cherubi modor, melly indulatot nem költ, és szenvedelmet nem ingerel; ez a’ nagy vezéri tactica, melly a’ nemzeti erőket vállvetésre édesgeti! - Minden esetre szükséges a’ nemes gróf szótárával kissé megbarátkoznunk, nehogy félreértsük ő méltóságát, kinek ugyis annyiszor van szerencsétlensége félreértetni. Midőn a’ nemes gróf e’ kifejezésekkel él:  t u n y a,  t u d a t l a n,  h ó b o r t o s,  h i g  v e l e j ű,  n e m z e t g y i l k o l ó,  j a c o b i n u s  ‘s a’ többi ‘s a’ többi, ezzel csak azt akarja mondani, hogy nincs velünk egy véleményen. - A’ mi a’  j a c o b i n u s  s a p k á t  illeti: annyit tudok, hogy ezen föveg Magyarországban - istennek hála! - nincsen divatban; de azt is tudom, hogy ha gyakran látnók illy kihivólag félrecsapva a’ grand seigneuri tollas barettet, mint a’ mikép azok hordták, kikről irva van, hogy sem tanultak, sem felejtettek: bizonyosan nem másé lesz az érdem, mint a’ királyhoz és hazához tántorithatlanul hű magyar törvényszerüségé ‘s keleti komolyságé, ha Phrygia divatba nem jő. - Nem jő pedig, még illy provocatiók ellenében sem jő; azonban méltóztassék mégis a’ nemeskeblű gróf megengedni, hogy őt  S c h i l l e r-nek egy versére emlékeztessem:  „D e r  M e n s c h  v e r s u c h e  d i e  G ö t t e r  n i c h t !”  -
A’ mi az ősiséget illeti: nagyon tisztelem a’ nemes gróf hitét, miszerint azt már csak egy hajszálon függőnek tartja; minélfogva az ellenei szólást is szükségtelennek, sőt ugy látszik, károsnak hiszi Isten adná, hogy e’ hit, mellynek valóságát annyira ohajtjuk, a’ közvélemény hite volna már! Azonban előttem feküsznek a’ mult országgyülési irományok, ‘s ott azt olvasom, hogy 1839-iki november 2-kán (valóban nem régi idő) a’ pénzbeli elmarasztalást magokban foglaló itéletek végrehajtása kerülvén tanácskozás alá, minthogy az 1836: XV t. cz. azt rendeli, hogy az árverés utján szerzett nemesi ingatlan vagyon a’ legtöbbet igérőnél birói zálogképen marad,  D e á k  kifejté, miképen ezen törvénynek illy állásban a’ közhitel emelésére kivánt sikere nem lehet; mert olly vagyonba, mellynek minden órán kiáll a’ rudja, pénzét szorgalmát olly mértékben, hogy annak kellő gyümölcsét vehesse, senki örömest belé nem öli; - minek következésében szavazatra tétetett a’ kérdés: kivánják e a’ rendek, hogy az árverés utján megveendő nemesi ingatlan birtok bizonyos idő után  ö r ö k r e  maradjon a’ vevőnél?  Ö r ö k r e,  és így e’ részben az ősiség eltörlésére, mindössze tisztán csak 14 megye szavazott. - És pedig valóban az ősiségről vala szó, a’ mint csak az ungi követnek (Bernát Zsigmondnak) nyilatkozásából is kitetszik, miszerint ha valahol, Ungban olly régi családok vannak, mellyek magával Árpáddal osztoztak: mégsem irtóznak a’ feudalismus ezen tapadékát egy tollvonással kitörölni alkotmányunkból. - Az ősiség ellen az 1836-iki országgyülésen csak 10 megye szavazott, ‘s ezeknek száma 1840-ig csak négygyel szaporodott; minélfogva én valóban nem látom a’ dolgot hajszálon, sőt inkább igen vastag hajóhuzókötelen látom függeni, miszerint még alkalmasint nem felesleges foglalatosság ezen kötelet koptatgatni. - Azonban ha az említett magyarjogtudós bécsi  „c s a r n o k - h ö l g y”  egy magyar halkufárral találkoznék; ez talán megmagyarázná neki, hogy az  i n c a p a c i t a s  p o s s e s s o r i i-nak az ősiséghez ‘s ennek amahoz semmi köze, ugy hogy az ősiséget el lehetne egy tollvonással törölni, ‘s az incapacitas mégis megállhatna; és viszont el lehet ezt törölni, a’ nélkül hogy az ármányos ősiség legkisebb csorbát is szenvedne. - És itt fekszik az ok, miért gondolom én, hogy a’ tisztes öregnek „lamentatiói” talán nem egészen haszontalanok, ha a’ birtokjog megadására csak egy pár embert is hajlandóvá tettek azok közül, kiknek utasitásából még ezelőtt másfél esztendővel 36 vármegyének követei az ősiség fentartására szavaztak. -
Igen de azt mondja a’ nemes gróf: „olly tárgyakat, mellyek felett már-már ki lehet tűzni a’ diadali dandárt, nem jó a’ Corpus Juris tömkelegébe visszavinni”. - Mire azt bátorkodom felelni: hogy  i n  h o c  r e g n o  c o n s v e t u d i n a r i o  igen nagy támaszt ád minden kérdésnek a’ törvényszerüségi praesumptio; ‘s ha valami alól ezen gyámdeszkát sikerült elrántani, talán csak ép’ ez által tétetik olly karba, miszerint ki lehet felette tűzni a’ diadali dandárt. Azonban én az  i n c a p a c i t a s  p o s s e s s o r i i  kérdését ollyannak tekintem, melylyet minden haladék nélkül, a’ törvényszerüség legszigorúbb megtartásával, jóra dönteni, törvényhozási közbejövetel nélkül is csak minmagunktól függ; ‘s midőn ezt, egyszersmind pedig törvény és szokás közti ingatag állapotunkat egy, nézetem szerint igen világos példában ügyekeztem kitüntetni, korán sem vittem semmit vissza a’ Corpus Juris tömkelegébe, hanem csak egy kis ingert ügyekeztem adni a’ közvéleménynek, hogy még azon akadályon is tullépjen, melly a’  b i z o n y o s  é s  e l i s m e r t  h a s z n o s s á g  daczára, a’ csomó megoldását mindekkorig gátolá. - De tegyük föl, hogy haszontalan dolgot müvelék csekély kis figyelmeztetésemmel: azt mégsem hiszem, hogy ellene a’ piaczi gúny helyén lehetne; még kevesbbé hiszem, hogy helyén volna a’ légből kapott birtokelkobzási gyanusitgatás ‘s azon ördögnek falramázolása, melly ha illy provocatiókra csakugyan meg találna jelenni, a’ tréfát gonoszul megtorolhatná. -
Ezek szerint az idézett kérdéseknél nézetem az volt: hogy előadásaim modora akkép változzék, a’ mint azokat egy részben az első stadiumot már tulélt, vagy pedig még tul nem élt törvényhozási osztályba; más részben pedig a’ törvényhatósági autonomia cselekvési mezejére tartozóknak véltem. - Hasonló szempontokból vettem föl a’  b ü n t e t ő j o g i  kérdéseket is. - Hogy e’ tekintetben dolgaink nem jól vannak igy a’ mint vannak, hogy a’ személynek igényei elsőbbek, fontosabbak, mint más akármi, egy szívvel lélekkel valljuk mindnyájan; e’ részben tul vagyunk az izgatáson; de minél általánosabb a’ szükség érzete, annál sürgetősb kellék, hogy az alapelvek iránt a’ közvélemény tisztába jőjön; mert rendszeres munkáról van szó, ollyanról, mellyben az alapelv mindent határoz. Téveszszük itt el az első lépést, ‘s a’ logicai következetesség egy épületet rak reá, mellynek falai közül talán századokig nincsen menekvés; mert  r e n d s z e r  görcsös erővel ragadja meg a’ társas élet ezer viszonyát, belészövődik minden ágaiba, körülgyürűzi ezer rétesen mint egy óriáskigyó; és hasson meg bár idővel a’ tisztább gondolkozás, hasztalan bontunk le egy közfalat, hasztalan oldunk egyes hurkokon, hasztalan sikamlunk ki egy-két gyürűzet szorongásiból; rendszert, ép’ azért, mivel rendszer, foltozva javitni gyermekgondolat; ha valahol, itt igaz, mit gróf Széchenyi mond: hogy gyökeresen ‘s nem mindig mázolva foltozva kell reformálni. - A’ rendszeres törvényhozás ime’ kényes természete birta reá a’ nemes gróf által magasztaltatni szokott angol fajt, hogy - igen kevés kivétellel - a’ codificatiónak ellensége lenne, ‘s csak a’ szokásos törvényhez ragaszkodnék; mert azon véleményben van, hogy valamint minden egyébnek, ugy a’ büntetőjognak is együtt kell fejleni a’ népnek jellemével, szokásaival, erkölcseivel, mellyekben soha nincs állapodás; ‘s igy nézetök szerint amannak sem szabad megállapodnia, hanem együtt kell fejlenie a’ nemzet napontai fejleményével. Innen van, hogy egy angol vagy amerikai törvénytudónak egy egész könyvtárra van szüksége, csak hogy hazája büntetőjogában honos lehessen; ‘s a’ „rabuismusnak”, mellyet a’ nemes gróf annyira utál, hogy felhabzó szenvedély és harag nélkül még csak nevét sem képes említeni, tágasb mező nyílik, mint más akárhol. Én nem ócsárlom az angol fajnak e’ véleményét; mert neki nem méregették soha gyámorvosi mindentudósággal cseppenkint, drachmánkint ama’ lelki táplálékokat, mellyek nélkül a’ közszellem ki nem fejlődhetik; ‘s azért e’ közszellem istenmelege éltetőn is hatja át institutióinak vérereit, és megóvja a’ gyakorlatot mind attól, a’ mi „rabuláinak” poros könyveiben borzasztó vagy nevetséges foglaltatik, mig a’  „m ü v e l t”  Poroszhonban, hol a’ nevelés Europában legterjedtebb, de közszellemnek még csak hire sincs, a’ rendszeres büntetőtörvénykönyv mellett még az embereket kerékbe törik. - Azonban ép’ azért, mivel a’ szellemet, melly az angol fajnál a’ zavaros szokás tarkaságából egy rendes életet idéz elő, körünkbe nem lehet átültetni, ‘s tán ép’ azért nem, mivel vezéreink a’ nap sugarát is drachma számra szeretnék beteg szemeinknek kijuttatni, - az angol rendszertelenséget ránk nézve igen rosznak tartanám. - Rendszer kell tehát; de rendszerre nézve, mint mondám, minden az alapelvtől függ. - Már én gondolkoztam e’ tárgyak körül, szétnéztem a’ bölcselkedők elméleteiben, és megvizsgáltam az élet jeleneteit, megfontolgatám, minő eredményt idéztek elő az elméletnek kisérletei; és megvizsgálám nemzetünk e’ részbeni állapotjait; és midőn az élet ezer torokkal kiáltá felém, hogy büntetőrendszerünkben a’ mennyi lépés, annyi tévedés; midőn látám, mikint merittetik ki az embertelenséggel határos szigorúság ‘s a’ rettentetés komor rendszere, ép’ ugy valamint a’ leglelkiismeretesebb pontosság, minden legkisebb siker, minden legkisebb eredmény nélkül; midőn betekinték történeteink évkönyveibe, és láttam, mikint vesztegel a’ nép müveltségi tekintetben századok óta mozdulatlanul, erkölcsben pedig sűlyed naponkint: könnyű volt ugyan átlátni, mikép ez állapot büntetőjogunk fonákságából egyedül ki nem magyarázható: de ha megfontolám a’ kölcsönhatási kapcsolatot, melly a’ néperkölcs ‘s törvények között szembetünőleg mutatkozik, lehetlen volt meg nem győződnöm, mikép büntetőjogunknál maga az alapelv gyökerében hibás, és foltozásokkal javithatlan. Ezen meggyőződés következtében, csupán azon kéréssel, hogy alkotmányos nemzet tagja levén, legyen szabad, igény és követelés nélkül, más vélemények mellett az enyéimnek is állani, előadám azon elveket, miknek alaposságáról éveken át tartott fontolgatás után lelkemben meg valék győződve. És nem érdemelném meg, hogy alkotmányos nemzet tagja legyek, ha arról, a’ minek alaposságáról mathematicai bizonyossággal meg valék győződve, másokat is meggyőzni nem törekedném. - Azonban hogy állott e’ részben a’ közvélemény? Ismerem az országgyülési munkálatokat, ismerem a’ törvényhatóságok utasításait, ismerem azt a’ felületességet, mellyel sokan, kiknek idejök vagy kedvök nem volt e’ bonyolodott tudománynyal bibelődni, elcsépelt szójárások vágáskörében tekintélyes homlokredőzettel mozognak, miszerint a’ legvastagabb önmystificatio nélkül lehetlen volt nem látnom, mikép a’ közvélemény oda hajlik, hogy ha a’ törvényszéki birák állandósittatnak, botok ‘s fogságnapok száma meghatároztatik, ‘s czélirányosabb tömlöczök épittetnek, a’ büntetőrendszer-javitás be lesz végezve. - És ez boldogtalan egy tévedés! Ennek ellenében két czélt tűztem ki a’ Pesti Hirlapban magamnak e’ tárgyra nézve; egyik: azon alapelveknek elfogadást szerezni, mik nélkül, ugy hiszem, nincs e’ téren üdvösség, elannyira, hogy jobbnak tartanám, ha még egy ideig törvény nem hozatnék, mint más alapokra épitve hozassék; másik: a’ törvényekben feltalálható, de hanyagság ‘s politicai érdekek által eltemetett jogszerüségeket tisztába hozva, oda hatni, hogy a’ törvényhatóságok, törvényes hatalmoknál fogva, tegyenek olly lépéseket, mellyek a’ törvényhozásnak amaz üdvös elvekre alapitását előkészitsék. - E’ végre azonban tisztán és leplezetlenül föl kellett tárni a’ mostani rendszer gyökeres hiányait; mert csak igy lehet elérni, hogy haszontalan, sőt káros foltozás helyett gyökeres javitás következzék, minthogy ennek a’ körülmény- és tárgyismeret nélkülözhetlen föltétele. - Ezen felfogásból önkényt következett, hogy az értelem okait a’ szív gerjedelmeivel kellett támogatnom; mert ha valahol, bizonyosan itt e’ mezőn áll, hogy hiú bölcseség, melly okosság mellől az emberszeretetet, vagy pedig viszont, kifelejtette.
Legyen már szabad szerényen kérdeznem: miket a Pesti Hirlap ezen (ott is világosan kifejezett) szempontokból a’ büntetőjog körében fejtegetett, ‘s mik - minden igénytől távol mondom - már nem hangzottak el egészen gyümölcstelenül, olly  „p u h a s z i v ű  á b r á n d o z á s o k”  e, miszerint a’ 24 íves megtámadás azokat (a’ gróf szavaival élve)  a f f é l e  m a g y a r  r o d o m a n t á d o k k a l  vélné ledönthetni, ‘s ellengyámokok hiányát gúnyoló szeszélylyel kipótolhatni? Pedig ez a’ modor az, mellynek utánzására olly  s z o r o s  t u d o m á n y i l a g  ösztönöz a’ gróf, hogy emberi gyarlóságomnál fogva szinte munkámba kerül el nem tanulni. - Nevezetesen: a’ Pesti Hirlap a’ büntetések módjairól szólva, ügyekezett okokkal megmutatni, hogy a’  v e r é s  jogtalan büntetés, de czélszerűtlen is; mert 1) nem javitja a’ bünöst; 2) nem oktat másokat; 3) a’ bünöst nem csak el nem rettenti, sőt legtöbb esetben még elfásultabb, edzettebb gonosztevővé változtatja; 4) másokra is elrettentő példaul egyáltalában nem hat. - Ezen okok mellett hivatkozott a’ Pesti Hirlap egy részről saját tapasztalásunkra, miszerint 1000 év óta bottal büntetünk, a’ nélkül hogy sikerét tapasztalnók; mert büntetőrendszerünk sem javitólag sem elrettentőleg nem hat a’ tömegre, ‘s a’ tömlöczök napról napra tömvébbek, pedig nagyobb arányban, mint minőben a’ népesség növekedik; más részről hivatkozott más nemzetek példájára, miszerint a’ verés, mint czélra egyáltalában nem vezető büntetés, olly tartományokban is eltöröltetett, hol a’ lakosok nem kevesbbé  á l l a t i a k,  mint minálunk; például  J a m a i c á b a n,  hol néhány év előtt még kény és kedv szerint korbácsolt rabszolga volt a’ népességnek igen nagy része; - és hivatkozott arra, hogy ha valahol, bizonyosan minálunk javasolják a’ körülmények a’ botoztatás eltörlését, minthogy a’ büntetésnek ezen neme itt nem csak a’ szégyen bélyegét veszítette el, mivel a’  v e r é b - n e m - ö l é s t ő l  egész az utonálló-rablásig mindent, de mindent bottal gyógyitunk; hanem még (különösen a’ magyarnál és oláhnál) bizonyos elfásult hetykeséget szült, ugy hogy a’ botnak szisszenés nélkül kiállása már a’ férfias néperények közé tartoznék; - végre, mivel a’ tudományból és tapasztalásból merített okok ellenében a’ szójárásokban erős slendrián mindig a’ nép állatiasságának elcsépelt szalmájával szokott előállani, a’ Pesti Hirlap a’ történetekre hivatkozott, hangosan bizonyitókra, hogy a’ büntetőtörvények szelidülésével az erkölcsök szelidülése karöltve jár; - ügyekezett megmutatni, hogy a’ melly nemzetnek törvényei durvaság, állatiasság bélyegét viselik, annak nem lehet állatinak nem lenni; mert törvény a’ leghatásosabb nevelő, törvény a’ nemzet erkölcsi állapotjának egyik legbővebb kútfeje, miszerint a’ ki a’ botoztatásnak czélirányosabb büntetésre átváltoztatását a’ nép müveltségétől akarná felfüggeszteni, hasonlitna ama’ jámborhoz, ki felfogadá, hogy vizbe nem megy, mig uszni meg nem tanul. - És mind ezekből mit következtetett a’ Pesti Hirlap? valljon azt e, hogy a’  p u h a s z i v ű  á b r á n d o z á s n a k  egy fölhevült pillanatában töröljük el a’ botot, a’ nélkül hogy javitásra ugy valamint példaadásra sikeresb büntetést tennénk helyébe? Gondolom, illy bolondnak csak senki sem tart (kivevén a’ nemes grófot, mint mindjárt meglátjuk). Következteté azt, hogy a’ törvényhozás utján czélirányosabb büntetéseket kell kiszabni, ‘s a’ fogházrendszert és börtöni disciplinát azokhoz alkalmazni; addig pedig, czélirányos fogházak hiánya miatt többet tenni nem lehelvén, tegyünk bün és politialis vétség vagy hivatalos hanyagság között különbséget ‘s müveltség és polgári állás szerint kivételeket: tehát ne botoztassuk példaul a’ falusi birót akármi kis elmulasztásért, csak ugy könnyedén, és ne botoztassunk, vesszőztessünk nyilvános piaczokon; mert a’ büntetőrendszert nem csak a’ bünös iránti viszony szük szempontjából, hanem leginkább azon hatáséból szükség tekinteni, mellyet a’ néperkölcsre gyakorol. - Ennyi volt a’ Pesti Hirlap javaslata, és - istennek hála! - nem egészen haszontalanul.
Már most lássuk, mikint hangzanak a’ nemes grófnak számtudományi bizonyossággal kimért logicateljes ellenokai, mikkel megbizonyítandja, hogy ez mind puhaszivű ábrándozás, melly a’ magyart sirba dönti, és meggyilkolja a’ nemzetet. - Halljuk csak!  „H u s z o n ö t ö t  k a p  e g y  s z e r e n c s é t l e n;  ‘s  b e t ű  s z e r i n t  n a d r á g u k b a  e s i k  s z i v ü k,  é s  a z  i g e n  i s  c z i f r a  p o r o s z l ó k,  k i k  a l k a l m a s i n t  b e c s ü l e t e s,  s z i n t e  s z e g é n y,  d e  j ó v i s e l e t ű  e m b e r e k,  m i n t  i g a z i  ö r d ö g ö k  j e l e n n e k  m e g  a’  s z í v a n d a l g ó,  s z é p  t h e o r i á k b a n  e l m e r ü l t  e m b e r e k n e k,  ‘s  v o l n a  c s a k  h a t a l m u k  -  m e r t  h i s z e n  e z  u g y a n a z o n  l a j t o r j a,  m e l l y e n  M a r a t  é s  R o b e s p i e r r e  k e z d e t t é k  p á l y á j u k a t  -  é s  a’  s z e n n y e s  r o n g y o k b a  b u r k o l t,  s á p a d t  e l f o n n y a d t  a r c z ú  r a b o k,  k i k  m i n t  m e g a n n y i  á r t a t l a n  á l d o z a t o k  j e l e n n e k  m e g  a’  r o m l o t t  v a g y  s p a r t a c u s i  k é p z e l ő t e h e t s é g  t ü k r e i b e n,  a’  r a b o k  m o n d o m  n y e r n é k  a’  c z i f r a  ö l t ö z e t e t,  ‘s  a l k a l m a s i n t  a’  p o r o s z l ó k  a’  h u s z o n ö t ö t,  ‘s  h á t  a’  t a n á c s,  m e l l y  i l l y  e m b e r t e l e n t  r e n d e l t,  v a l l j o n  m i t  n y e r n e  m é g  a z ?  t á n  a z  u t o l s ó  v i a t i c u m o t”  (237-238 l.). - - - És im a’ hideg kiszámitás, melly a’ Pesti Hirlap okoskodásait porba dönti, im e’ puha- és keményszivű ábrándozástól ‘s minden képzeleti rajongástól ment tudományos modor, mellyel a’ Pesti Hirlap modora roszaltatik! - Nem gondolom, hogy ezen  á b r á n d o k  ellen czáfolgatásra szükségem legyen, ‘s ha volna is, kötelességemben áll hallgatni; mert illynemű fejtegetésekbe könnyen becsuszhatna valami, a’ mi ellenkeznék a’ tisztelettel, mellyel a’ nemes grófnak szívem mélyéből adózom. - Azért tehát a’ nemes gróf modorában csak ennyit kiáltok fel: éljen a’ hideg kiszámitó logica!
„S t a t a r i u m r u l  s z ó l  v a l a k i  - folytatja tovább a’ nemes gróf -  é s  v a g y  e l á j u l n a k,  v a g y  o l l y  i n d i g n a t i ó v a l  f o r d i t n a k  h á t a t,  h o g y  m a j d n e m  a z  k e r ü l  s t a t a r i u m  a l á,  k i  s e  n e m  r a b o l t,  s e  n e m  ö l t,  s e  n e m  g y u j t o g a t o t t,  é s  k i t  i n f l a g r a n t i  m e g  s e m  c s i p t e k  -  -  h a n e m  k i  -  a z t  m e r i  á l l i t a n i,  -  -  h o g y  s t a t a r i u m  m é g  n é h a  t á n  s z ü k s é g e s,  m i g  p o l g á r i  l é t,  n e v e l é s,  m e g i g a z í t o t t  k ö z v é l e m é n y,  ‘s  i l l y  f e l e t t e  h a s z n o s,  s ő t  t á n  n e m  e g é s z e n  s z ü k s é g t e l e n  e l ő z m é n y e k  a z  i l l y  i r t ó z a t o k a t,  m á s  é s  h u m a n u s a b b  ó v s z e r e k  á l t a l  g y ö k e r e s e n  k i p ó t o l v a,  t ö k é l e t e s e n  é s  ö r ö k r e  s z ü k s é g t e l e n n é  n e m  t e e n d i k.”  - Ebben, a’ phantasmagoricus előzmény után (és éljen a’ hideg kiszámitó logica!) rejlik a’ tárgyról is valami, mire csak röviden azt jegyzem meg, hogy a’ statariumnak irtózata nem a’ halálos büntetésben áll, mert ezt más törvényszékeink is itélnek; nem is abban, hogy a’ statarialis biróság rögtön itél, mert ezt a’ lehetségig minden törvényszéknél ohajtanók; és nem is abban, hogy a’ birák nem szótöbbséggel, hanem közmegegyezéssel itélhetnek, mert ez jól rendezett birói eljárás mellett az angol esküttszékek jelesebb sajátságaihoz számittatik; hanem abban állanak a’ statarium irtózatai: hogy a’ vádlottnak védelem nem adatik, és a’ birói eljárásból minden hiányzik, mit akár a’ faggató akár a’ vádló rendszerre épitett büntetőjog birói kény és birói embergyarlóság ellen valaha felállitott; - és ezt nem gondolom hogy a’ népnek bármilly állatiassága nem mondom megkivánhatná, de csak menthetné is. - Egyébiránt, a’ mi a’  n e v e l é s n e k  mint szükséges előzménynek emlitését illeti: legyen szabad egy részről megjegyeznem, hogy a’ jól rendezett büntetőjog a’ nevelő institutiók közt nem a’ legutólsó helyen áll; mert, ismételem: a’ büntetőjog hatásának nem csak a’ büntetendő bünösökre, hanem az egész néptömegre kell számitva lenni; mert a’ minden önkény elleni személyes bátorlét, mellyet csak a’ büntetőjog nyujthat; mert bün esetében lehetőleg bizonyos és gyors büntetés, mellyet a’ nyilvánosság által ébren tartott közvélemény mintegy igazolt ‘s megerősitett; mert ezen nyilvánosság és a’ tettleges részvét a’ büntetőjog kiszolgáltatásában, mellyet a’ szabad népek főkincsöknek tekintenek ‘s a’ t. - mind megannyi nevelőintézet, melly a’ népjellemet tisztitja, ‘s bizonyos önbecsülést ébreszt, az erkölcsiségnek leghatalmasabb dajkáját. - Más részről legyen szabad azt is megjegyeznem, hogy a’ nemes gróf a’  n e v e l é s t  csakugyan szükséges előzménynek tekinti: miért akarja mégis azt politicai jogoktól függeszteni fel? miért tagadja, hogy a’ népnevelés nemzeti sakkjátékunkban a’ most teendő legelső vonás; ‘s miért akarja utját állani népnevelésre czélzó zsenge vállalatainknak, miket  o l l y  a n y a i l a g  á p o l  a n n y i  ő s z i n t e  k e d é l y ?  - De hiszen erről alább egy-két szót. - Most a’ büntetőjogi kérdésekre nézve még csak annyit kell megjegyeznem, hogy midőn a’ nemes gróf  t o r t u r á k  elleni felszólalásomat a’ 243-ik lapon azért roszalja, mivel azokat naponkint kevesedő kivételeknek tartja, nagyszerű foglalatosságai miatt alkalmasint nem volt ideje, vagy nem érzett magában kedvet és hivatást, a’ dolog gyakorlati oldalával megismerkedni; különben nem futott volna el figyelme elől a’ Pesti Hirlapban gyakran ismételt azon észrevétel, hogy a’ torturák,  e t  q u i d q u i d  e o  p e r t i n e t,  nem kivétel, nem is személyességeknek beszámitható; hanem azon faggató rendszernek mellőzhetlen eredménye, mellyet én a’ büntetőtörvénykönyv kidolgozásában gyökerestül megváltoztatva látni ohajtanék, ‘s ép’ ezért tartottam ‘s tartom szükségeseknek azon, életből merített eleven fejtegetéseket.
‘S ím! ezekből áll, mi a’ Pesti Hirlap modorának a’ törvényhozási tárgyak osztályára nézve igazolására tartozott. Egyes tárgyaknak a’ nemes gróf egyes megtámadásai nyomán fejtegetései némileg tul vittek azon osztály körén; de ép’ ennélfogva gondolok a’ másik két osztályra nézve rövid lehetni.
Vezérelvem, mint mondám, az volt: hogy a’ modort egyes kérdések állapotjához kell alkalmazni; legyen - gondolám - a’ szó melegebb, hol figyelemre, részvétre kell gerjeszteni; legyen szárazabb, taglalgató, a’ hol részletes fejtegetésekbe bocsátkozik; és ismét támogassa az ész okait a’ szívösztönök gerjedelmeivel, midőn cselekvésrebuzditás kerül szőnyegre; mert szívösztön nélkül nem csak nemes tett, de még csak tett sem születik általában. - És nem szükség talán fejtegetnem, hogy a’ második osztályban, tudniillik a’ törvényhatóságiakban, fordultak ‘s mindig fordulandnak elő tárgyak, mellyek az első, - mások, mellyek a’ második vagy harmadik, - mások ismét, mellyek - mondhatnám - mind a’ három stadiumba tartoznak: miszerint ha valahol, bizonyosan itt e’ mezőn kell talán a’ hirlapoknak akkint működni, mint a’ nemes gróf a’ 176-ik lapon elméletileg tanácsolja, de gyakorlatát a’ Pesti Hirlapnál mégis gáncsolja; t. i. hogy „a’ szív jeleljen, a’ szív sugjon, de a’ kormányzó ész irányozzon, módositson, tervezzen bizonyos czélra;” mihez én még azt gondolom hozzá tehetni: hogy mit a’ szív sugott, az ész tervezett, annak véghezvitelére a’ szív buzditson; erre pedig nálunk magyaroknál alkalmasint nem kis szükség van, miután országos és megyei és városi levéltáraink és annyi megbukott vállalatok ezer torokkal kiáltják, hogy lelkesedésre könnyen ébredünk, ‘s a’  „m i k é p ?”  kérdését is értelmes tervezgetéssel kidolgozgatni nem resteljük; de ha ez megvan, értelmesen kidolgozott terveink legnagyobb részben a’ cselekvés stadiumában elhervadnak; mert kevés, mondhatlan kevés köztünk a’ kivitelnek vasakaratú embere, minőt gróf  S z é c h e n y i  Istvánban tisztel a’ hon. - A’ kivitelbeni említett hanyagság még törvényeinkről is áll, mikép a’ Pesti Hírlapban már több izben - ‘s gondolom, sem szükségtelenül sem haszontalanul - érintve volt.
Végre még mi a’ harmadik osztályt, t. i. a’ köz polgári életet testületeknél és egyeseknél illeti: elismerem, hogy ez osztályba tartozó tárgyaknál a’ szivhez-szólás - ha ugy tetszik, izgatás - igen gyakran fordul elő; ez azonban a’ tárgyak természetében fekszik, miszerint hibává, vagy épen bünné csak az által válhatnék, ha olly gerjedelmeket költene föl, mellyek vagy magokban, vagy a’ köz nemzeti életre kártékony hatásuknál fogva, veszedelmesek: ellenben, csekély nézetem szerint, talán roszalást nem érdemel, ha olly irányban hat, melly a’ köz nemzeti élet irányával megegyezik, ‘s olly véleményre, gondolkodásra, cselekvésre ösztönöz, mik az egésznek öszhangzatos kifejlését előmozditják, legalább annak gyürűzetébe beléillenek.
Ez osztályba tartoznak mind azon czikkek, mellyekben a’ polgárisodás igényei, a’ jogszerű szabadságérzet, törvényesség, rendszeretet, erkölcsiség ‘s magasztos honszerelem valának czélul kitűzve. Ha talán egyik vagy másik czikknek elve vonatnék kétségbe, örömest megkisértendem a’ védelmet, ‘s okoknak örömest is engedendek; de modor tekintetében, ugy hiszem, nem kell mutogatnom, hogy illy tárgyak körül a’ szívhez-szólás egészen helyén van; mert hiszen épen a’ szív körébe tartozó dolgokról van többnyire szó. - De ide tartozik a’ megtámadásnak egyik főpontja, hol talán legkézzelfoghatóbblag bebizonyitá a’ nemes gróf, mikép könyve nem egyéb, mint egy boszankodási syllogismus, minőt, ha annyi sok talpraesett, bár kétségbe senki által nem vett classicus gondolatoknak és genialis eszmetöredékeknek kiséretében nem jelennék meg, csak a’ rémületig felcsigázott képzelőtehetség előzményére rakhatna az önmagát mindig több és több haragba belédisputáló szenvedelem. - Ezen főpont az irgalom tárgya körül forog.
Hogy az emberszeretetnek megvannak a’ maga igényei, ‘s társas életben a’ magános erény sokszor a’ szentségtelen pillanat tettekre szólitja, miket a’ számoló statusgazdálkodás elmélete roszalni tanit, de joggal csak akkor roszalhat, ha el nem mulasztá, megnyitni eleve a’ kútfőket, és létre hozni az intézeteket, mik ama’ pillanatnak elejét veheték, - ebben a’ nemes gróf velem, remélem, egyetértend. - És én azt gondolom, hogy a’ napi eseményeknek is szánt hirlapok, bárha még olly nagy czél felé legyenek is irányozva, bárha még olly magas szempontot tűztek legyen is ki magoknak vezércsillagul, a’ philantropismus igényeit hallgatással nem mellőzhetik. Tehetik ezt egyes czélnak szánt folyóiratok; teheti ezt egyes különös eszmének organumául született journalismus, mint Angolhonban csaknem minden egyesületnek van illy organuma; de nem illy hirlap mint a’ mieink, ‘s ezek közt egyike a’ leggyöngébbeknek, mellyet énnekem van szerencsém vagy szerencsétlenségem szerkeszteni. És én őszinte vallomást teszek: hogy, gúnyoljon bár a’ nemes gróf misericordianus fraternek vagy a’ minek tetszik, mig a’ Pesti Hirlapot szerkesztendem, a’ társas élet philantropicus részét sem lapjaim körén alól sem lapjaim körén kivül fekvőnek tekinteni soha sem fogom. De arról is jót merek állani, hogy ha akár olly nyomorenyhitő intézet javára emelem szózatomat, mellyet az okos emberszeretet gondolt ki azoknak gyámolítására, kik magokat gyámolítani tehetetlenek; akár pedig a’ meg nem előzött inség enyhitésére híjam fel a’ felebaráti szeretet irgalmasságát: birtokmegtámadást ‘s munkátlan henyeség pártolását senki sem fogja szavaimból kivonhatni, hacsak valaki nem akad, a’ ki jónak látná, tacticául venni föl, hogy különben soha senkinek eszébe nem jutható fonák fogalmakat rakjon az egyszerű szavak alá, ‘s e’ szerint zavart csináljon, csak hogy a’ zavart arra foghassa, kit zavarcsinálónak tetszett jóslania.
Mindenek előtt mi azt az egyes sebeket kötözgető  m i s e r i c o r d i a n u s  f r a t e r t  illeti, kiről mondatik, hogy vezér ne akarjon lenni, és viszont (102 l.): ez a’ vezérségi szemrehányás annyiszor fordul elő a’ nemes gróf jeles tollából, annyiszor emlegettetik: hogy minő bün, másokat vezetni akarni ahoz való tehetség nélkül, miszerint meg kell mondanom: 1) hogy a’ közvélemény vezetésében a’ vezéri hivatal nem önajánlkozástól vagy kegyelmes kinevezéstől, hanem választástól függ: itt tehát hasztalan akarna valaki vezérleni, kitől a’ közvélemény nem akar vezéreltetni; sőt ha valakit vezérének elválaszt is a’ közvélemény, mihelyt a’ választott érezni kezdi, hogy ő vezér, ‘s ahoz képest cselekszik is, azonnal letétetik hivatalából. 2) A’ Pesti Hirlap szerkesztőjének valami vezéri szerepről ábrándozni, soha esze ágában sem volt, hacsak azt nem akarnók elvül venni föl, hogy minden hirlapszerkesztő, kinek hite ‘s véleménye van, kinek lapja nem puszta másoló gép, vezérnek akarja magát fölvetni. Hirlapok organumai a’ közvéleménynek, ‘s organum és vezér nem egy dolog. Nem is tudnám, honnan e’ gúnyos példázgatás, hacsak a’  v e z é r c z i k k e k  eszméjéből nem. Megengedem, hogy e’ czím nem a’ legszerencsésebb eszme volt, ‘s olly kevés erőt is helyezek benne, hogy méltóztassék a’ nemes gróf más alkalmas czímet tanácsolni, azonnal örömest elfogadom; hanem annyit mondhatok, hogy minden igény nélküli ártatlan gondolat volt, melly semmit sem akart mást mondani, mint hogy a’ vezérczikk olly czikk, melly a’ hirlap azon számának irányát és specialis czélját kimutatja, melly vezére a’ hirlap azon számábani czikkeknek, de más semmi és senkinek. Ebben, gondolom, semmi vezéri botor követelés nincs. - Egyébiránt, ha egyik lapon azt olvassuk, hogy a’ Pesti Hirlap egy revolutionarius syllogismus antecedense, hogy meggyilkolja a’ nemzetet, hogy sirba dönti a’ magyart, ‘s veszélybe bonyolítand mindnyájunkat; másik lapon azt olvassuk, hogy a’ Pesti Hirlap jövendője divatbul-esés, elfelejtés, megsemmisülés; harmadikon ismét, hogy a’ Pesti Hirlap ollykor egy misericordianus frater, kinek hatásköre egyes sebek bekötözésével már kimeritve: ugy valóban, ha fel tudnók is az e’ három részletes állitást egészbe foglaló kapcsot találni, azt minden esetre kérdezni mernők: méltó volt e a’ megsemmisülésnek, elfelejtésnek, divatbul-esésnek rohanó fratert olly vádakkal illetni, minőkkel talán még a’ híres frater György, a’ vasakaratú kormányzó sem volt illetve; vagy általában méltó volt e, egy illy szegény frater agyonverésére hónapokat vesztegetni, kivált ha az agyonverés még csak nem is sükerül olly mértékben, mint a’ fejének mért dorongoktól a’ nemes gróf lelkének életerős tölgyéhez gombakint tapadni ohajtó satellesecskék talán remélették?
Már most lássa meg az érdemes olvasó a’ minden képzelgéstől ment hideg számoló logicával rajzolt bűvös-lámpási torzképet, mellyet nem annyira a’  M o n t e s q u i e u  fenidézett tanácsát követő criticus, mint inkább a’  b o r z a d a l m a k  m e s t e r i  f e s t ő j e  a’ Pesti Hirlapnak irgalomra buzditó soraiból összeillesztett:  „L á t n a k  b ú s  k o l d u s t,  é s  m e g e s i k  r a j t a  s z í v ü k,  a’  m e l l e t t e  c s i n o s  h i n t ó b a n  v i g a n  e l h a j t ó  e l l e n  v i s z o n t  k e s e r ü s é g  t á m a d  b e n n ü k,  ‘s  v o l n a  h a t a l m u k b a n,  e l v e n n é k  e t t ü l  a’  f e l e s l e g e s t,  é s  a d n á k  a z  e m b e r i s é g  s z e n t  ü g y é n e k  n e v é b e n  a z  ü g y e f o g y o t t n a k.  - - - (Itt következik aztán, hogy ők magok semmit sem adnak, et sic porro.)  A’  b ú s  k o l d u s  t ö b b n y i r e  n e m  v a l a m i  s e m m i r e v a l ó  g a z e m b e r,  n e m  v a l a m e l l y  k i t a n u l t  h y p o c r i t a  e  -  -  a z  m i n d e g y,  a z  n e m  v i z s g á l t a t i k  -  a’  c s i n o s  h i n t ó b a n  v i g a n  e l h a j t ó  v i s z o n t  n e m  v a l a m i  m e l e g  e m b e r b a r á t  e,  e z  i s  m i n d e g y,  é s  m é g  k e v e s e b b é  v i z s g á l t a t i k;  e l é g  h o g y  a z  e l s ő n e k  n i n c s  s e m m i j e,  a’  m á s i k n a k  e l l e n b e n  v a n  v a l a m i j e  -  -  é s  a z é r t  p r o t e c t i o  a z  e l s ő n e k,  é s  a n a t h e m a  a’  m á s i k r a,  é s  é l j e n  a’  n y i l v á n o s s á g !”  (233-235 l.)- A’ 103-ik lapon pedig:  „S p a n y o l  h ő s,  k i  h a  e g y n e k  e g y  f o r i n t j a  v o l n a  z s e b é b e n,  a’  m á s i k n a k  p e d i g  s e m m i  s e m  v o l n a  z s e b é b e n,  b i z o n y o s a n  e z e n  u t ó l s ó n a k  f o g n á  p á r t j á t”  ‘stb. - Miből aztán azon ismeretes, de a’ Pesti Hirlap által is nem csak nem tagadott, hanem részletekben fejtegetve is erősitett bölcs axioma előbocsátása után, hogy  „m u n k a  ‘s  n e m  i r g a l o m  a’  k ö z g a z d a g s á g  k ú t f e j e”,  következik a’ 284 és 285-ik lapon egy borzalmas dictio, mellyet a’ Pesti Hirlap szavainak magyarázatából a’ gróf a’ néptömeg szájába ád, ‘s melly igy kezdődik:  „P a j t á s o k !  t u d j á t o k  e,  m i é r t  m a r a d t u n k  m i n d e k k o r i g  a n n y i r a  e l ?”  - - - végződik pedig:  „K ö s s ü n k  f r i g y e t  a’  c s á s z á r r a l,  m i n t  c h o l e r a  i d e j e  a l a t t,  é s  n e  k i m é l j ü k  a’  k a p u t o s t  ‘s  a’  t.  -  m i g  a’  d r á m á n a k  v é g e.”
Már kérdem én: hideg számoló bölcs előrelátásnak kell e az illy beszédet tartanunk? ‘s ha nem ismernők a’ lelkes grófnak törvényszerüségét ‘s nemes gondolkozását, nem azt kellene e hinnünk, hogy  c o û t e  q u e  (és  q u i) coûte, erőnek erejével zavart akarna előidézni, csak hogy a’ zavart valakire ráfoghassa? - Mert hiszen ott van a’ kereszténység legszebb imádságában közel kétezer év óta:  „s z a b a d i t s  m e g  a’  g o n o s z t ó l”,  és nem jutott senkinek eszébe, e’ szóra fölzendülni; azonban tartson csak a’ nemes gróf e’ szavakból olly dictiót, minőt a’ Pesti Hirlap némelly szavaiból tartott; kezdje el: „Pajtások! tudjátok e, ki ez a’ gonosz, a’ kitől hogy megszabaditson, az istent kérjük? - a’ kaputos, meg a’ - - - azért hát kössünk frigyet a’ császárral” ‘s a’ t. - és valóban nem a’ grófon mulnék, ha minden békében marad. - Pedig igy tön a’ nemes gróf a’ Pesti Hirlappal. Hogy annak szavaiból olly dictiókat senki sem magyarázott ki, szólnak a’ tények; de engedje a’ nemes gróf, hogy őt egy német szójárásra emlékeztessem;  „M a n  m u s s  d e n  T e u f e l  n i c h t  a n  d i e  W a n d  m a h l e n.”
És valljon mi hát azon  „s z a b a d i t s  m e g  a’  g o n o s z t ó l”  a’ Pesti Hirlapban, miből a’ nemes gróf illy dictiókat származtat le? - Leginkább a’ 12-ik számú Hirlap vezérczikke  „H a l á l  é s  n y o m o r”  czím alatt. A’ dolog ennyiből áll: a’ budapesti német ujság 1841-iki 8-ik számában közre volt bocsátva a’ pesti Rochus-kórházróli hivatalos jelentés 1839/40-ről:  „P o l i t i s c h - m e d i c i n i s c h e r  B e r i c h t”,  hol is szórul szóra ezek olvashatók: „Ganz todt, als mittellose, oder verunglückte, auf den Strassen gefundene Personen sind zur Beerdigung eingebracht:  M ä n n e r  94,  W e i b e r  38,  K i n d e r  148,  S u m m a  280.”  - Megvalljuk, hogy sokkal inkább el valánk ‘s vagyunk foglalva, mintsem a’ budapesti német ujság „Intelligenzblatt”-ját rendesen olvashatnók, ‘s igy történt, hogy ezt sem olvasók; hanem egy igen érdemes pesti polgár figyelmeztetett rá, - ugyanaz, ki egy, a’ nemes gróf kegyeire ‘s pártfogására méltatott igen jótékony közintézetet igazgat, melly szintugy magánosak egyesületének köszöni lételét, ‘s mellynek igazgató-választmányában a’ nemes gróffal részt venni nekem is szerencsém van. - Igaz, hogy az idézett orvosi hivatalos jelentés nagyon kellemetlenül hatott reám, annyival kellemetlenebbül, minthogy többszöri megolvasás ‘s másokkali közlés után is akkint értettem az idézett sorokat, hogy a’ 280 halott mind utczán lelt; és ez az, mit a’ nemes gróf syllabizálni nem-tudásnak nevez. Azonban csekély czikkecském nem csak nem épült ezen fallacián, minthogy minden illynemű magyarázat hozzáragasztása nélkül a’ hivatalos jelentés eredeti szavait betűről betűre idéztem; sőt inkább egy jegyzékben tüstint kijelentém, miképen többszöri megolvasás után ugy rémlett előttem, hogy a’ 280 halott nem mind utczán lelt, hanem részint illyen, részint tehetetlenek; minélfogva elmélkedésemből csak azt hagytam meg, a’ mi nézetem szerint még azon esetre is alkalmazható, ha e’ számban csak 10-15, utczán lelt halott foglaltatnék. És ezen elmélkedés veleje ennyiből áll: 1) hogy azon rendőrszolgák, kik a’ holttesteket meglelték az utczákon, ‘s eltemetés végett behordták a’ kórházba, meglelhették volna legalább három negyedrészben, mig holttest nem volt, ‘s behordhatták volna gyógyitás végett a’ kórházba. - Hogy institutióinknál és különösen a’ territorialis biróhatalom elvét lehetlenitő polgárosztályzati különbségnél fogva, miszerint fővárosunkban is tán hatféle hatóság van, a’ rendőrség nálunk nem igen dicséretes lábon áll, az minden rendszerető embernek közönséges panasza; és az institutiók eme’ fonáksága olly zsibbasztólag hat még azon ágára is a’ politiának, melly különben, az említett polgárosztályzati különbségek mellett is, életerős hatással birhatna: miszerint épen nem állithatjuk, hogy fővárosunk rendőrsége kétségtelenül csak a’ szolgák hanyagsága miatt (minek azonban okát csakugyan fölebb kell keresni) a’ legjobb volna az egész hazában. - A’ félmeztelen gyermekeket kapuszögletekbe vonulva, dideregve látni minden pesti lakosnak alkalma van; és pedig épen gyermekek tesznek az említett 280 halottnak felénél többet. Ezért tettem észrevételt a’ rendőrökről, kiket éjjel az utczán  n e m  l á t h a t n i,  és ellentétül emlitém az éjjeli kóborgók lármacsoportjait, mellyeket igen is gyakran láthatni, egész városrészek nyugalmát háboritókat, a’ nélkül hogy valaki által csak meg is szólittatnának azon fővárosban, mellynek kéjelmeit nevelni, a’ nemes gróf igen helyes számolása szerint, a’ teendők legsürgetősbjei közé tartoznék. - És mégis a’ rendőrséget tárgyazó néhány sor a’ hatóságok gyülöletessé-tételének nehéz bünével terheltetik a’ nemes gróf által; mit azonban, mint nem az irgalmassági rovatba tartozót, itt elmellőzök. - Elmélkedésem 2-ik része azt mondá, hogy az irgalmas érzet nem hiányzik e’ nemzetben, alig van vidék, hol egy vagy más uton ne történnék valami, inséget és nyomort enyhíteni. És kérdezém: miért nincs ennyi nemes készségből több eredmény? - És e’ kérdésre azt feleltem talán: hogy  a z é r t  v a n  n á l u n k  a n n y i  ü g y e f o g y o t t,  a n n y i  s z e g é n y,  m i v e l  a z o k,  k i k n e k  v a n,  s z ü k k e b l ű e k ?  v a g y  m i v e l  a’  h i v a t a l o s o k  e l s ő t ü l  u t ó l s ó i g,  v a g y  c s a k  n a g y  r é s z i n t  i s,  a l k a l m a t l a n o k ?  - mint a’ nemes gróf a’ 279-ik lapon ollyasmit czáfolgatva említ, a’ mit senki sem állitott; korán sem; feleletem ellenkező volt. Azt mondám Bülau szavaival: hogy  „i n  e i n e r  ü b e l  g e l e i t e t e n  W o h l t h ä t i g k e i t  b e s t e h t  d e r  e d e l s t e,  a b e r  n i c h t  d e r  u n s c h ä d l i c h s t e  F e h l e r  d e r  Z e i t.”  Épen azt roszalám és roszalom:  d a s s  d i e  W o h l t h ä t i g k e i t  ü b e l  g e l e i t e t  i s t.  És megvallom, nem ujságot mond előttem a’ nemes gróf, midőn említi, hogy „a’ fővárosunkbani nyomor és inség nem kerülte el a’ hatóságok figyelmét, hanem hogy a’ baj igen terebélyes, mert nincs pont az országban, hová aránylag több henyélő, több korhely és több valóságos ügyefogyott is tódulna; miért is e’ baj azok sorába esik, mellyeknek tartós enyhitésére olly alapok rakása szükséges, mik egyesek és egyes városok és egyes vármegyék körét tulhaladják. De azért ne higyem, hogy mivel illy nagyot nem vihetni végbe tüstint, azért semmi sem történik.” Valóban, nemes gróf! én ezt magam is mind egészen igy tudtam és tudom; ‘s hogy igy tudtam, maga azon czikk mutatja, mellyből nagyságod ellenem annyi vádra vön okot és alkalmat; mert hiszen ép’ azon czikkben világosan ezeket mondom:  „I l l y  j e l e n e t e k,  m i n t  e z  a’  2 8 0  h a l o t t,  n e m  m u l é k o n y  o k o k  e r e d m é n y e i.  A’  b a j  f ő o k a  m é l y e n  r e j t e z i k.  É b r e d j e n  a’  n e m z e t  a n n a k  é r z e t é r e,  m i  a’  k ö z é r d e k,  v e g y e  f ö l  s z í v v é r é b e  a’  m e g g y ő z ő d é s t,  h o g y  m i n d e n,  m i  a’  t e r m e s z t é s i  e r ő  t e l j e s  k i f e j l é s é t  g á t o l j a,  n y o m o r t  é s  i n s é g e t  s z ü l,  ‘s  á r t  m é g  a n n a k  i s,  k i n e k  é r d e k é t  l e g y e z n i  g o n d o l j u k.  ‘S  h a  e’  m e g g y ő z ő d é s b ő l  i n d u l v a,  a’  j a v a k  v i l á g á b a  s z a b a d s á g o t  é s  b i z t o s s á g o t  h o z o t t  b e,  h a  n e m  l e s z  k é n y t e l e n  p i r u l v a  é r e z n i,  m i k i n t  a’  f ö l d m ü v e l é s,  m ű i p a r  é s  k e r e s k e d é s  b i l i n c s e i n e k  l e r á z á s á t  i d ő n  t u l  e l m u l a s z t o t t a,  a’  m u n k á s s á g o t  s a j á t  i n t é z k e d é s e i  á l t a l  m e g c s o n k í t o t t a,  a’  d o l g o z ó  n é p o s z t á l y  n e v e l é s é t,  m e l l y  a’  n e m z e t i  j ó l é t n e k  l é n y e g e s  f ö l t é t e l e,  m i n d e n  m é r t é k e n  t u l  e l h a n y a g o l á  -  ‘s  a’  m i  h o n u n k b a n  s z á z a d o s  b a j o k  g y ö k e r e s  o r v o s l a t á n a k  f ö l t é t e l e,  a’  b i r h a t á s i  r e n d s z e r  k i e g y e n l i t é s é h e z  h o z z á f o g n i  n e m  m e r t,  h a  m i n d  e z t  p i r u l v a  n e m  l e s z  k é n y t e l e n  é r e z n i,  ‘s  a’  s z e g é n y s é g  ü g y é t  ( A r m e n w e s e n )  c z é l s z e r ű n  e l r e n d e z é,  a z  é l e l m e t l e n s é g  f o g y n i  ‘s  v e l e  n y o m o r  é s  i n s é g  k e v e s e d n i  f o g.”  - Már kérdem én: hogy áll egy embernek ellenében, ki ezeket irá, a’ fentebbi vád? kérdem: minő indulatú critica az, melly azzal terhel, hogy munkátlanságnak ‘s henyélésnek akarok boldogtalan tévedésemben gyertyát gyujtani, ‘s a’ munkára és szorgalomra anathemát kiáltani? Kérdem: ezen elvek ellenében kellett e czáfolatul a’ bölcs axiomát felhozni: hogy „munka ‘s nem irgalom a’ közgazdagság kutfeje”? - az említett elvek alkalmasak e anyagszerül szolgálni a’ hideg értelemnek olly dictio összeférczelésére, a’ melly igy végződik:  „n e  k i m é l j ü k  a’  k a p u t o s t ?”  - Bár tetszett volna a’ nemes grófnak megmondani, mikben találja fel a’ nyomor és inség nagy baja enyhitésének sikeres eszközeit, ha ezek nem helyesek, nem sikeresek; és döntötte volna rakásra a’ politico-oeconomicusok egész iskoláját, az emlegetni olly igen szeretett  A d a m  S m i t h t ő l  kezdve (kit történetesen magam is tanulgattam)  L i s t i g;  mert az általam említett alapelvek ezeknek tanitásaival mind megegyeznek. - Ennyit az egyes hatóságok tehetségét tulhaladó orvoslatról. - A’ mi pedig azt illeti, hogy az illető hatóság nem hunyja be szemeit ezen bajok előtt: azt is igen jól tudom; és tudom azt is, mennyire támogattatik a’ magános jótékonyság által, melly valóban rémitő summákat áldoz minden télen a’ szegények gyámolitására; mert hiszen az irgalmas érzet nem hiányzik e’ nemzetben; de tudom más részről azt is, miképen e’ tömérdek jótékonyság, a’ nőegyesület egy intézetecskéjét ‘s a’ kórházakat kivéve, csaknem egészen, sikert eszközölni soha sem szokott alamizsnákkal merittetik ki; ‘s Pestnek lelenczháza, de - a’ mi legfőbb - dolgozóháza sincs; általában a’ szegénység ügyének localis erő körébeni elrendezése még csak a’ teendők közé tartozik. Ezért mondám, hogy  „e i n e  ü b e l  g e l e i t e t e  W o h l t h ä t i g k e i t  i s t  n i c h t  d e r  u n s c h ä d l i c h s t e  F e h l e r  d e r  Z e i t.”  Néhány könyörületesek erejök felett áldozzák az irgalomnak évről évre ujólag nemcsak előkerülő, de sőt növekedő adóját, mitől a’  b ö l c s e n  i n t é z e t t  irgalom által kevés évek alatt (nem mondom egészen, mert ez soha sem lehet, hanem) legnagyobb részben megszabadulhatnának: mások ellenben azt gondolják, lerótták felebaráti kötelességüket, ha (mikint az idézett számban áll) a’ nőegyesületi tánczvigalomra tiz garassal egy sorsjegyet váltanak, vagy az ujévi köszöntgetés alkalmatlanságát egy forinttal megváltják. - És ezekhez szólottam, hogy abból, mit az őrjöngő farsangra költenek, egy éjnek költségét áldozzák a’  b ö l c s e n  i n t é z e t t  irgalomra, és sok nyomornak vennék elejét. De itt már a’ nemes gróf indignatióba jő, mivelhogy képzeletemben a’ farsang potencirozott saturnaliák szinében tünik elő, - az  „a’  f a r s a n g,  m e l l y  a n n y i  e m b e r n e k,  a’  l á m p a g y e r m e k t ü l,  a’  h i d e g e t  t ü r ő  f i a k k e r t ü l  k e z d v e,  s z á z  k e z e k e n  á t  a’  h a j f o d r á s z i g,  a n n y i  k e r e s e t e t,  ‘s  i g y  a n n y i  k e n y e r e t  i s  á d”  (237 l.), mellynek hát, mint „baromias gyönyörmámornak roszalására Adam Smith még koporsójában is feleszmél - - és éljen a’ nyilvánosság uj veres fonala!” ‘s a’ t. „És - kérdi a’ gróf - kiket értettem? alkalmasint megint a’ szegény mágnásokat, kiknél szerencsétlenségükre még nem kopogtatott be az izetlen képü sequester?” - Már ezekre meg kell jegyeznem, hogy ha csak ugyan kellett a’ mágnások közül is valakit értenem, épen nem azokat értettem, kiknél még be nem köszöntött, hanem inkább azokat, kiknél már beköszöntött az izetlen képü sequester, kik - azt hiszem - igen jól teszik, ha egykissé felhagynak a’ potencirozott saturnaliákkal; de énnekem kevés alkalmam van azon magas körökben forogni, ‘s azért észrevételem inkább a’ középrendben forgott, - azon középrendben, mellynek magam is tagja vagyok, mellynek hát életét közelebbről ismerem, mint a’ nemes gróf, ‘s mellynek körében nem egy családnak házi boldogságát dulja szét az őrjöngő farsang kéjvadászata erkölcsi és anyagi tekintetben; mire nézve meglehet sikeretlen, de bizonyosan nem veszedelmes felszólalásomon akárki nevessen bár jóizűt, akárki eszméljen föl miatta sirjában:  A d a m  S m i t h  bizonyosan nem eszmél föl a’  b o r z a d a l m a k  l e g n a g y o b b  k í n a i v a l;  mert ámbár a’ nemes gróf, alkalmasint azon suppositióban levén, hogy parányi olvasottságom Adam Smithig föl nem terjed, igen szereti őt ellenem authoritásul idézni: mégis történetesen a’ dolog ugy áll, hogy az őrjöngő farsangot kárhoztató elveket épen Adam Smithtől tanultam, mert épen ő az, ki a’ fényüzést roszalva, annak ellentétét, a’ takarékosságot vette föl a’ nemzeti gazdagság főeszközéül; miben történetesen még sok más nagy nevek is, mint példaul  F i l a n g i e r i,  S a r t o r i u s,  M a l t h u s,  C r a i g h,  Montesquieunek híres commentatora  D e s t u t t  d e  T r a c y,  és a’ csaknem oraculosus  S a y,  egyetértenek. - Igy áll a’ dolog, érdemes olvasó! a’  k a p u t o s t  n e m  k i m é l é s i  dictio alapjával; igy áll a’ dolog azon váddal, hogy a’ Pesti Hirlap a’ munkátlanságnak gyujt gyertyát; melly vádakon én egyébiránt nem csudálkozhatom; mert miután a’ 32-ik számban a’ nép hátramaradásának okát abban fejeztem ki, hogy megszokta, önmagáról saját erejével nem gondoskodni, ‘s mindent mások kegyelmétől várni, a’ nemes gróf azt mondja ugyan a’ 282-ik lapon, hogy e’ sorok Hunnia keveréknépének rest indolentiáját graphice festik: de azért mégis azzal gyanusít, hogy a’ nép által egészen más értelemben fognak vétetni, mint a’ minőben irattak; - a’ mi már mégis csak különös egy vád.
E’ tárgynál akaratom ellen is hoszasabban kelle mulatnom; mert egyike azoknak, miket a’ nemes gróf specialis adatul szemek ki azon általános vádak erősitésére, mikről maga megvallja, hogy bebizonyittatniok vajmi nehéz. - ‘S most csak két rövid észrevételt kell még tennem. Egyik a’ nemes grófnak azon állitását illeti, hogy a’ Pesti Hirlap 12-ik száma idézett vezérczikkének alapja koholmány, vagy egy ártatlan kis tévedés, melly egyedül Pest városa egy igen érdemes polgárának szavaiból vette eredetét. - Erre csak annyi megjegyzésem van, hogy nem azon érdemes polgár szavaiból, hanem annak figyelmeztetésére a’ hivatalos tudósitásból vette eredetét, melly tudósitásnak szavait eredetiben, minden csonkitás nélkül idéztem, ‘s egy jegyzékben utána is tettem a’ lágyabb értelmet, mellyet azon szavaknak tulajdonithatni. Az sem áll, hogy a’ dolog akár koholmány akár ártatlan tévedés volna; mert a’ Pesti Hirlap 15-ik számában olvasható e’ tárgyban az illető kórházigazgatónak, ugyanannak, kitől a’ tárgyul vett hivatalos jelentés eredett, világositó nyilatkozata, mellyből látható, mit ott a’ szerkesztőség is megjegyzett, t. i. hogy a’ dolog sokkal szomoritóbb alakban igaz, mint annyira roszalt felszólalásomban gondolhatám. - Másik, mit meg kell említenem, a’ roszalásnak azon logicája, hogy azért olly borzasztó, irtózatos és veszélyes a’ kérdéses czikk, mivel (274 l.) „fama crescit enndo: tehát a’ 280 halottbul már Soroksáron alkalmasint 2800, a’ Kunságon keresztül Erdélyig már 28000, végre egy franczhoni izgató lapban 280,000 lesz, a’ mi valóban igen szép világba helyzi a’ hatóságokat - és anarchiára vezet - - és illy hiedelmek nagyitásával, felpaprikázásával a’ hatóságok becsületesen iparkodó egyéneiben rosz vért okoz, a’ közönségben pedig egyenesen azon gondolat alapját veti meg: nem volna e jobb az egészet felforgatni egy egészen uj kezdet tétele végett.” - Mire csak annyit jegyzek meg, hogy - - éljen a’ hideg számoló logica! - Hónapok multak el, a’ kérdéses czikk rég felejtve van, és sem fama non crevit eundo, sem felforgató gondolatnak nyoma nem mutatkozik, sem a’ hatóságok tekintete nem csökkent a’ nép előtt, sem (‘s ezt bizonyos tény gyanánt mondhatom a’ nemes grófnak) a’ hatóságok buzgósága nem szállott alább, mióta a’ Pesti Hirlap él, sőt talán ellenkezőleg van a’ dolog.
--------------------
„Halad azonban az idő, vastagszik a’ könyv” - mond a’ gróf a’ 19-ik ív kezdetén; ‘s én ez intés súlyát kétszeresen érezem, miután rendelkezésemre nincs elég időm, hogy sokat irjak röviden; vastagodó könyvem nagy részét pedig idézgetések töltik be. Azonban idő ‘s könyvvastagodási intésnek is meg van jó oldala. Érzem, mikint higgadtak munka közben indulataim; ‘s igy tán sietség közben is sükerülend keserüség nélkül felelni rövid-keveset három nagy vádra, mi tulajdonkép a’ vádak tömegének kivonata. 1-ső: a’ birtok megtámadása; 2-ik: a’ kiváltságos rend ‘s felsőbbség gyülöletessé-tétele; 3-ik: a’ Mirabeau-Marat-Pere-Enfantin-szerű revolutionarius syllogismus.
I.  B i r t o k m e g t á m a d á s.  A’ gróf egykor a’ „Hitel”-ben számtudományilag bebizonyitá, menynyit nyerne az ország, ha a’ robot ‘s dézma megszüntetnék; de kárpótlásról, megváltásról egy szót sem tön; miből gr.  D e s s e w f f y  azt következteté, hogy a’ gróf kárpótlás nélkül akar dézmát, robotot megszüntetni; de bezzeg volt e’ vádért mit hallania, mert a’ gróf igen rosz néven vette, hogy birtokmegtámadási váddal illettetett, és szemére veté taglalójának Montesquieuvel, hogy ollyasmin párolog el birálata, a’ mi irva nem volt. - Vegye a’ nemes gróf, birtokmegtámadási vádjára, tőlem is ezt feleletül. - Az urbéri viszonyoknak a’ földesur teljes tökéletes kármentesitése melletti kisajátítása igenis elveim közé tartozik: ezt azonban, remélem, eléggé tisztultak közöttünk a’ jogszerüségrőli fogalmak, hogy birtokmegtámadásnak mondani senki sem fogja; legkevesbbé pedig a’ nemes gróf, a’ kinek köszönhetjük legfőkép, hogy egy hid végett Pest-Buda városának vámszedési joga ‘s földe is (a’ mennyire kellett) expropriáltatott. - Ez igy levén, bátran és kereken tagadom, hogy a’ Pesti Hirlapban a’ birtokmegtámadásnak még csak árnyéka is előfordulna.
Különben is a’ birtokmegtámadási vád eléggé meg van czáfolva az által, hogy ha ez igaz volna, akkor a’ nemes gróf elvben támadta volna meg a’ Pesti Hirlapot; ezt azonban nem tevé, de nem is teheté; mert hiszen - és itt figyelmet kérek, mint a’ gróf szokja mondani - azon concessiók, mikre „A’ kelet népében” ajánlkozik, százszor, de százszor tovább mennek, mint a’ mit a’ Pesti Hirlap eddig csak legtávolabbról is megpendített; t. i.  a’  g r ó f  a z  a l k o t m á n y t  m i n d e n k i r e  l e h e t ő  l e g s e b e s e b b e n  k i  a k a r j a  t e r j e s z t e n i;  elismeri, hogy általán véve Magyarországban a’ földbirtokosnak igazi tulajdona nincs:  a z  ő s i s é g e t  tehát  m i n é l  e l ő b b  k i  a k a r j a  k ü s z ö b ö l n i  a n y a f ö l d ü n k r ő l;  -  a k a r  Magyarországon keresztkint átvezető  b i z t o s  k ö z l e k e d é s t  t á r s u l a t o k  á l t a l  l é t e s í t e n i  u g y,  h o g y  a z  o r s z á g  a’  v á l l a l a t n a k  s z á z t ó l  ö t  t i s z t a  j ö v e d e l m é t  m i n d e n e s e t r e  b i z t o s i t s a;  -  a k a r j a,  h o g y  a l a k u l j o n  l e g a l á b b  i s  5 0  m i l l i ó  p e n g ő  f o r i n t n y i  m e s t e r s é g e s  p é n z t  k i b o c s á t ó  n e m z e t i  b a n k;  -  a k a r  a’  k ö z n e v e l é s r ő l,  ámbár nem mindjárt (‘s elég csudálatos, hogy épen erről nem mindjárt),  g o n d o s k o d n i;  -  k é s z n e k  n y i l a t k o z i k,  m i n d e n f é l e  a d ó t,  k i v é t e l  n é l k ü l,  h a d i t  u g y  m i n t  h á z i t,  a’  n é p p e l  e g y ü t t,  t e s t v é r i l e g  v i s e l n i,  é s  p e d i g  m i n d a d d i g  l e g k i s e b b  f e l e l ő s é g  k i v á n á s a  n é l k ü l,  m i g  a’  n é p  a d ó j á r ó l  s e m  s z á m o l n a k;  -  k i v á n  b ü n t e t ő t ö r v é n y t,  m a g á r a  é s  c s a l á d j á r a  é s  a z  o r s z á g  m i n d e n  l a k o s á r a  e g y e n l ő t  é s  s z i g o r ú t;  -  ‘s  v é g r e  a j á n l k o z i k  a r r a  i s,  h o g y  a’  h a z a  v é d e l m é r e  i r j á k  ö s s z e  v e l e  é s  f i a i v a l  e g y ü t t  a z  o r s z á g  m i n d e n  l a k o s i t  k ü l ö n b s é g  n é l k ü l,  h a d d  h u z z u n k  s o r s o t  m i n d n y á j a n;  - és mind ezen nagylelkű készség elszámlálása után még három ‘s a’ t. ‘s a’ t. ‘s a’ t. következik (335-357 és 362-368 l.). - Ezek után tehát azt gondolom, hogy a’ ki illy engedményekre ajánlkozik, az indiscret rohanás miatt elvben a’ Pesti Hirlapot teljességgel meg nem támadhatá;  v a g y  h a  m e g t á m a d h a t n á,  c s a k  a z é r t  t e h e t n é  a z t,  m i v e l h o g y  a’  P e s t i  H i r l a p  k e v e s e t  k i v á n;  és a’ gróf kivánságához képest valóban ugy is van;  m e r t  a’  m i t  a’  g r ó f  a j á n l,  a z  m i n d e n  l e h e t ő  c o n c e s s i ó k n a k  m a x i m u m a.
Ha tehát a’ nemes gróf a’ Pesti Hirlap elveit meg nem támadta, de - az előbocsátottak szerint - következetességgel meg sem támadhatá: puszta modor miatt birtokmegtámadási váddal illetni a’ Pesti Hirlapot, anomalia; mire tulajdonképen felelni sem kellene.
Lássuk azonban, mit szemelt ki a’ gróf véletlenül vagy nem véletlenül, a’ birtokmegtámadási vádat ‘s vele és általa a’ kiváltságosak gyülöletessé-tételét és revolutionarius syllogismust bebizonyítani. - Ezen irtózatos megkülönböztetés a’ Pesti Hirlap 18-ik számának vezérczikkét érte, mellynek czíme:  „H a l o t t a s  h á z a k”.  - E’ szám: 18 a’ nemes grófot, mint mondá, 18-ik Brumairere emlékezteti; és ezen nem csudálkozom, mert valamint énnekem bizonyosan eszembe nem juthatott rosz néven venni, hogy a’ nemes gróf által Aristoteleshez és a’ dicső lengyel nemzethez hasonlittatom: ugy, remélem, ő sem fogja rosz néven venni, ha őt a’ 18-ik Brumaire hőséhez hasonlítom, ki olly igen ohajtá nemzetét nagygyá, dicsővé, boldoggá tenni, csakhogy jó kedvéből, avatkozást nem türő, szoros logicai terve rendszere ‘s kénye szerint.
Ezen czikkben egy elevenen-eltemettetés esete bocsáttatik előre, „mellyet - mint a’ gróf mondja - a’ Pesti Hirlap szerkesztőjének valami levelezője mesélt.” - Mire csak azon alázatos megjegyzésem van, hogy azon esetet a’ Pesti Hirlap szerkesztőjének nem levelezője mesélte, hanem a’ Pesti Hirlap azt más hírlapból vette. - A’ levelezési mesével méltóztassék e’ részben más hirlapukat, ‘s különösen régi kedvencz pártfogoltját is, megajándékozni; - ámbár ez bizony magában legkisebb szemrehányást sem érdemel practicus embertől, miután könnyű belátni, hogy illyesmit hirlapoknak kikerülniök lehetetlen; ‘s ha itt ez esetben az egész történet mese volt is, más száz esetben azért, hogy czáfolatot, nyilatkozást, felvilágositást, igazitást olvasunk ellene, korán sem mese, hanem csak ugyanazon egy dolognak különböző képlete, a’ mint különböző szempontból tekintetik. -
A’ „mese” előzmény után az idézett czikkben egy kis elmélkedés van a’ halottas házakról és halottas szemléről, mik nálunk már 1771-ben a’ nm. helytartó-tanács által megparancsolvák, de azért ritkák mint fehér holló. - Erre a’ nemes gróf igen érdekesen elmondja véleményét, hogy egész Europában 20 év leforgása alatt alkalmasint elevenen nem temettetik el egynél több: illy parányisággal tehát bibelődni a’ Pesti Hirlapnak kár vala; ‘s hogy bizony minden nógatásunk mellett sem lesz jobb lábon a’ halottas szemle ezután, mint volt ekkorig. - Mind ezekre „hagyján”-t felelek; mert hiszen ha illy haszontalan a’ roszalott czikk, anynyi legalább bizonyos, hogy halottas házróli sorai nem gyilkolják meg a’ nemzetet, ‘s a’ magyart sirba nem döntik; - a’ mint a’ nemes gróf a’ 214-ik lapon maga is, igen engedékeny critica szellemében, megbocsátja azon bünömet, hogy becsesb themát nem választoltam, ‘s valami jobbat nem irtam; mert „rosz ember, ki többet tesz, mint menynyit bir”: de azért mégis  a z  é r i n t e t t  c z i k k  u n t i g  e l é g s é g e s  l e h e t  a z  e g é s z  m o s t  f e j l e d e z ő  m a g y a r  n e m z e t e t  h o m l o k e g y e n e s t  s i r b a  d ö n t e n i  (208 l.).
Éri pedig e’ rettentő vád a’ Pesti Hirlapot e’ következő soraiért: „Hiában altatjuk magunkat egyes különvált jelenetek dicsérgetéseivel; ideje nyiltan kimondani, hogy az egészségi politia általában véve honunkban a’ legnyomorultabb lábon áll, bölcsőtől kezdve egész siriglan. Ez az, mi a’ gyermekgyilkolást előidézi; ‘s mi azt gondoljuk, teljesitők kötelességünket, ha rém gyanánt hóhért állitunk a’ háttérbe. Az anyátlan gyermekek gyámoltalan serege segélyért sir föl az égre ‘s az emberekhez; és mi azt gondoljuk, megtettünk mindent, a’ mit tennünk kell, ha bérdajkához adtuk, kinek szabott bére évnegyedenkint 4 pengő frt; és nem veszszük szemügyre, hogy e’ négyforintos dajkák kezei között (valóságot mondunk, uraim, ‘s nem nagyitást) száz gyermek közül 80-90 elhal; a százból felmaradott tiz pedig kikerülvén a’ dajkakezekből, talán az utczán fagy meg! (Vagy nem illyenek e a’ gyermekek, kiket mezítláb és félmeztelenül láttunk tél derekán az utczán koldulva ácsorogni?) Elkövetkezik tul a’ gyermekkoron az élet kora - és - mi tegnap voltunk egyik külvárosban, a’ nyomort és inséget honos rejtekében házankint meglátogatni. A’ ki ezt saját szemeivel nem látja, annak fogalma sem lehet illyesmiről. Azok a földalatti pinczelyukak, hova hó- és esőviz befoly, mellyeknek nedves gőzében két-három család minden leheléssel mérget szí; ‘s e’ méregért mégis 2-3 forint házbért kénytelen hetenkint a’ szívtelen gazdának fizetni! E’ pinczelyukaknak ujdon épült házakban is szabad volt árviz után épittetniök, ámbár egy uj vizár bennök száz meg száz martalékra talál. A’ ház külseje szabályszerű, mikint a’ csinositó biztosság parancsolá: de ben szabad volt az inség számára felütni a’ betegség ‘s mirigy tanyáját. Végre elkövetkezik a’ halál, és itt még egy előkelő vagyonos családban is megtörténhetik az elevenen-eltemettetés, hát mi nem történik a’ szegényeknél?” - E’ sorokból a’ birtokmegtámadási vád különösen a’  „s z í v t e l e n  g a z d a”  kifejezésre nehézkedik.
Legyen szabad egy-két magyarázó szó. - Hogy az orvosi politia igen szomorú lábon áll, sőt hogy orvosi politialis rendszerünk még csak nincs is, ez köztudomásu dolog, ‘s egyike azon okoknak, mellyek miatt népünk között a’ babona és kuruzsulás általában még olly életerős fa, mellynek gyökerei közel száradást nem reméltetnek.
Mondám, hogy az orvosi politia hiánya idézi elő a’ gyermekgyilkolást. Ez más szavakkal annyit tesz, hogy lelencz- és szülészház az egész országban egyetlenegy sincs; a’ példák pedig hangosan kiáltanak, miképen csak az orvosi politiának körébe tartozó illynemü intézetek előzhetik meg nagy részben e’ bünt, mellyet a’ hóhérnak háttérbe állitása nem képes megszüntetni. -
Az anyátlan gyermekek ‘s négyforintos dajkák iránti állitásaim a’ legbizonyosabb adatokon épülnek, ‘s nem is ujságok; mert nem általam mondattak el először igy, egészen igy a’ közönségnek, magyar és német nyelven, - mint ezt a’ nagyérdemű gróf a’ szegény-gyermek-kórház igazgató orvosának a’ városi pénztárból fizetett járorvoslat sikeréről ‘s eredményéről közrebocsátott jelentéseiből ‘s röpirataiból is megláthatá.
Már most az e’ két pontra vonatkozó fenidézett sorokból a’ nemes gróf itélete szerint kibuvik a’  „v e r e s  f o n a l”,  minthogy  „m á s  s z a v a k k a l  m i n d e z  n e m  s o k k a l  t e s z  t ö b b e t  m i n t:  T e  v á r o s i  T a n á c s,  T e  v á r m e g y e i  h a t ó s á g,  T e  H e l y t a r t ó - T a n á c s,  T i  h a z á n k  g a z d a g  s e m m i r e k e l l ő i  ‘s  a’  t.,  T i  m i n d n y á j a n  a n n y i t  n e m  é r t e k  m i n t  e g y  p i p a  d o h á n y,  m e r t  k ö t e l e s s é g t e k n e k,  n e m,  d e  a’  l e g e g y s z e r ű b b  e m b e r i  h i v a t á s t o k n a k  s e m  f e l e l t e k  l e g t á v u l a b b r u l  i s  m e g”  (253 l.). - E’ travestálást és mindent, a mi ehez hasonlít (pedig a’ mi csak critica „A’ kelet népében”, vagy ehez hasonlít? vagy azt mutogatja, hogy a’ Pesti Hirlap semmit sem ér: tehát bizonyosan nem is veszedelmes) - e’ travestálást, mondom, és mindent, a’ mi ehez hasonlít, a’ nemes gróffal vagy a’ fölhevült képzelet, vagy a’ hideg ész iratta. Ha az első: ugy nem kell rá felelnem; ha a’ második: ugy azt kell rá felelnem, hogy ha a’ Pesti Hirlapból illy travestálás mellett kitünhetik a’ „veres fonal”: ugy a’ nemes gróf travestálásából, sokkal kevesebb travestálással, kitünik a’ „véres fonal”; minek megbizonyitására tán nem is kell travestálásokhoz folyamodni, ha meggondoljuk, mikint ügyekszik a’ nemes gróf mindent, a’ kinek birtoka, - mindent, kinek kezében hatalom van, ellenem felzudítani, ‘s még nyilván fej-betöréssel is fenyeget. És kérdem én: ha olly indulattal venném kezembe „A’ kelet népét”, ‘s magamat egy kis haragba belédisputálván, travestálgatnám a’ nemes gróf szavait, és megmutogatnám, mikép nem az elvekből, - oh! korán sem, mert azok szentek, hanem a’ modorból csaknem minden lapon kitünik a’ véres fonal: gondolja a’ nagy érdemű gróf, minden helyre lenne hozva, ha utána tenném:  „e z t  a z o n b a n  b i z o n y o s a n  n e m  g o n d o l t a,  i g y  é r t e t n i  b i z o n y o s a n  n e m  a k a r t”  a’ nemes gróf (253 l.)
És pedig azon sorokra, mellyek egy kis travestálással ugy állanak előttünk, mint minden felsőbbséget gyülöletessé tevő spartacusi dictio, a’ 221-ik lapon fölkenetik az engesztelés balzsama, hol igy olvasunk:  „é s  e d d i g  j ó l  v a n,  é s  t u d o m,  c s a k  i l l y f é l e  z s u g o r i  h a r p a x o k n a k  s u j t á s a  é s  m a g u k b a  t é r i t é s e  v o l t  a’  p e s t i  l a p  s z e r k e s z t ő j é n e k  n e m e s,  l e h e t  m o n d a n i  s z e n t  c z é l j a.”  - Nehogy azonban valamikép az engesztelés csak egy pillanatig is helyt foghasson, nyomban ime’ sorok következnek:  „d e  f á j d a l o m  e g y s z e r r e  k i t ü n i k  v a l a m i n t  B y r o n n á l  a’  ‘k i s  s z a r v a c s k a’,  u g y  i t t  a’  ‘v e r e s  f o n a l a c s k a’,  m e l l y  i g y  f o l y:  „é s  e’  m é r e g é r t  -  t.  i.  h o g y  a’  h á z b i r t o k o s  b e v e s z i  h á z á b a  a’  l e f e s t e t t  n y o m o r t  é s  i n s é g e t  -  m é g i s  2 - 3  f o r i n t  h á z b é r t  k é n y t e l e n  h e t e n k i n t  a’  s z i v t e l e n  g a z d á n a k  f i z e t n i.”  I t t  v a n  k i t á r v a  e g é s z  f é n y e s s é g é b e n  a’  g y ö n y ö r ű  ‘v e r e s  f o n a l’,  a’  v a j m i  m é l y  f o r r á s b ó l  k u t a t o t t  g y ö n y ö r ű  p o l i t i c a.”
Méltóztassék a’ nemes gróf legmélyebb tiszteletem jeléül fogadni, hogy még e’ soroknál sem jut eszembe, miképen menthető volnék, ha ollyan volna a’ „fogadj’ isten”, minő volt az „adj’ isten”. - A’ dolog ennyiből áll: Az 1838-ki árvíz sok emberéletbe került, ‘s én ugy gondolom, a’ dühöngött elem ez áldozatainak nem kis része esik azon pinczelyukak rovására, mellyeket a’ külvárosok félrefekvő utczáiban a’ legnyomorultabb néposztálybeliek laknak. E’ lyukakból a’ rohanó víz elől nem volt, nem lehetett menekvés. - Később utczák és térek szabályoztattak, minden ujanépült háznak tervét be kellett az illető biztosságnak mutatni; ‘s a’ külsőre kellő tekintet is volt, de a’ pinczelakok ekkor is nem csak meghagyattak, de sőt ujak is épittettek; ezt csak látni kell, ‘s mindenki meggyőződhetik, hogy egy ujabb árvíz ismét nem kevés emberáldozatba kerülhet; én láttam; ‘s láttam a’ remegést is, mellyel e’ külvároshelyek lakosai a’ jégindulás idejének elébenéztek; tudjuk pedig, hogy a’ veszély ez idén is csak egy perczen mult. - De mellőzzük bár e’ tekintetet, annyi bizonyos, hogy ezen emberólak télen át valóságos mirigyfészkek, miket meg nem szenvedni az orvosi politia körébe tartoznék. És e’ bün, galádság s mirigy tanyáiban bizonyos távolságban vagy egy rosz nyoszolya vagy egypár korhadt deszka van, s egy illyennek helyéért hetenkint 15-30 garas helybér fizettetik; lehet látni hányt-vetett rosz deszkákból improvizált rosz kalitkákat, mellyek távolról sem kerülhetnek 100 váltóforintba, ‘s a’ lakbér mégis hetenkint 2-3 forint, tehát egy éven át több, mint mennyibe az egész kerül. Igaz, hogy a’ rosz deszkakalitkák tulajdoni jog tekintetében ép’ ugy sajátjai a’ birtokosnak, mint a’ legelső paloták, ‘s ha a’ politia más tekintetekből a dologba nem szól, házbér tekintetében nem szólhat bizonyosan, a’ tulajdonos tehát jogszerűn cselekszik, habár aranyat kiván is minden órától: de azért jogszerüsége mellett igen szívtelenül cselekszik, ‘s ezt megmondani bizonyosan nem birtokmegtámadás. Emlékeztetem a’ nemes grófot, hogy midőn az 1838-iki árviz után némellyek azon házi gazdák közül, kiknek házai épségben maradtak, a’ köznyomor rovására nyerészkedni akarva, a’ házbért százakkal felrugtatták, jogszerűn cselekedtek kétségkivül, de cselekedtek szívtelenül; a’ törvény kényszeritő pálczája nem üthetett körmeikre, de felszólalhatott és felszólalt ellenök a’ közvéleménynek indignatiója, az a’ bizonyos erkölcsi népérzelem, melly polgári társaságban temperatorkint lép föl olly esetekben, hová a’ törvénynek hatni nem lehet, hatni nem szabad. És nem szólalt fel sikeretlenül. Ezen erkölcsi népérzelemnek tolmácsai voltak a’ hirlapok is, és sem a’ nemes grófnak sem más akárkinek nem jutott eszébe, a’ hirlapokat birtokmegtámadásról vádolni, mivelhogy a’ szívtelen gazdák ellen az erkölcsi érzelemre hivatkoztak. - És én azt gondolom, épen a’ nyilvánosság organumainak fekszik hivatásukban felszólalni, valahányszor helyén lenni látszik, hogy a’ jog szigorúságát az erkölcsi érzet mérsékelje. - Amaz angol tory lord, ki ha eltelik jobbágyainak bérideje, télnek közepén seregestül űzi ki szabad ég alá a’ zöld Erinnek szegény gyermekét, mivelhogy urának politicai véleményében nem osztozék, jogszerűn cselekszik kétségtelenül: de szívtelenül is cselekedett, és a’ közvélemény indignatiója keserű kitörésekkel rója meg a’ hirlapokban szívtelenségeért; és az olly igen értelmes angoloknál, kiknek közéletéből a’ nemes gróf szerint szív és érzelem jobbára számüzve van, még soha sem jutott senkinek eszébe, illy felszólalásban birtokmegtámadást ‘s veres fonalat szaglálni; pedig ha valaki, az angol bizonyosan megkivánja, hogy tulajdonának szentsége tiszteletben tartassék mindenkitől.
Nem akarok a’ szívtelen jogszerüségek példázgatásaiban tovább menni; remélem, ez egyszerű sorok is eléggé igazolják, hogy a’  „s z í v t e l e n  g a z d a”  kifejezés miatt nem a’ nemeskeblű gróf Széchenyinek, de bármelly szőrszálhasogató rabulának sem volna elegendő oka, hatalomizgató feljajdulással veres fonalakat ‘s birtokmegtámadást kiáltani. Engedje a’ nemes gróf ébren lenni, engedje a’ nemes gróf ébren tartani a’ méltányosságnak népérzelmét: a’ rideg törvénynek emberi gyarló müve, még a’ legmüveltebb nemzeteknél is, sokszor kebelbántólag elrí a’ társas élet kivánatitól, ‘s a’ kettőt együtt közvetíteni, a’ nyilvánosságnak hivatása; és ép’ e’ hivatás emeli föl a’ nyilvánosságot, ép e’ hivatás emeli föl az időszaki sajtót azon polczra, mellyről a’ felsőbbségnek a’ köznyugalom fentartásában ép’ azon ellenséges érdekek mezején nyujt észrevétlenül leghatásteljesb közremunkálást, a’ hová jognak ‘s törvénynek hatni nem lehet. Ez fogja föl a’ gyarmatur kezében a’ nádpálczát, mellynek törvény szerint a’ szolga hátára csapni szabad volt; ez szállítja le, - legalább csak ez szállithatja le a’ 100 forintos deszkabódénak 150 pcent lakbérét; és teszi mindkettőt a’ nélkül, hogy a’ tulajdonnak szentségét megsértené. A’ gróf ugyan azt mondja, hogy illy felszólalások lélektanilag engedékenység helyett épen makacsságot eszközlenek: egy-két esetben meglehet, nem tagadom, kivált ha a’ nemzetnek elsőbbjei a’ helyett, hogy a’ nyilvánosságnak ez üdvös hatását előmozdítanák ‘s a’ közvéleményt tekintélyes állásra juttatni segítenék, ép’ ellenkezőn cselekszenek, ‘s gátlólag lépnek föl, és a’ makacsságot nem csak buzditják, de még a’ kirugás emlegetése által hatalmas nevökkel is sanctionálják; azonban fejlődjék csak önéletéből életet szíva a’ nyilvánosság, erősödjék csak a’ közvélemény, mint alkotmányos nemzetnél kivánatos, ‘s mint erősödnie csak a’ nyilvánosság segedelmével lehet, - és a’ kirugó makacskodás a’ nemzeti közérzelem ellenében vagy megszelidül, vagy - kinevettetik.
II.  K i v á l t s á g o s a k  ‘s  m i n d e n  f e l s ő b b s é g  g y ü l ö l e t e s s é - t é t e l e.  - E’ vád nagy részben az elsőre van épitve, ‘s igy azzal, mit az elsőre, ‘s mit az „irgalmassági” rovatban mondani kénytelen valék, a’ felelet többnyire meg is előzve. Különben is e’ mező nagyon kényes. Ha kit általános megjegyzéseim ki nem elégitenek, annak részletes alkalmazásokkal kellene válaszolnom; pedig érezni fogják tisztelt olvasóim, hogy e’ mezőn forognom nem is lehet, de nem is akarhatok: maradjunk tehát általánosságban és elveknél. - Kiváltságosak és felsőbbség, igy oszlik a’ vád két osztályzatra.
K i v á l t s á g o s a k!  Kérem a’ nemes grófot, méltóztassék megengedni, hogy elkölcsönözzem velejét szavainak, miket  „V i l á g”-a  XXXVIII-ik lapján irt vala. „Nemzet ellen in corpore soha sem keltem ki - de minden rút helyrül kiméletlenül rántám le a’ fátyolt - mig mások palástolásokkal ‘s dicsérgetések által gondoltak használni, én czélirányosbnak véltem a’ megismertetést.” - És engedje a’ nemes gróf, hogy megkérjem, méltóztassék kezében a’ képpel, mellyet Világa 64-ik ‘s következő lapjain festett, ki nem hagyva még a’ nemzetiség tekintetét is, mellyről a’ 65-ik lapon irva van, hogy „legnagyobb palotáinkban - - - a’ ház ékessége az asszony nyelvünket nem érti;” sőt mellyről még a’ „Nehány szó a’ lóverseny körül” 183-ik lapján is alig három év előtt mondva van: „milly kevéssé nemzetiek még hölgyeink, sőt a’ szó valódi értelmében még magunk is,” - méltóztassék e’ képpel kezében most 1841-ben is széttekinteni, s nem fogja e találni, hogy ha rajza számos vonásokban még most is igen élethű, itt az ideje, a’ minmagunkkali megismerkedést a’ vastag könyvek sövényzett kertjéből a’ nyilvánosságnak nyilt szabad mezejére átültetni? - De én nem is tudom, mi körül foroghat e’ különös vád. Egyszer, de csak egyetlenegyszer szólottam a’ Pesti Hirlapban tán némi kis csipősséggel arról, hogy urhölgyeink olly kevéssé magyarok, és - istenemre! - e’ felszólalás szükséges volt; ezen egyetlen szózaton kivül, hivatkozni merek a’ Pesti Hirlap olvasóira, nem tagadhatják meg, hogy minden hasonczélu felszólalásból (példaul a’ 14-ik szám vezérczikkében) soha sem hiányzott a’ leggyöngédebb kiméletesség ‘s a’ legcsekélyebbnek is annyi elismerése, mennyit csak e’ gyöngédség igazolhat. - Vagy talán a’ nép állapotját legközelebbről érdeklő közigazgatási tárgyak iránt mindnyájunk, de kivált a’ főrendűek részéről olly mindennapias részvétlenség megrovása vétetik a’ kiváltságosak gyülöletessé-tételének? - Ezt hinnem lehetetlen. Egyébkint szózataim elvek körében forogtak, miket a’ nemes gróf maga is helyesel; és forogtak azon hazában, mellyről a’ nemes gróftól tanultam, hogy kiváltsága sok, de szabadsága annál kevesebb. - És ha azon vallomásom, mit az előjogok iránti véleményemről tettem, nem ellenkezik ‘s nem is ellenkezhetik a’ nemes gróf elveivel; ha igaz, hogy kivált polgári viszonyainkban ugy szólván semmit, mi már életbe lépett volna, nem értünk még el (341 l.): ugy valóban nem kellene talán az elidegenithetlen jogok visszaadásának, emberi méltóságba visszahelyzésnek gyéren előforduló (ha csakugyan előforduló) emlegetését a’ kiváltságosak gyülöletessé-tételére magyarázni annak, ki a’ 320-ik lapon maga elismeri, hogy  „h a z á n k  l a k o s i n a k  a z o n  n a g y  s z á m a,  m e l l y  n e m c s a k  h o g y  k i  v a l a  e g é s z e n  z á r v a  a z  e m b e r i s é g  l e g s z e b b  j o g a i b u l,  d e  m i n t h a  u g y  s z ó l v á n  s o k a k  á l t a l  k é s z a k a r v a  t a r t a t o t t  v o l n a  s ö t é t  b u t a s á g b a n,  c s a k  m o s t  ‘s  c s a k  n é m i l e g  l é p e t t  k i  a’  k é n y u r a s á g  u n d o k  h a t a l m a  a l u l.”  - Általában véve, nekem elveim közé tartozik, hogy a’ kiváltságos osztályoknak nem leszállani a’ néphez, hanem azt magokhoz kell emelniök, ‘s igy ezen fölemelésnek csak a’ fenálló alkotmányos formák mellett és által szabad történnie; minélfogva bátran hivatkozhatom a’ Pesti Hirlapra, hogy minden közeledő lépés, melly ez irányban akárhol mutatkozott, a’ Hirlapban mindig a’ legméltánylóbb elismerésre talált. A’ kiváltságosak gyülöletessé-tételének vádját tehát el nem ismerhetem; de ha a’ nemes gróf drasticai modora szerint e’ vád tulajdonképen csak annyit tesz, hogy az oligarchismus iránt rokonszenvet nem érezek, ‘s alkotmányos sánczaink között ugy, a’ mint törvényünk hozza magával, az egyenlőség elvének hódolok: ugy én ezt tartózkodás nélkül és nyiltan elismerem; min a’ nemes grófnak nincs is mit csudálkoznia, ha megemlékezik, hogy én magam is a’ szegény nemesek sorába tartozom, ‘s mint illyen, alkotmány által nyert jogomat szivesen megosztom minden másokkal; arra azonban, hogy ne csak mások ne részesüljenek jogaimban, de még én magam is megszoritást szenvedjek, hajlandó egyáltalában nem vagyok, ‘s igy az oligarchiai vágyak barátai közé számittatni teljességgel nem is kivánok. Pedig hogy illy vágyak hazánkban épen nem ujságok, ‘s hogy illy vágyaknak magas helyekrei befolyása épen én nálam nem a’ legkedvesebb emlékezetben lehet, azt a’ nemes gróf ugy bizonyosnak mint természetesnek találandja. - És az eszmék kapcsolata itt azon ügyre vezet, mellyet a’ Pesti Hirlap 17-ik számában nemzeti veszélynek neveztem, azt t. i., ha a’ magyar nemesség magát megvesztegettetni engedi, ‘s lelkét áruba bocsátja. Erre a’ nemes gróf a’ 244-ik lapon megjegyzi, miképen  „e z  n e m  o k,  h a n e m  a’  s z e g é n y s é g b ő l  e r e d ő  o k o z a t,  ‘s  a’  n e m z e t s ű l y e s z t é s i  g y ö k é r o k o k n a k  e g y i k e,  m e g f o r d i t v a  t á n  é p e n  a z,  h o g y  a’  k e l l e t é n  t u l  v i t t  n y i l v á n o s s á g  k ö v e t k e z é s é b e n,  o l l y  k é r d é s e k  e l h a t á r o z á s a,  p é l d a u l  m i k o r  é s  m i k é p  d ü l j ö n  a z  ő s i s é g,  u g y  f ü g g  n e h á n y  a k ó  s a v a n y ú  b o r o n,  m i n t  f ü g g ö t t  D a m o c l e s  k a r d j a  h a j s z á l o n.”  - Már én, ne vegyem bár tekintetbe, hogy a’ nemes gróf maga elismeri, miképen jövendőnknek szellemi alapokon kell emelkedni, ‘s nem anyagiakon, anyagot tehát oknak ‘s a’ szellemit okozatnak itt e’ mezőn is fölvenni akarni következetlenség volna, - a’ Pesti Hirlap 17-ik számában is kimondám, ‘s most ujolag kimondom, hogy a’ lelki függetlenség nem függ birtoktól, ‘s e’ szavak valóságáról a’ kezességet saját keblemben hordozom; megmondám azt is, hogy e’ gúnyolt nemességben a’ jogérzetnek egy bizonyos ösztönszerű tapintata él, melly ha személyesittetnék, joggal mondhatná el az esküt, mellyet egykor Cicero Metellus vádjára tön:  „e s k ü s z ö m,  h o g y  m e g t a r t á m  a’  h o n t;”  ‘s erre ugy a’ messze mint közel multaknak történeteiben nem nehéz adatokra találni; - megmondám végre azt is, hogy a’ szavazati jogegyenlőség elvét a’ gyakorlat menynyire mérsékeli; és most ezek után lehetlen némi megütközéssel nem kérdeznem:  m i t  j e l e n t s e n  e z  a’  k e l l e t é n  t u l  v i t t  n y i l v á n o s s á g,  m e l l y n e k  k ö v e t k e z é s é b e n  o l l y  k é r d é s e k n e k,  m i n t  a z  ő s i s é g,  e l d ö n t é s e,  n e h á n y  a k ó  s a v a n y ú  b o r o n  f ü g g ?  - Eszembe jut a’ nemes grófnak a’ mult országgyülés alatt 1839 évi november 4-kén tartott beszéde, mellyben a’ legközelebb mult idők szomorú eseményeit leginkább annak tulajdonitja, hogy „1820 táján a’ kormány behozta a’ megyékben a’ személyenkinti szavazást, ‘s ezen  u j i t á s s a l  az előbbi szokás, miszerint az ugynevezett „sanior pars” határozott, megváltozván, aristocratiai alkotmányunkba egy olly democratiai elv, egy olly karika csúszott be, melly megkivánja, hogy vagy a’ régi kerekek is hozzá alkalmaztassanak, vagy ha ez nem lehet, az uj is kidobassék.” - Nem azért idézem ezt, mintha olly értelmet akarnék a’ nemes grófnak tulajdonítani, hogy ő az említett oligarchismus viszszaidézését kivánná, mert hiszen ép’ azon beszédében mondá azt is, hogy a’ mi megtörtént, azt retractálni nem lehet; hanem idézem azért, mivel csakugyan vannak a’ felsőbb körökben, kik nyiltan kijelentik, hogy a’ köztanácskozási részvét jogát birtok szerint kivánnák arányozni. Erre nézve, minden mélyebb taglalgatást mint keserüséget-okozót örömest mellőzve, csak azt jegyzem meg, hogy a’ személyenkinti szavazat jogát nem a’ kormány hozta be, hanem behozta az alkotmány; ‘s ezt nem csak azért, mivel magam is azon nemesek sorába tartozom, kiknek politicai jogát az említett oligarchiai vágyak, ha sikerülnének, csaknem egészen nullificálnák; hanem statustudományi, alkotmányi és politicai szempontból is, legbecsesebb országos kincsnek tekintem, - ollyannak, mellyben (mikint a’ Pesti Hirlapban bővebben taglalgatám) alkotmányunk kifejlődésének csaknem egyedüli biztositó elemét találom, mellyet hát sértetlenül feltartani mindaddig ohajtok is, mig épen ezen jogegyenlőségi elem segedelmével alkotmányunk ugy kifejlődik, ‘s megyei szerkezetünk talapja olly kiterjedést nyer, hogy megyei gyüléseink ősnépgyülési (Urversammlung) természetükből képviseleti rendszerű municipiumokká fejlődhetnek; a’ mi sokkal több előzményt föltételez, mintsem egy-két nemzedék korának leforgása előtt elkövetkezőnek remélhetném. - Azt tehát, hogy az említett jognyesési hátralépéseknek barátja nem vagyok, nyiltan kijelenteni egyáltalában nem vonakodom; de a’ gyülöletessé-tétel vádját még ezen vádak ellenében sem fogadhatom el; mert sokkal inkább követelem magam számára a’ véleményi szabadságot, mintsem hogy másoknak hasonló jogát ellenzeném.
F e l s ő b b s é g  g y ü l ö l e t e s s é - t é t e l e.  E’ vád vagy csak egy rakétaszerű pattogás, vagy az egyes visszaélések, hanyagságok és elmulasztásoknak nyilvánosságrai hozatalára irányoztatik. - Erre nézve egy harmadiknak véleményét iktatom ide válaszul, név nélkül; mert nem akarom, hogy a’ szavak mástól, mint a’ bennök fekvő okoktól nyerjenek nyomadékot.
„Mélyen érzett bajainknak egyike azon hanyagság, mellyel törvényeinket végrehajtjuk, és azon tiszteletlenség, mellyel a’ törvények rendeletének szentségét figyelembe sem veszik sokan, hacsak hatalom- ‘s erőtül nem kényszeritvék. Mig ez igy lesz honunkban; mig a’ törvényt már azért, mert törvény, tisztelni meg nem tanuljuk; mig a’ közvélemény nem őrködik a’ hivatalos eljárás fölött; mig a’ gyalázat bélyegével csak azt rójuk meg, ki a’ tiltó törvényt megszegte, de azt nem, ki törvényszabta kötelességeit tudva és akarva roszul, vagy épen nem teljesítette: addig sükeretlen minden törekvésünk; mert a’ törvény csak holt betű marad, ha mi magunk nem adunk annak életet. Zsibbasztó a’ nem-cselekvésnek és hanyagságnak hatása, ‘s tán még inkább türhető, ha valamelly tisztviselő néha roszul tesz, mint ha épen semmit nem tesz. A’ rosz, a’ mit az tett, csak tudomásra jőjön, ellenhatást szül, ‘s a’ roszat orvosolni nem lehetetlen; de a’ nem-cselekvés ellen nincs orvosság. Inted őt? hallgat, és ismét nem tesz; dorgálod? hallgat, de nem tesz; fenyegeted? hallgat, ‘s tán mosolyog, de szinte nem tesz; végre büntetni akarnád? de nem találsz törvényt, mellyhez támaszkodj’, ‘s nem találsz birót, ki a’ büntetést kimondja; sőt találsz igen sokat, ki a’ nem-tevőt pártolja. Ezt a’ hanyagságot ‘s részvétlenséget kiirtani jellemünkből, valóban közszükségeink legnagyobbika. Nálunk a’ törvény iránt élénkebb részvét csak addig mutatkozik, mig az vitatás alatt van, ‘s ha már kivíttuk, elteszszük szunnyadni számos elszenderült társai közé, ‘s gyakran ismét ujat sürgetünk helyette. Mig ez igy marad, addig nincs idvesség számunkra. - Nehéz e’ bajon segíteni, de talán nem lehetetlen, ‘s az egyetlen mód, mellyel azt eszközölhetni, nyilvánosság, ‘s egy tisztább, szilárdabb, élénkebb és határozottabb közvélemény ébresztése. Vannak vétkek, miket másképen büntetni nem lehet, ‘s vannak emberek, kikhez más módon férni nem lehet, mint a’ közvélemény által. Vannak cselekvések, miket minden ember roszal; de a’ törvénynek büntető súlya alá nem esnek, ‘s az illyeneket csak az által lehet megtorlani, sőt jövendőre gátolni, ha kitéve a’ nyilvánosságnak, a’ közvélemény bírálata alá vonatnak.”
Ez okoknak fontosságát nem hiszem hogy valaki tagadhatná. Mielőtt nyilvános politicai pályára léptem volna, a’ tapasztalás által még nem szilárdult ifjuság tűzmelegével ‘s gondolatlanságával (mert hahj beh végtelen a’ különbség hazánk mostani reménydús ifjusága ‘s az én korombeli közt!) rohantam én is a’ megyei élet viszonyaiba; ‘s ha visszatekintek a’ rég mult időknek napjaiba, mennyi bánatot okoz lelkemnek még most is, hogy nem mindig valék elég erős az idő ‘s körülmény szokásos hibái közt botlások nélkül megállani! és e’ visszaemlékezésből meggyőződésig emelkedik keblemben a’ hit, hogy nyilvánosság, csak nyilvánosság az, mi a’ hanyagot szorgalomra, az önkénykedőt mérsékletre, a’ kicsapongót törvényszerüségre, a’ romlottat tartózkodásra, a’ gyöngét erősödésre, az ingatag határozatlant szilárdságra vezérelheti. - Csak ennek segitségével fejlődhetik ki korán a’ politicai jellem, mellyre különben - az igen kevés választottakat kivéve - nekünk mindennapi embereknek csak botlások ‘s bukások után lehet eljutni. - Ne gondolja hát a’ nemes gróf, hogy azon nyilvánosság, melly épen e’ mezőn olly jótékonyan működhetik, ez által a’ felsőbbség tekintetét sűlyesztené; sőt inkább nem lehet a’ felsőbbség tekintetének erősb támaszt nyujtani, mint ép’ ez által; mert min alapszik a’ felsőség tekintete? rettegtetésen, vagy bizodalmon? én azt gondolom, bizodalmon; pedig nincs eszköz, melly a’ népnek a’ felsőbbség iránti bizodalmát annyira biztosithatná, mint ép’ a’ nyilvánosság örök-éber szemének őrködése; nincs fék, mellynek hatása a’ nyilvánosságéval mérközhetnék. A’ méltóságos gróf állása sokkal magasabb volt, mintsem hogy a’ gyakorlati élet ezen oldalával gyakoribb érintkezésbe jöhetett volna; de mi, a’ középosztálynak emberei, e’ viszonyok körében éveket meg éveket töltöttünk el; mi tudjuk, hogy a’ hol a’ tisztviselőknek személyessége, mondhatnám, isteni erővel nem volt képes hatni az apáról fiúra öröklött bizalmatlanság ellenében, - mi tudjuk, minő titkos boszúság epéje öntötte végig a’ kebleket azon néha nem alaptalan, de többnyire mégis bal hiedelem miatt, hogy tisztviselői kihágás vagy hanyagság ellen panaszkodni, merő kábaság; - és e’ boszús bizalmatlanság egy féreg volt, melly a’ jövendő nyugalmának gyökerén rágott. De hassa csak át a’ nyilvánosság éberségének eszmélete nemzeti életünket, e’ bizalmatlanságnak meg kell szünni. Már is voltak esetek, hogy az időszaki sajtó fölemelvén figyelmeztető szózatát, az igazságos panaszra nyiltan az egész ország tudomására elégtétel következett; ‘s csak néhány illy jelenet adja magát elő, és lehetetlen, hogy a’ hatóságok iránti tisztelet és bizodalom erős gyökeret ne verjen az ország népességében; - pedig hiszen a’ nemes gróf ép’ azt veti ellenem, Bülauból idézett szavaimra, hogy az engedelmességi kötelek nagyon megtágulvák: engedje hát kérdeznem, azt tartja e jónak, ha tovább is azon utnak sötétségében tapogatózunk, mellyen eddig járva, az engedelmesség ‘s felsőbbség iránti bizodalom kötelékei ennyire megtágultak? vagy nem azt tanácsolja e az  „é r t e l e m”,  hogy a’ bajt-okozott utat elhagyva, a’ nyilt egyenességet kisértsük meg, mellyet illy bajok ellen csaknem egyedüli óvószernek az okszerű logica ‘s más nemzetek tapasztalása bizonyítanak?
Azonban a’ minő czáfolhatlanoknak hiszem ez elveket, ugy más részről tagadni egyáltalában nem akarom, hogy a’ Pesti Hirlap e’ tekintetben nem minden hibától ment; nem arra nézve, hogy a’ felsőséget gyülöletessé tette volna, hanem hogy a’ visszaélések fölfedezésében elegendő óvatosságot nem mindig bizonyított, ‘s ezzel egyeseknek egy-két esetben érzékeny bántalmat okozhatott. - Becsületes ember, ha hibázott, jobbat nem tehet, mint ha hibáját elismeri, ‘s ismételésétől óvakodik. Ezt én a’ Pesti Hirlapban már rég megtevém. Egy lapnak, melly - mondhatnám - egy egészen uj mezőt vont be mások tapasztalásán még nem okulhatott működésébe, kezdetben csaknem lehetlen nem tévednie; de azért tévedései mellett is megtermette már gyümölcseit; és én nem a’ Pesti Hirlap, hanem a’ magyar időszaki sajtó nevében (mert ez a’ magyar hirlapoknak közös müvök, vagy talán érdemök is) tartózkodás nélkül ki merem mondani, hogy a’ törvényszerüség ébresztésében ‘s a’ kicsapongások megelőzésében már is annyi segélyt nyujtott a’ felsőbbségnek, hogy e’ részbeni hatásukat félreismerni lehetetlen. És én valóban nem gondoltam volna, hogy az itt-ott pillanatnyilag mutatkozó fölhevülés, vagy az olly sürű nyilatkozások ‘s ellennyilatkozások még a’ nemes grófot is annyira meglephetik, hogy elfelejtené, mikép minden ujtól kezdetben illy jelenetek el nem maradhatnak. Örökös tespedésre kellene magunkat kárhoztatnunk, ha illyesmitől visszariadnánk. Emlékezzék csak a’ nemes gróf az uj urbér behozatalára, ‘s hogy egyebeket ne emlitsek, magára azon ellenhatásra is, mellyel az olly szükséges váltótörvények ép’ azon osztályban találkoztak, mellytől minden mások fölött szíves fogadtatásukat remélhettük. Nagyon szomorú országlási rendszer volna az, melly illy ephemer jelenetek miatt azonnal meghuzná a’ vészharangot, ‘s helyett hogy bevárná, mig emberi természetünk a’ nemzeti életbe illesztett uj „agentiával” megbarátkozik, magát az uj erőt doronggal verné agyon, ‘s a’ bajt halállal orvosolná. Várjon csak a’ nemes gróf időtől ‘s az események hatalmától, és meg fogja látni, mikép félelme csak onnan ered, hogy a’ sajtónak élénkebb mozgását még mi magyarok meg nem szoktuk. Uj ‘s meglepő reánk nézve, hogy hirlapjaink olly dolgokról s olly hangon szólanak, mikről és mikép ekkorig hallani alkalmunk nem volt. Csiklandósak vagyunk, mert még nem igen nyultak hozzánk. Majd megszokjuk. - Ez a’ kifejlődésnek olly stadiuma, mellyen okvetlenül át kell esnünk, hogy eljuthassunk azon fokra, mellyen a’ sajtó miránk nézve is az lesz, a’ minek mindenütt mutatkozik, hol önmagábóli természetes kifejtésétől a’ szabadabb sajtót elméletben egekig emelők, de a’ gyakorlatban mégis pokol müvének gyanusitók el nem riaszták a’ nemzetet, t. i. az áldásoknak legnagyobbika.
III.  R o b e s p i e r r e  é s  r e v o l u t i o n a r i u s  s y l l o g i s m u s.  - A’ nemes gróf meghuzta, ‘s - bocsássa meg nekem e’ szót - kissé gondatlanul huzta meg a’ gyanusitások vészharangját; és e’ példa, gondolni lehet, nem maradand utánzatlanul. Soha sem fognám én ugyan ‘s nem fogná senki is a’ nemes grófot holmi károgatók seregével legtávolabbról is ugyanazonítani: azonban kérdem, ha megtörténnék, hogy némi szennyes érdekek a’ nemes gróf példája authoritásának háta mögé menekülve, a’ soha nagyobb mértékben nem tapasztalt közbéke ‘s nemzet és kormány közti bizodalom idején mindig és mindig veszedelmesebben félrevernék a’ vészharangot, mellyet a’ gróf kondított meg, ha akadna bizonyos cotteria, melly azon törekvésre használná ez alkalmat, hogy a’ nemzetet letéríteni próbálja a’ discussio stádiumáról, mellyen mindinkább közeleg némi nagy kérdések megoldása, melly megoldás egynémi „hazafiaknak” egyáltalában nincs ínyökre, - ha, mondom, egy illy cotteriácska a’ nemes gróféval illy merőben ellenkező czélra használná a’ gyanusitgatási szenvedelem vészharangját, ‘gazon törekednék, hogy inkább csak veszekedjünk örökké, mintsem ama’ nem-tetsző kérdéseket discutiáljuk, és azon törekednék, hogy  e l v é g r e  s e n k i b e n  s e  b i z z é k  a’  f e l f o r r t  s o k a d a l o m,  - kérdem a’ nemes grófot, nem csapná e össze kezét munkája fölött? - Én azt gondolom, ha valami, ez foszthatná meg a’ magyar aristocratiát a’ nemzeti jövendő előkészitésének dicsőségétől; ha valami, ez készithetne az aristocratiának olly sorsot, mint azoké volt, kikről irva van, hogy sem tanultak, sem felejtettek. - És ezt azután a’ Pesti Hirlap okozta volna? Hiszen tegyük föl egy pillanatra, minden kifogás, minden ellenvetés nélkül, hogy a’ Pesti Hirlap modora többet forgott volna az agitatio körében, mint kellett, vagy olly tárgyaknál is forgott, mellyeknél nem kellett: ez kézzelfoghatólag csak onnan eredett, mivel az első hónapokban, mig ugy szólván a’ „terrenum recognoscirozva”, mig bizonyos elv- és színrokonsági csatlakozás eszközölve nem volt, szoros tudományilag véve, nem lehetett a’ napnak kérdései fölött nagy részben általánosan nem szólani, ‘s minden általános felszólalás már természeténél fogva melegebb, sőt gyakran keserűbb és keményebb, mint a’ részletes fejtegetés; de mi volt a’ legtermészetesebb logica szerint ez állapotnak jövendője? Az, mit némelly külföldi lapok levelezői már több izben, biztos practicai tapintattal jósoltak, hogy mindennap nagyobb ‘s nagyobb mértékben el fog következni az általánosan fölvett kérdések részletes fejtegetése, ‘s ekkor a’ keményebb hang már a’ dolog természeténél fogva megszelidül; mert a’ részletes fejtegetés azokhoz intéztetik, kik a’ főelvben már megegyeztek, ‘s ezek ellen nincs okunk keserűbben szólani, de időnk sincs; mert a’ részletes fejtegetés a’ tárgyak bonczolásával és szabályszerű elrendezésével lévén elfoglalva, rá nem ér, de nem is szeret indulatoskodni: mig ellenben elvekről szólva, belőlünk természetesen a’ lelkesedés szól, melly a’ szónoklatnak ezer alakú mesterségével rokonszenvet ügyekszik gerjeszteni. - És ha már most a’ nemes gróf kebelzúditó gyanusitásai utánzásokra találnának, és a’ Pesti Hirlap, a’ helyett hogy hivatását mindinkább megközelitné, elég gyarló volna felelni, a’ mint kérdezetnék, és azon a’ hangon, mellyről a’ nemes gróf mondja, hogy népszerüségre nem alkalmatlan, a’ gyanusitgatók-szeme közé szórná a’  „r a b l á s t”,  „h o n á r u l á s t”,  „n e m z e t g y i l k o l á s t”,  és betekintene a’ történetek évkönyveibe, és százados igazságtalanságokat kikutatgatna, hogy visszatorló vádjaihoz tényeket állitson nyomadékul: nemde ép’ ellenkezőjét eszközlené a’ nemes gróf annak, mit eszközölni ohajtott, eszközölni vélt? Vagy aztán ennek büne is a’ Pesti Hirlapra háramlanék? A’ ki békét akar, ne inditson háborút, a’ ki szenvedélyt akar lecsillapítani, ne izgassa fel a’ szenvedélyt. - És aztán ennek mi lehetne következménye? - A’ Pesti Hirlap nem félti a’ maga elveinek (mellyek a’ nemes grófnak is elvei) jövendőjét. Mert gúnyolják bár az epés rövidlátók az ifjuságnak azon részét, melly a’ férfiasság küszöbén áll: annyit senki sem fog tagadhatni, hogy nemzetünk jövendőjét ezen nemzedék képviseli. Miránk nem sokára enyészet vár, ‘s nyomunkba egy erősebb ivadék lép, melly tettekké érleli bizonyosan, mik minálunk még csak elvek valának. A’ melly elvekhez hát a’ közel jövőkor csatlakozik, azon elveknek jövendőjük van. De különben is honunkban a’ haladást meggátolni, vagy épen visszanyomni sem ármány, sem gyanusitás, sem hatalom nem képesek; mert mélyen érzett nemzeti közszükséggé vált. A’ patak, ha csergedező vizének gátat vetsz, mellyet elsodorni nem képes, vagy elkerüli azt, vagy meghaladja, ‘s a’ gát csak erejét nevelte, csak folyását tette rohanóbbá. - A’ haladás ügyének tehát diadala bizonyos; ezt, ha minden jóhiedelmű balitélet ‘s ennek szárnyai alatt minden szennyes érdek harczra kel is ellene, én nem féltem; mert tökéletesen igaz a’ nemes grófnak jeles mondása, melly a’ „Főrendi Napló” 474-ik lapján föl van jegyezve:  „N e m z e t ü n k n e k  j ö v e n d ő j e  v a n;  i l l y e s t  p e d i g,  h a  n e m z e t e t  i l l e t,  e g y e s e k  v a g y  e g y e s  c o m b i n á t i ó k  m e g  n e m  s e m m i s í t h e t n e k.”  Ha tehát a’ haladás ügye kárát nem vallaná, ki vallhatná kárát azon szellemnek, mellyet a’ nemes gróf bűszava előidézhet? Senki más, mint azon érdekek? miket - a’ mint indult a’ közvélemény - kiméleni kész, de miket kiméleni néni fog, ha gyanusitgatások által felzúdíttatik. - És akkor? - legyen szabad nekünk is annyi fenyegetések ellenében egy jóslatot mondanunk: Akár üveg a’ kőhöz, akár kő az üveghez, minden esetre az üveg törik.
A’ revolutionarius syllogismus nem egyéb, mint egy rémletes rodomantada, egyetlen gyülöletes szónak pecsétét felütő az egyes vádakra, melylyekről szólani immár alkalmam vala. Puszta declamatióra, bármi ingerlő legyen is, tehát indulatba jőni nem fogok, ámbár a’ grófnak hevült képzelete a’ szenvedély nyelvével olly vád-declamatiókat halmozott reám, minőket még távolról sem lehetett egy bizonyos perben olvasni, mellyre a’ nemzeti ótalom ‘s dicső fejedelmünk törvényszerüsége feledés fatyolát veték. Megnéztem a’ XVII. századbeli szomorú események évkönyveit is, több ‘s nagyobb vádakra ott sem találok. - Bizony, bizony mondom, ha megolvassuk, miket a’ gróf „A’ kelet népében” ‘s milly hangon ir, ‘s ha nem-alkalmazható hasonlatoknak csak egy pillanatig is helyt engedünk: lehetlen azt nem mondanunk, hogy ha csakugyan igaz, hogy a’ Pesti Hirlap a’ robespierrei pálya  b á j t e l i  k e z d e t é n  van, azon kezdetben, midőn ama’ szörnyeteg kebelét még  „m i n d e n e k  f e l e t t  f e l e b a r á t a i  ‘s  a z  e m b e r i s é g  i r á n t i  s z e r e t e t  s z o m j a  h e v i t é”  (170 l.), valóban a’ nemes gróf - e’ könyve után itélve - ugyanazon pályán már meszebb van; mert már kijelölé az első áldozatot. - De én csak arra kérem a’ nemes grófot, hogy ha minden vádja alapos volna is, méltóztassék megemlékezni, mikép  n e m z e t ü n k  j ö v e n d ő j é t  e g y e s e k  v a g y  e g y e s  c o m b i n a t i ó k  m e g  n e m  s e m m i s i t h e t i k;  ha ez eszébe jut, bizonyosan nem fog oda dolgozni, hogy  n e m z e t i  n e h e z t e l é s  é r j e  a z t,  k i  o l l y  u t b ó l  t é r  k i,  m e l l y  - saját vallomása szerint -  o k s z e r ű l e g  k i m u t a t v a  n e m  c s a k  n á l u n k,  d e  a l k a l m a s i n t  a’  v i l á g n a k  m é g  e g y  n é p é n é l,  e g y  n e m z e t é n é l  s e m  v o l t  (116 l.).
Azonban, nehogy valakit tisztelt olvasóim közül avvagy azon tudomás is nyomjon, hogy a’ franczia forradalmi hősöknek még csak emlékezetét is képes volt a’ Pesti Hirlap a’ nemes grófban felkölteni, meg kell említenem, hogy ezen emlékezet a’ nemes grófban már sokkal a’ Pesti Hirlap keletkezése előtt támadt: annak hát e’ szegény üldözött hirlap ép’ ugy nem oka, mint a’ mai nap a’ tegnapinak. - A’ „Főrendi Napló” 474-ik lapján olvassuk, mikép a’ nemes gróf a’ forradalmi személyzetek fokozataival  B a i l l y-tól  R o b e s p i e r r e-ig  már a’ mult országgyülésen példálózott; azonban legyen szabad idéznem ő cs. kir. főherczegségének országunk nádorának a’ példázgatásra adott bölcs válaszát (lásd: „Főrendi Napló” 475 l.):  „N e m  l e h e t e k  - mond a’ fenséges nádor -  e g y  é r t e l e m b e n  a z  e l ő t t e m  s z ó l ó v a l,  a’  k i  F r a n c z i a o r s z á g  p é l d á j á t  M a g y a r o r s z á g r a  a l k a l m a z t a t t a;  m e r t  F r a n c z i a o r s z á g b a n,  a’  m i n t  a z t  a’  h i s t o r i a  b i z o n y i t j a,  a’  s z a b a d s á g  f e n  n e m  á l l o t t,  h a n e m  e r ő s z a k o s  k i t ö r é s e k  á l t a l  h o z a t o t t  l é t r e:  M a g y a r o r s z á g b a n  e l l e n b e n  a’  s z a b a d s á g  m i n d e n k o r  f e n á l l o t t,  ‘s  f e n á l l  e d d i g  i s;  ‘s  i g y  a z o k,  m i k e t  ő  m é l t ó s á g a  F r a n c z i a o r s z á g r ó l  f e l h o z o t t,  t e l j e s s é g g e l  M a g y a r o r s z á g r a  n e m  a l k a l m a z t a t h a t ó k.”
E’ kevés bölcs szavakban sokkal több van mondva, mintsem véteknek ne tartanám, a’ két ország közti lényeges különbségek hoszadalmas rajzolatával tisztelt olvasóimnak márig is szerfölött igénylett türelmét fárasztani; ‘s azért a’ gyanusitásoknak keblemet mélyen bántó tárgyától azon egyszerű figyelmeztetéssel veszek búcsút, hogy Magyarországon ugyan forradalmi drámákról álmodozni senkinek esze ágában sincs: de mégis nem a’ legjobb tactica volna annak lehetségét igen gyakran emlegetni; mert sok ember közt sok perzselt agyvelő is van, és gróf Széchenyi István e’ honban nagyok és kicsinyek előtt nagy authoritas. - Még egyszer mondom: az ördögöt nem kell falra mázolni, - mint a’ német szól.
--------------------

Sajtó, - nyilvánosság.
A’ nemes gróf a’ sajtószabadságnak ‘s igy együtt vele a’ nyilvánosságnak is elméletben meleg barátja; mert annak  a z  e m b e r i s é g  j o g a i t  b i z o n y o s a n  k i v í v ó  á l d á s á t  a z  e m b e r e k  á l t a l  n y e r t  m i n d e n  d i a d a l m a k n a k  e l i b e  t e s z i  (236 l.). - Azonban midőn ezen isteni adománynak élvezése forog kérdésben, nagyon különösen nyilatkozik. Így a’ 113-ik lapon;  „U g y a n  m i  v i l á g l i k  k i ?  h o g y  a  k o r m á n y  f é l t é k e n y s é g e  n e m  v o l t  t á n  o l l y  i g e n  o k n é l k ü l i,  m i d ő n  b i z o n y o s  f e l h e v ü l é s i  á r n a k  g á t o t  v e t n i  o h a j t o t t,  ‘s  h o g y  l e g y ü n k  c s a k  m a g u n k r a  h a g y v a,  l e g y e n  c s a k  a’  s a j t ó n a k  é l e s  f e g y v e r e  m i n d e n  v a g y  e l é g  k o r l á t  n é l k ü l  k e z ü n k b e n,  é s  p e z s g ő  v é r ü n k  ‘s  a’  t.  n e m  e n g e d e n d i,  m i s z e r i n t  s a j á t u n k k a l  m i n m a g u n k  k á r o s í t á s a,  m i n m a g u n k  m e g s é r t é s e  n é l k ü l  r e n d e s e n  é s  t a r t ó l a g  é l j ü n k”  (171 l.) -  „É s  é l j ü n k  c s a k  a’  s a j t ó v a l  m i n d e n  c z é l  é s  h a t á r  n é l k ü l,  é s  e n g e d j ü k  c s a k,  m i k é p  a z z a l  m i n d e n k i  k é n y e  k e d v e  s z e r i n t  é l h e s s e n  -  -  é s  l e s z  k ö z t ü n k  e l é g,  k i n e k  k e z é b e n  a’  s a j t ó j o g  a’  g y i l k o s n a k  g y i l k á n á l,  a’  g y u j t o g a t ó n a k  k a n ó c z á n á l  n a g y o b b  á t o k k á  f o g  v á l n i.  V a g y  m á s  s z ó v a l:  i r h a s s o n  m i n d e n k i  h o n u n k b a n,  m i t  a k a r,  é s  b o c s á t h a s s o n  m i n d e n t  a k á r m i  f o r m á b a n  é s  k i t e r j e d é s b e n  s a j t ó  a l á,  é s  e b b e n  n e  t e g y e n  a’  k o r m á n y  a k a d á l y t,  ‘s  m i  s e  t ű z z ü n k  k i  l e g k i s e b b  h a t á r t  é s  c z é l t,  c s a k h a m a r  á r n y é k b a  f o g  á l l i t t a t n i  a’  P e s t i  H i r l a p  ‘s  a’  t.”  Illyenek számtalanszor fordulnak elő a’ nemes gróf könyvében; és minthogy e’ könyv censura alatt van irva, és olly sajtó ellen intézvék a’ felszólalások, melly szintugy könyvvizsgálati ellenőrség alatt áll; világos, hogy a’ nemes gróf nem csak a’ szabad sajtót tartja veszedelmesnek a’ magyarra nézve, hanem még a’ könyvvizsgálati kormányszabályokat is tágabbaknak látja, mint körülményeink szerint kivánatos. - És ezt hazánk reformatora mondja. Lássa meg az érdemes olvasó, mikint képes e’ dologgal tisztába jőni. - Nincs szándékomban a’ szabad sajtó apologiáját irni. E’ kérdés erősbeknél erősbek által már ezer ‘s ezerszer végigfejtegettetett. Nehogy olly példákra hivatkozzam, miket akárki forradalmi vádakkal illethessen, csak az olly igen royalis szellemű  C h a t e a u b r i a n d-nak a’ pairek kamarájában mondott hires beszédére hivatkozom, és hivatkozom  g r ó f  D e s s e w f f y  J ó z s e f n e k  az országos rendszeres munkák között - fájdalom! - csak különvélemény gyanánt rejtekben tündöklő halhatatlan munkájára, mellyért Trencsinnek nemes rendei az érdemes grófot hazánk köszönetére méltónak közvégzésileg kinyilatkoztaták; és hivatkozom végre a’  „S z á z a d u n k”-nak mult év végével e’ tárgybani értekezésére. - E’ hivatkozásokat azonban csak figyelmeztetésül hozom fel azoknak, kik az említett jeles müveket még talán nem olvasták; a’ nemes gróf nézeteire pedig azon rövidke megjegyzést teszem, hogy ezek a’  „n e m - é r e t t s é g i”,  „v i s s z a é l é s i”  ‘s a’ t. kifogások a’ sajtószabadság leghatározottabb ellenségeinek már ezerszer meg ezerszer hallott ‘s ezerszer meg ezerszer megczáfolt mindennapias ellenvetései, mellyek ha helyt fognának, szabad sajtóra soha, de soha egyetlenegy nemzet sem találtatnék megérettnek; mert a’ nemzeti érettség ‘s értelmesség gombakint nem nő; eszköz nélkül a’ czélt el nem érhetni; a’ szabad, vagy - hogy körülményeinkhez mérve, határozottabban szóljak - szabadabb sajtóra csak szabadabb sajtó által lehet megérni; itt az eszköz czél is egyszersmind; - avvagy mondja meg az érdemes gróf, ki ‘s mikor vezetgette a’ magasztalt angol fajt fokonkint, lépcsőnkint azon lelki táplálékhoz, mellynek köszönheti főképen méltán dicsőitett értelmességét? - És ne felejtsük el, hogy a’ sajtó is emberi mű, ne épitsük hát egyedül valódi vagy vélt árnyékoldalára itéletünket; és ne felejtsük el különösen, hogy az nem a’ sajtó büne s nem is a’ nemzet éretlenségének jele, ha vannak emberek, kik máskép vélekednek, mint szeretnők. De hiszen a’ sajtóval is ugy van az ember, mint a’ szabadsággal; a’ szabadságot - elvben - minden ember szereti, csakhogy egynémelly ember egyedül magát, más ellenben mindenkit szabadnak ohajtana. - E’ kényes tárgyba bővebben nem lehet ereszkednem; de megvallom, különösen hatott rám, ép’ a’ nemes gróftól  s z o r o s a b b  k o r l á t o k  utáni vágyat hallani!
--------------------
És midőn ezek szerint a  „v á d  é s  v é d e l e m”  rovatot berekeszteném, legyen szabad a  „N e h á n y  s z ó  a’  l ó v e r s e n y  k ö r ü l”  czímű munkából néhány sorokat idéznem:  „É p  h a z á b a n  e l é g  t á g  m e z ő  á l l  n y i t v a  e z r e k  k ü l ö n k ü l ö n  m u n k á l ó d á s i  p á l y á j á r a,  ‘s  e l é g  s z é l e s  o t t  a z  u t,  h o g y  e g y i k  a’  m á s i k  m e l l e t t,  u g y  ö r ü l v é n  m á s o k  e l ő m e n e t é n  m i n t  m a g á é n  -  -  h a l a d h a s s o n.”  - Ismét más helyütt:  „A z t  h i s z i,  m á r  n a g y  h a s z o n n a l  e g y m á s  e l l e n  f o r d i t h a t j u k  f e g y v e r e i n k e t,  e g y i k  a’  m á s i k n a k  j ó z a n s á g á t,  j ó  s z á n d é k á t,  s z ó v a l  h i t e l é t,  m e n n y i r e  l e h e t,  l e a l a c s o n y i t v á n?  h o l o t t  -  m i n t  é n  h i s z e m  -  h a  v a l a h a,  m o s t  n a g y  a’  s z ü k s é g  e g y m á s  i r á n t i  b i z o d a l o m r a  ‘s  ő s z i n t e  -  -  m a g á t  m e g t a g a d n i  t u d ó  k é z f o g á s r a.”  - És ismét másutt:  „V é s s ü k  m é l y e n  s z i v ü n k b e  V ö r ö s m a r t y  „S z ó z a t á t”,  e’  g y ö n y ö r ü  l é l e k s z ü l e m é n y t,  é s  b ú c s ú t  a d v á n  -  -  -  e g y m á s  i r á n t i  b i z a l m a t l a n s á g n a k,  -  -  n e  t a g a d j u k  v é g r e  m a g u n k t ó l  m e g  a z o n  e d d i g  s o h a  n e m  i s m e r t  é d e n i  k é j é r z é s t  e g y  l e l k ű  e g y  t e s t ű  c s a l á d s á g b a,  e g y  c z é l  ‘s  e g y  v é g  u t á n  t ö r e k v ő  n e m z e t s é g b e  f o r r n u n k  e g y b e.”  - E’ bölcs intéseknek részemröl tehetségem szerint hódolva, őszinte önmegtagadással nyujtom a’ nemes grófnak jobbomat, - nyujtom azon vallomással, hogy a’ Pesti Hirlapnak tökélytelenségét ‘s igen sok hibáit vonakodás nélkül elismerem; a’ mi jó tanács van a’ nemes gróf könyvében, követni fogom, ámbár nem  n é g y  s z e m  k ö z t  (lásd: „A’ kelet népe” 37 l.) ‘s nem is igen engesztelő modorban, sőt inkább nemzetgyilkolási vádak - és - fej-betörési fenyegetések kiséretében adatott; ‘s a’ nemes grófot, mint már előbb, ugy most is, mély tisztelettel kérem, méltassa vezérlő tanácsára azt; kinek most utját állani törekedett; mert bizonyos lehet a’ nemes gróf, hogy - a’ mint már a’ Pesti Hirlap 1-ső számában mondottam - tanulni szeretve is, szükségét is érezve, észnek és oknak mindig örömest hódolok: és bizonyos lehet arról is, hogy szennyes érdekek vezetni soha sem fognak, meggyőződésem nem lesz eladó, és sem a’ hatalmasok komor tekintete, sem polgártársaim heve soha el nem tántorít. - Ha pedig a’ nemes gróf igénytelen személyemet vagy hirlapszerkesztői foglalatosságomat csekélyebbnek tartja, mintsem kézfogásra nyujtott jobbomat elfogadná, vagy hivatásomban vezérlő tanácsára méltatna: azon esetre méltóztassék legalább reám is kiterjeszteni fentebb idézett sorait, hogy „ép hazában elég széles az ut, miszerint egyik a’ másik mellett haladhasson.” Részemről biztosithatom a’ nemes grófot, hogy folytassa bár, ha ugy tetszik, megtámadását, ‘s tépje ügyemet és személyemet, a’ mint tetszik: mégis valahányszor a’ nemes gróf honunk boldogságának épületén „positiv” munkálkodandik, ‘s homokhordó napszámosokra szüksége leszen (lesz pedig, mert olly nemzetnek vagyunk tagjai, hol „semmit rólunk nélkülünk”), a’ százezerek között, kik a’ gróf vezéri szemére örömest függesztik tekintetöket, sok erősebbet igen, de hűbb napszámost nem talál, mint én.
--------------------

III.
Nemlegességek és ténylegességek.
Van a’ nemes gróf könyvében egy osztály, melly nem a’ Pesti Hirlap modorának, hanem önálló elveknek mezején forog; ‘s itt a’ nemes gróf részint némelyeket (különösen némelly vállalatokat) roszal, részint a’ teendők iránt javaslatokat tesz. Ez utóbbiakat azonban csak amugy hegyről végről emlitvén, a’ részletes fejtegetést, kivitel módjait ‘s világosabb magyarázatot máskorra igéri. A’ javaslatoknak ezen részére tehát korának tartom a’ fejtegetést; egyébiránt, a’ mennyiben olly közérdekű kérdések körül forognak, mellyek a’ Pesti Hirlap programmája szerint hirlapi fejtegetés tárgyaul kitűzvék: remélem, a’ nemes gróf sem fogja adott szavammal ellenkezőnek találni, ha ugy gondolom, hogy itt már nem a’ nemes grófnak adandó feleletről levén szó, róluk mint eddig, ugy jövendőben is, alkalom szerint, a’ Hirlapban lehet szólanom. Meg fognak tehát tisztelt olvasóim bocsátani, ha néhány rövid észrevételre szoritkozom; különben is az eszmesurlódás, mellynek felköltését a’ nemes gróf fellépésének köszönjük, hitem szerint a’ Pesti Hirlap vádolásáról vagy védelméről mindinkább ‘s inkább áttérend a’ sokkal közérdekűbb  „m i t ?  é s  m i k i n t ?”  mezejére, hol aztán a’ fölvett elvek és kérdések majd erősebbek által megtaglaltatván, mi okulni fogunk, a’ közvélemény pedig irányt és állapodást nyer.
A’ nemes gróf által javaslott rendszernek vázlata e’ szavakban foglaltatik (71 l.):  „K é p z e l j ü k  n e m z e t i  á l l á s u n k a t,  m i n t  e g y  h a d n a k  k é t  s z á r n y á t;  a’  b a l  s z á r n y  a’  m a g y a r s á g  h e l y b e n  á l l j o n  m e g,  ‘s  e l ő n y o m u l á s  h e l y e t t  m a g á t  v é d l ő  h e l y z e t b e  t é v e,  m i n d e n  f i g y e l m é t  ‘s  e r e j é t  a r r a  f o r d i t s a,  h o g y  n y e r t  h e l y z e t é b ő l  i s m é t  k i  n e  v e r e t t e s s é k;  v i s z o n t  m i n d e n  t e h e t s é g,  i d ő,  é r t e l m i  s ú l y,  k i á l l i t ó  e r ő  k i r e k e s z t ő l e g  a’  j o b b  s z á r n y n a k,  t.  i.  a z  a l k o t m á n y n a k  o l l y  á l l á s b a  t é t e l é r e  p o n t o s i t t a s s é k  ö s z s z e,  m i k é p  e z  v i v j a  k i  n a g y  c s a t á n k  s i k e r é t.”  - Más helyütt:  „V e g y ü k  b e  ő k e t  (a’ másnyelvűeket)  a l k o t m á n y u n k b a,  h o g y  ő k  i s  b e v e g y e n e k  m i n k e t,  t.  i.  a’  m a g y a r s á g o t  m a g u k b a”  (74 l.). - Vagyis más szavakkal (362 l.):  „A’  m a g y a r s á g  t e r j e s z t é s é v e l  f e l e t t e  c s i n n y á n  k e l l  h a l a d n i,  e’  h e l y e t t  a z o n b a n  a z  a l k o t m á n y n a k  m i n d e n k i r e  t e r j e s z t é s e  m o z d i t t a s s é k  e l ő  l e h e t ő  l e g s e b e s e b b e n,  a z o n  l é p c s ő z e t  á l t a l,  m e l l y  a r i s t o c r a t i a i  l é t ü n k n é l  f o g v a  a z  a l k o t m á n y b a n,  ‘s  n e m  a z  a l k o t m á n y o n  k ü n  f e k s z i k.”
Nehogy valaki azt gondolja, mintha a főelvben, t. i. hogy alkotmányos jótéteményeket kell adnunk, ha nemzetiségünket elfogadtatni kivánjuk, véleményem netalán különböznék: bátorkodom a’ Pesti Hirlapnak mindjárt 1-ső számára hivatkozni, hol a’ derék  G o r o v e  czikkében épen e’ gondolat van kifejezve, többek között igy: „Kössünk magunkhoz minden idegen elemet a’ rokonszenv édes lánczaival. Adjunk az adottakért, követeljük nemzetiségünk elfogadását egyfelől, másfelől nyujtsuk az alkotmány jótéteményeit. - - Minden idegen elemet forraszszon össze a’ láng, mellyet a’ magyar alkotmány ébreszszen, ápoljon. Ez lesz az ellentét, ha egykor vallás vagy nemzetiségi sympathiák által akarnák megosztani a’ népet, melly e’ szép hazát szabad alkotmány védelme alatt lakja.”
És hogy valaki azt ne gondolja, mintha én az idegen nyelvűekre szórt gúnyolódást tartanám nemzetiségünk terjesztésére jó eszköznek, hivatkozom a’ Pesti Hirlap 32-ik számára, hol igy szólottam: „Gyülölség szeretetet soha sem terem. Nemzetiségünket vágyunk terjeszteni? ne riaszszuk vissza szeretetlenséggel a közeledőt; ezt a’ józan politica kárhoztatja, és kárhoztatja a’ kereszténységnek mindnyájunkkal közös alapelve, melly igy fohászkodik:  M i  a t y á n k,  k i  a z  e g e k b e n  v a g y.  E’ szóban a’ testvérszeretet elve rejtezik, ‘s ezt gyakorolnunk kell egész életünkben, ha igazán ohajtjuk, hogy idegen ajkú polgártársaink nemzeti érdekeinkhez simulva, így emlitsék a’ közös hon édes szent nevét:  M i  a n y á n k,  k i  a’  f ö l d ö n  v a g y.”
Ez általános nézetem. E’ mellett azonban meg kell vallanom, hogy a’ gróf javaslatát mégsem tartom minden viszonyokra alkalmazhatónak; mert helyesen mondja ugyan, hogy az alkotmány kiterjesztése által kell ügyekeznünk nemzetiségünknek azok általi elfogadtatásán, kik az alkotmányon kivül vannak: de hát azokkal mit csináljunk, kik már alkotmányunk sánczaiba befoglalvák, kiknek már alkotmányos jogokat nem adhatunk, mert velök minden jogainkat nem csak megosztottuk, sőt még magunkat szorítottuk meg ő irántoki kedvezésből saját koronánk birtoka alatt a’ concivilitas jogaiban, ‘s kik annyi jótéteményt a’ legdühösebb ellenségeskedéssel viszonoznak, nyiltan és titokban a’ magyarság vesztére terveket főznek, ‘s egy roppant hatalom rokonszenveivel coquettirózva, ellenséges indulatukkal egy ép erős nemzet ellenében még kérkednek is? - Ez a’ nemes gróf számvetéséből kimaradott; pedig itt, épen itt van a’ legfenyegetőbb, hogy ne mondjam egyedüli ellenség; de itt az alkotmány kiterjesztésének módján tul vagyunk, sőt épen ezen ellenséges elem az, melly alkotmányunk kiterjesztésének is egész tehetségével utját állani törekedik.
Meg kell tehát, nézetem szerint, a’ viszonyokat különböztetni. - Először is itt vannak uraink ‘s hölgyeink, kiknek magyar név ‘s a’ magyar hon áldásainak tejszíne jutott, ‘s kik mégsem magyarok. Ezektől, azt hiszem, nem csak a’ jog megengedi, de a’ politica is javasolja, hogy a’ nemzet már követeljen. - Itt vannak másodszor azok, kik az alkotmány sánczain kívül állanak; ezeknél van helyén a’ nemes gróf tanácsa az alkotmányi szárny iránt; de, nézetem szerint, a’ nemzetiségi szárnyat itt sem lehet egészen védelmi veszteglésre kárhoztatni, sőt inkább azt is tanácsos gondosan óvatos lépésekkel előre vinni. - Értem itt különösen a’ nevelést, azon alapelv szerint, hogy nyelvét senki szájából kitépni ne törekedjünk; a’ magános élet mysteriumaiba ne nyuljunk szentségtelen kezeinkkel; de már azt kivánjuk meg, hogy a’ köz, a’ nemzeti élet magyar legyen, ‘s a’ menynyiben köz és magános élet egybefügg, az idegen meghagyása mellett a’ magyarnak is hely engedtessék. - Végre jőnek a’ valóságos ellenségek. Ezeknek ismét két osztályuk van: ben az anyaországban, és ezen kivül. Amazokra nézve ugy vélekedem, hogy a’ hol gúny, megvetés, ármány ‘s nemzetártalmas törekvés mutatkozik, ott ezeknek ellenében a’ magyar nemzetnek férfias önérzettel ‘s komoly, de magát lealázni nem engedő méltósággal kell föllépnie, ’s jobbjában a’ törvénynyel, baljában minden kitelhető méltányossággal lépve az ellenség elibe, annyit legalább nem türnie, hogy ellenséges törekvéseik még a’ közállomány ótalmában ‘s jóvoltiban is részesüljenek: mert ezt (példaul a’ status ótalma alatt levő köznevelőintézetekben garázdálkodó nemzetellenes társulatokat) tűrni, valóságos öngyilkolás. -
Ennyit kivántam a’ nemes gróf általános rendszervázlatára megjegyezni; most még a’ népnevelésről kell egy-két szót szólanom.
A’ méltóságos gróf, miután Budapestnek erőinket egy czélra összesitő központtá alkotását, az ősiség eltörlését, országos közlekedési eszközök létesitését ‘s nemzeti bank felállitását, mint megannyi szükséges teendőket, futólag megemlité, imigy szól:  „D e  s o k k a l  f o n t o s a b b  m i n d e z e k n é l  a’  k ö z n e v e l é s  t á r g y a.  É n  c s a k  k e v é s s e l  e z e l ő t t  a z  á l t a l á n o s  n e v e l é s  e l l e n  v a l é k,  -  m e r t  n e m  t a r t o m  j ó  l o g i c á n a k  -  -  h a  n e v e l é s  á l t a l  m é g  m e s t e r s é g e s e n  i s  t á g í t t a t i k  a’  m á r  m a g á t u l  i s  m i n d e g y r e  n ö v e k e d ő  n e m z e t i  t e s t  -  -  m i e l ő t t  e l é g  t á g  p o l i t i c a i  l é t e  v o l n a,  m e l l y b e  a z t  m e g b o m l á s i  v e s z é l y  n é l k ü l,  u g y  s z ó l v á n  b e l e  i s  l e h e t n e  n e v e l n i.  -  A z o n b a n  k e z d  k e z d  l e n n i,  s ő t  v a n  v a n  M a g y a r o r s z á g  m i n d e n  l a k o s i n a k  t á g a c s k á b b  p o l i t i c a i  l é t e  m á r  -  -  é s  e k k é p  a’  h a l á l i  á l m á b u l  f e l é b r e d t  m a g y a r n a k  n e v e l é s é r ü l  i s  l e h e t  v e s z é l y  n é l k ü l,  s ő t  k e l l  e z e n t u l  m á r  g o n d o s k o d n i.  -  -  É s  j ó l l e h e t  h o s z a b b  m e g f o n t o l á s  u t á n  i s  a’  n e v el é s  t á r g y a  m u t a t k o z i k  n a g y  n e m z e t i  s a k k j á t é k u n k  a z o n  v o n á s á n a k,  m e l l y n e k  j ó z a n  l o g i c a  s z e r i n t  m i n d e n  m á s  v o n á s t  a l á  k e l l e n e  r e n d e l n i  -  -  d e  m i n d  e’  m e l l e t t  a’  n e v e l é s  t á r g y a  m é g s e m  a’  m o s t  t e e n d ő  l e g e l s ő  v o n á s  -  -  ‘s  n e m  c s a k  a z o n  l o g i c a i  o k b u l,  h o g y  a’  n e m z e t i  p o l i t i c a i  k ö n t ö s,  n o h a  s o k k a l  t á g a b b  m á r,  m é g s e m  e l é g  t á g  m é g  -  -  h a n e m  l e g f ő k é p  a z o n  o k b u l,  m e r t  e z e n  t á r g y n a k  i d ő v e s z t é s  n é l k ü l i  ‘s  t a l p r a e s e t t  e l r e n d e l é s e  n e m  f ü g g  e g y e d ü l  m a g u n k t ó l.”  - E hű kivonatba gondolám a 366-369-ik lapokon e’ tárgyról mondottakat öszszorithatni. -  M á s  t ü s t i n t i  k é t  v o n á s t  a j á n l  t e h á t  a’  n e m e s  g r ó f  a d d i g  i s,  m í g  e’  n a g y  n e m z e t i  k é r d é s  m e g é r i k.  U g y a n i s:  N e  t o l j u k  e z e n t u l  a’  h i b á k a t  ‘s  n e m z e t i  h á t r a m a r a d á s u n k  o k á t  á l t a l á n  v é v e  m i n d i g  e g y m á s r a,  ‘s  k i v á l t  a’  k o r m á n y r a,  ‘s  v i s z o n t;  d e  k e r e s s ü k  a z o k a t  e g y e n e s e n  m a g u n k b a n;  m e r t  s e m m i  s e m  n e v e l i  n e m z e t n e k  v a l ó d i  e r e j é t  a n n y i r a  -  é s  e r r e  v a n  s z ü k s é g ü n k  -  m i n t  h a  m i n d e n  t a g j a  d e r e k a s a n  b e t ö l t i  é s  f é r f i a s a n  m e g á l l j a  m a g a  h e l y é t.  - És ez az ajánlott tüstinti egyik vonás. Másik vonás:  b i z o n y o s  „k ö t e l e s s é g é r z e t n e k”  f ö l é b r e s z t é s e  é s  k ö z ö n s é g e s s é - t é t e l e.
Megvallom őszintén, a’ nemes gróf jeles munkájának eme’ végeredménye ki nem elégít. Mert az ajánlott tüstinti két vonásban semmi határozott „positiv” valamit nem látok; hanem látom az elsőben igen határozatlanul megmondva, mit nem kell tenni; a’ másikban még határozatlanabbul, minő érzésre van szükség; de azt, hogy tulajdonkép mit kell tennünk, - azt, miről a’ népnevelési eszmének ellenében megmondhassuk: ime! itt van, ezt tegyük, ‘s ne a’ népnevelést, - illy positiv javaslatot gyönge értelmemmel kivenni képes nem vagyok; a’ népnevelés kérdése iránt pedig egyáltalában nem lehetek szerencsés a’ méltóságos gróffal egyetérteni. - És pedig (hogy a’ főokra feleljek mindenek előtt) azért, mivel csekély nézetem szerint abból, hogy a’ tárgynak idővesztésnélküli talpraesett elrendelése nem függ egyedül magunktól, korán sem következik, hogy a’ dolgot abbahagyjuk; hanem inkább azt vélem következni, hogy kettőztetett erővel és ügyekezettel tegyünk meg annyit, a’ mennyi tőlünk függ. - Már pedig, ha megemlékezik a’ nemes gróf az 1791: 26 t. cz. egyik pontjára, ‘s mind arra, mit az egyházi rend, mit a’ megyék ‘s egyéb törvényhatóságok, földesurak, egyesületek és községek, a’ legfelsőbb törvényes felügyelés alatt, e’ tárgyban tehetnek, ‘s valósággal tesznek is, lehetetlen el nem ismernie, hogy itt bizony mégis csak igen sok jót tehetünk saját tehetségünkből. Adná isten, hogy egyhamar csak mind az meg volna téve, mit e’ részben ben tennünk lehetne, örömmel ‘s elégedéssel tekintenék a’ jövendőbe. - De különben is, ha eddig a’ népnek politicai létéről, jogokról ‘s az örökös gyámsági rekeszeknek kissé megtágitásáról vala szó, mindig azt szokták felelni: „Nem lehet, nem érett még erre a’ mi népünk, előbb nevelni kell.” Most pedig a’ nemes gróf azt mondja: „elébb politicai létet kell a’ népnek adni, aztán nevelést.” - Boldog isten! hisz igy soha ki nem jövünk a’  c i r c u l u s  v i t i o s u s-ból. Ha mégis a’ népnevelés dolga ollyasmi volna, a’ mi máról holnapra egyetlen éjnek átfordulatán megérhetik, ha a’ törvényhozónak valamint hatalmában van kimondani: akarom, hogy ez ‘s ez naptól a’ népnek politicai léte legyen: ép’ ugy hatalmában volna decretálni, hogy a’ következő napon a’ nép nevelt legyen: nem sokat törném fejemet az elsőség kérdése fölött; de a’ dolog egészen máskép van; arra, hogy a’ nevelésnek a’ nemzet életében hatásos befolyását lássuk, év meg év, egy egész nemzedék életkora kell; és ámbár én azt hiszem, hogy a’ szabadság legjobb nevelő a’ szabadságra, következőleg - politicai tekintetben legalább - épen nem félek a’ gondolattól, hogy jogok előzzék meg a’ nevelést: mégis kérdezni merem a’ legbátrabbakat ugy, valamint a’ legfélénkebbeket, mit választanának a’ kettő közül: egy, szabadságba tett népet, melly buta, vad, durva, neveletlen; vagy egy nevelt, erkölcsös népet, melly még nem szabad; mellyiktől lehet inkább tartani? - Azon tekintetet sem látszik a’ historia igazolni, hogy a népneveléssel nyomban bizonyos politicai vágyak járnak; ‘s ha járnak, legalább nem igen fajulnak el durva, törvénytelen kitörésekre. A poroszokról állittatik, hogy ott egész Európában - Szász-Weimart kivéve - a népnevelés legterjedettebb, legjobb lábon áll; de azért alkotmánya még maiglan sincs, ámbár a’ népnevelésnek illyes igényeit a’ „Landwehr” rendszer, miszerint a’ porosz katona nem szünik meg porosz polgár lenni, és a’ városi közel republicanus institutiók igen látszanak erősiteni; és valóban még az orosz czár sem fél népe neveléséről gondoskodni, s e’ gondoskodás sikerét ministerei minden évben fenhangon hirdetik Europának; már én pedig csak nem gondolom, hogy az oroszokhoz képest a’ magyar nép olly borzasztó állapotban volna, miszerint  m é g  c s a k  m o s t  k e z d e n e  s z ü r k ü l n i  a z  i d ő,  m i k o r  a’  n é p e t  c s a k  l a s s a n k i n t  é s  a’  l e g k é n y e s e b b  t a p i n t a t t a l  s z a b a d  n y o m o r u l t  m i b e n l é t é v e l  m e g i s m e r t e t n i  (199 l.). Én azt gondolom, ez egy kis önmystificatio; mert ha igaz, mit a’ nemes gróf a’ 367-ik lapon mond, hogy  „v a n  v a n  M a g y a r o r s z á g  m i n d e n  l a k o s i n a k  t á g a c s k á b b  p o l i t i c a i  l é t e  m á r:”  ugy nem látom okát, miért félhetnénk őt  n y o m o r u l t  mibenlétével megismertetni; sőt azt hiszem, ép’ ellenkezőn áll a’ dolog; mert csak ne véljük, mintha a’ nép nem gondolkodnék nyomorult mibenlétéről; de ép’ az a’ baj, hogy nevelése nem lévén, azt roszul fogja fel, nyomorúbbnak képzeli; ‘s innen erednek aztán a’ mesztegnyői esetek, a’ miknek, mihelyt egykissé megismertetnők a’ népet valódi mibenlétével, történniök lehetlen volna. És előttem az is nagyon különösnek látszik, hogy midőn statarium ‘s bot, korbács eltörlése ellen szól a’ nemes gróf, akkor a’ nevelést egyik szükséges előzménynek mondja (239 l.); midőn ismét kisdedóvó-intézetekről, hasznos ismereteket terjesztő egyesületről van szó, akkor az feleltetik (199 l.), hogy  e l ő s z ö r  a’  f e l n ő t t e k e t  k e l l  k o r l á t o z n i,  ‘s  k i c s a p o n g á s i k t ó l  m e g ó v n i  a’  h a z á t;  és viszont (196 l.) azért roszaltatik az említett egyesület, mivel  a’  l e g n a g y o b b  r é s z  o l v a s n i,  i r n i,  s z á m o l n i,  d e  m é g  c s a k  b e t ű z n i  s e m  t u d.  - Én részemről a’ mondó vagyok, hogy a’ népnevelés ollyan, mint a’ tölgy, mellynek nagy idő kell, mig a’ kisded makkból élőfa lesz; de ép’ azért nem lehet vele eléggé sietnünk; ‘s ha csakugyan nem rajtunk áll, egész erdőket vetni egyszerre: ültessen csak kiki tehetsége szerint apró csemetéket, - majd fa fa mellett erdőt csinál.
Ezekkel meg van előzve végezetül a’ felelet azokra is, mikkel a’ nemes gróf némelly apró vállalatinkat - mondhatnám - megbuktatni törekedik, midőn azokat korszerűtlenségről vádolja, az ugyis felette gyér közerőt eldiribolóknak, elfecsérlőknek állitja, ‘s az Anglia, Amerika példájára vonatkozásnak nevetségessé-tételével az alig sarjazókat elsorvasztásra kárhoztatja. - A’ mi a’ Mátyás-szobor-egyesületet illeti: ezt védeni nem áll tisztemben, miután történetesen azon esetben vagyok, mellyel a’ nemes gróf a’ 194-ik lapon Mátyás királyról tesz föl (ha élne), t. i. hogy e’ szoborra egy garast sem adtam; ‘s pedig először azért, mivel a’ 100 ezer forintnak egybegyülését nem tartom valószinűnek; másodszor, mivel ugy vélekedem, hogy ha összegyülne is, azzal müvészet és müvész érdekében hasznosabbat lehetett vala tenni, mint szobrot állítani. Ellenben tagja vagyok (‘s azt minden kitelhető ügyekezetemmel előmozdítani szeretném is) a’ m. gazdasági egyesületnek, a’ testgyakorló-iskolának, a’ kisdedóvó-intézeteket terjesztő- és az ipar-egyesületnek (mellyek, az utólsót kivéve, a’ nemes grófot is tagjaik közé számitani szerencsések); ezen egyesületeknek pedig ép azért vagyok barátja, ‘s azért is ügyekszem csekély tehetségem szerint a’ Hirlap által előmozditásukon, mivel megannyi adalékoknak tekintem a’ nemzeti nevelés nagy egészéhez, mellyet én a’ legfontosabb és legszükségesebb feladatok közé számítok. Az iparegyesületre nézve csak még azon alázatos megjegyzésem van: hogy épen mivel, mint a’ nemes gróf mondja, honunkban a’ legnagyobb rész olvasni, irni nem tud, változott át, egyenesen a’ Pesti Hirlap javaslatára, a’ hasznos ismereteket terjesztő egyesület ipar-egyesületté. - És ha már most a’ nemes gróf azt kérdi: van e ezen vállalatokban valami lánczolat, valami terv? azt felelem: igenis van; ‘s azt a’ nemes gróf e’ szóban fel fogja találni: „népnevelés.” - Még a’ kisgyermek-kórház is azon egyesületek közé tartozik, mellyeknek tagja vagyok, ‘s mellyek a’ Pesti Hirlapban ajánltattak. Ezt azonban, mint valódi philanthropicus intézetet, legalább különösen nem érte a’ nemes gróf neheztelése. - - Ezen egyesületek nagy részénél Anglia, Amerika példáira is történvén az inditványozók által hivatkozás, a’ nemes gróf azt kissé nevetségessé ügyekszik tenni, ‘s tanácsolja:  e z e k e t  c s a k  a k k o r  t e g y ü k  -  é s  i t t  a’  d o l o g  v e l e j e  -  m i k o r  o t t  á l l u n k,  h o l  a n g o l  é s  a m e r i k a i  m o s t  á l l;  m a  p e d i g  a z t  t e g y ü k,  m i t  ő k  t e t t e k  a k k o r,  m i k o r  n e m z e t i  á l l á s u k a t  t e k i n t ő l e g  k ö r ü l b e l ü l  o l l y  l é p c s ő n  v a l á n a k,  m i n t  m i  v a g y u n k  m a.  - Én azt gondolom, hogy az illy vállalatok nagy részben ujabb kor eszméi, miket tehát angol és amerikai hajdan nem ismerhetett, ‘s ha ismert volna, jelen törekvései természeténél fogva hinnem kell, hogy nem halasztott volna mára el; mert hiszen, például midőn egy ujabb „territorium”-nak az egyesült statusokhoz csatlakozása szóba jő, ‘s a’ mérnökök, mint a’ polgárisodat kengyelfutói, elmennek a’ laktalan vadont részekre, vonalokra osztani; már akkor minden 16-ik czölöpöt, ‘s igy az egész roppant vadonnak 16-ot részét a’ népnevelés számára jelölik ki. Ez gondjaiknak legelsőbbike. - Azonban ha meggondolja a’ nemes gróf, mit tettek az angol és amerikai akkor, midőn nemzeti állásuk a’ mostani miénkhez hasonlított: alig hiszem, hogy ahozi alkalmazásunkat tanácsolná.
És most legyen szabad, csekély kis vállalataink rövidke apologiáját ‘s vele kényszerített és körülményeim közt nagyon terhessé vált munkámat ismét a’  „l ó v e r s e n y r ő l i”  jeles munkából néhány szavakkal berekesztenem:  „H a  m á r  f o r o g  v a l a m i,  ‘s  f e n m a r a d á s t  i g é r,  a z t  i g y  s z a b d a l n i  ‘s  s z ő r s z á l h a s o g a t ó l a g  v i z s g á l g a t n i,  n e m  l e t t  v o l n a  e  v a l a m i  m á s  h a s z n o s a b b?  v a l ó b a n  a n n y i,  m i n t  h o s z ú  é r t e k e z é s  a n n a k  k i t u d á s á r a,  m e l l y i k  t é g l á n a k  v a n  t ö b b  é r d e m e  e g y  é p i t é s b e n  l e v ő  h á z  k ö r ü l.”  - - És:  „N e m z e t i  r o t h a d á s  j e l e,  h a  e g y i k  m e g a k a s z t j a  a’  m á s i k  m u n k á l ó d á s i t,  a’  h e l y e t t,  h o g y  m i n d e g y i k  m a g a  k ö r é b e n  e g é s z s é g e s e n  f o r o g v á n,  a’  m á s i k  m ű k ö d é s i t  i s  l e h e t ő l e g  e l ő s e g i t n é.”
--------------------

KELET NÉPE
ÉS
PESTI HIRLAP.

IRTA
B. EÖTVÖS JÓZSEF.

----------

KELET NÉPE
ÉS
PESTI HIRLAP.

IRTA
B. EÖTVÖS JÓZSEF.

Sine ira et studio quorum canene procul habco.

P E S T.
NYOMATTA LANDERER ÉS HECKENAST.
1841.

Minden nép’, mint minden egyednek életében vannak pillanatok, mellyekben sorsától kényszerítve több előtte nyiló útak közt választania, mellyekben egész jövője iránt határoznia kell; - nagy fontos pillanatok, hol időmérőnk’ fövénye közt a’ jövőnek magvai folynak, ‘s minden szív érezve, hogy határozatától egy egész létnek üdve vagy boldogtalansága függ, szorúlni kezd. - Vannak illy pillanatok; ‘s az egyed, ki átélve ifjúságának azon boldog napjait, hol a’ magas feltételek közt ingadozó szív, fenséges, de csak még ösmeretlen czélok után vágyódott, ‘s a’ nemzet, melly átfutva azon korát, hol magas lelkesedése még bizonyos elhatározott pályát nem választa magának, e’ pillanatokhoz közelítve, helyesen cselekesznek, ha mielőtt magas ábrándjaik’ köréből a’ tett’ nehéz mezejére lépnének, egy perczig magokba szállanak, ‘s az élet’ annyi ösvényei között, mellyeknek mindegyikén példák intenek, ‘s ijesztenek, - mert nincs egy mellyen senki czéljához nem ért vagy nem sülyedett volna, - ha nem választanak a’ nélkül hogy meggondolnák, miként nem a’ legdicsőbb, de egy elérhető czél’ választása illik a’ férfiúhoz, ki, bár milly hatalmasan alkotva istenétől, gyengévé válik, mihelyt túlbecsülve erejét, abban fáradozik, miben győznie nem lehet. -
Ezen pillanatok’ egyike az, mellyben nemzetünk napjainkban áll; - ‘s ha valaha volt időszak, mellyben e’ haza’ ügyeinek elrendelésében a’ legnagyobb gond kivántatott; ha volt, mellyben minden tévedéstől őrizkednünk kelle, - ez, mellyben élünk, bizonyára azok közé tartozik. - A’ vetésnek ideje ‘s módja az, mi termésünkről határoz; - jaj nekünk ha a’ nemzet’ mezején elmúlasztjuk a’ pillanatot, vagy magokat választánk, mellyeket földje el nem bír; - hogy pedig, - ha már keleti nép létünkre hasonlatosságokkal élni akarunk, - csakugyan a’ vetés’ korszakán még túl nem mentünk, azon, véleményem szerint, senki e’ hazát ösmerő kételkedni nem fog; ‘s ha kételkednék, egy tekintet előitélet nélkűl viszonyainkra vetve, meg fogja őt győzni, hogy, ha hála az égnek ‘s azoknak, kik eszközei valának, sok régi gaz irtatott is ki nehány év óta: azon termés, mellyet helyébe várunk, sok helyett még elvetve sincs, ‘s hol elvettetett is, még csak felette ritkán zöldellik napjainkban.
Ha e’ nehéz, nagy következésü pillanatban, megfontolva a’ hazának helyzetét, azt, mellyel a’ külföld’ ellenében áll, ‘s azt mellyet belső organisátiója szűlt; meggondolva múltját, mellytől soha egészen megválni nem lehet, ‘s a’ nemzetnek jellemét, melly ha újitásoknál tekintetbe nem vétetik, minden fáradságot hasztalanná teszen, egy hazáját valóban szerető polgár belsőjében meggyőződött, hogy a’ közügy hibás irányt vesz, hogy a’ nemzeti haladás, mellynek csak épen azért nyilik olly tág pálya, mert a’ fordulón, mellyen áll, több útnak kezdete öszpontosúl, - tévútat követ, e’ meggyőződést a’ haza előtt nyílván kimondja, ‘s félretéve minden mellékes tekintetet, bár veszni látná azt, mi szivének olly kedves vala, - hontársai’ bizodalmát, - szavát felemeli, - tette egy nemes, tiszteletre méltó tett vala.
Ki azon férfiak’ történetét ösmeri, kik nemzeteket haladásra intettek ‘s vezettek, tudja: hogy közöttök nincsen egy, a’ Gracchusoktól le Washingtonig, ki nem rágalmaztatott, ‘s nem ért volna napokat, hol hála’ ‘s tisztelet’ helyébe, a’ legcsúfosabb apostasiával vádoltaték. - Ki a’ tömeget meginditá, az nem várhatja, hogy haladása nyugott leend, hogy egyes részei épen a’ mozgás által szétválni nem fognak, hogy nem lesznek sokan, kik czél, ‘s irány nélkűl, csak mintegy benső ösztöntől kényszeritve rohannak elő, átkozva, vagy megvetve mindenkit, ki határtalan futásokat követni nem akarja. - Minek kimondására az egyest nyúgott meggondolás, ‘s belőle eredett erős meggyőződés birta, az a’ népnél szenvedélylyé válik; - amaz szeme előtt tartva czélját de nem felejtve akadályait, nyúgottan halad feléje; a’ tömeg csak kivánatait érezve, vakon rohan a’ nehéz pályán, - mi csoda, ha elválnak egymástól? - Egyesek ritkán, de nép majd nem soha sem ösméri ön erejét, ‘s ha nemünk’ történetén végig megyünk, alig találunk nemzetet ‘s pillanatokat, hol a’ sokaság vagy nem sejditve hatalmát, vakon nem engedelmeskedett, vagy túl becsülve azt, korlátlan mindenhatóságról nem álmodozott volna; - ‘s hol a’ hatalmas, ki őket illy pillanatokban visszatartóztathatná; hol az, ki ha bár ő vezeté is a’ pályára, az egyszer megindúlt tömegnek elébe szabhatná lépteit? - Halad, tarthatatlanúl halad a’ nagy test, ‘s ki első mozdulatait okozá, többnyire nem tehet mást, mint félre lépni az útból, ‘s azon egy meggyőződéssel vigasztalni lelket, hogy utána mások jövendenek, kik helyét betöltik; hogy, ha bár a’ háladatlan sokaság, mint gyöngyhalász a’ csigát, ha kivette kincsét, lábbal tiporná emlékét, még is ő vala, kinek e’ kincset köszönheti; - ‘s egy nemzet’ háladatossága után, mellyel az a’ babért homlokunkra fűzi, van-e szebb jutalma tettünknek azon érzeménynél, hogy megérdemeltük volna?
Abból tehát, hogy valaki, ki egykor a’ haladásnak barátja, sőt megkezdője vala, minden haladást kivétel nélkül pártolni nem akar, ‘s midőn némelly újitások mellett felszólalt, másoknak ellene szegül, - azt következtetni: hogy nézeteit megváltoztatá, hogy, mert régi zászlóját, melly most más ügynek szolgál, czimeréűl többe követni nem akarja, apostata, - a’ lehető legnagyobb igazságtalanság. - Tökéletlen nyelveinkben a’ szók’ száma meg nem felel a’ fogalmak’ különbségeinek; évről évre változik sokszor egy szónak értelme, ‘s nem kötelessége senkinek, azt, minek mások megváltoztatták értelmét, elfogadni, csak mert hasonlóan hangzik; ‘s mert, példáúl, egykor a’ szabadság’ barátjának nyilatkozott, azt pártolni, mi később annak neveztetik, ‘s pártolni minden módot, melly annak elérésére ajánltatik, bár mennyire volna is meggyőződve hibásságáról. - Lehetnek, sőt vannak esetek, hol azon egy czélt követők elválnak egymástól, ‘s hol épen a’ haladás’ leghivebb barátjai mérsékletre intenek; csak az ok, melly őket e’ felszólalásra birta, az idő mellyben az történt, a’ mód mellyel azt tevék, teszi hibássá, vagy érdemmé tettöket; csak ez a’ pont, melly körűl minden józan discussiónak forogni kell. -
Hogy tehát Gróf Széchenyi István, noha a’ haladás’ embere, sőt hazánkban megkezdője, a’ Pesti Hirlap ellen, melly szinte a’ haladás’ zászlója alatt küzd, felszólalhatott a’ nélkül, hogy előbbi pályájáról lemondana, ‘s csak a’ legkisebb következetlenséggel vádoltathatnék, - minden kétségen kivül áll; - a’ kérdés csak az: valjon a’ Pesti Hirlap adott-e okot e’ fellépésre? a’ pillanat, mellyben élünk ollyan-e, melly e’ fellépést szükségessé tevé? ‘s valjon a’ mód, mellyen az történt, ollyan vala-e, melly a’ haladás’, jogszerű szabadság’, és szabad discussio’ ügyét elésegiti? -
Ez azon helyzet, mellyben Gróf Széchenyi István a’ haza előtt áll; ez az, miért én, bár mi csekély legyen szavam, mielőtt utolsó munkájának taglalásába belé ereszkedném, nyilván ki akarom mondani legvalóbb, legőszintébb tiszteletemet.
A’ barátságnak szebb ‘s nehezebb kötelessége nincs, mint ellent állani barátjai’ kívánatainak; a’ honszeretet’ legdicsőbb áldozatja azé, ki nemzete’ javáért le tuda mondani szeretetéről; a’ jövő megszokta jutalmazni az illyes áldozatokat.
Mélyen tisztelem én azon érzeményeket, mellyek a’ Kelet Népe’ lelkes íróját meggyőződésének nyilvánítására birták; - de valamint meggyőződésem szerint tett nincs, melly által való hazafiságát inkább bebizonyíthatá; úgy én, ki a’ tisztelt irónak nézeteiben nem osztozkodhatom, ki illy nemes kútfőből eredett tanácsait azon ügyre nézve, melly mellett mindig szóltam és szólni fogok, veszélyeseknek tartom, elmúlasztanám kötelességemet, ha ezen nézeteket, ‘s az okokat, mellyekből erednek, a’ hon előtt nyilván, ’s világosan ki nem mondanám. Mit olly férfi, kinek a’ haza annyi köszönettel tartozik mint Gróf Széchenyi Istvánnak, mond, fontosabb mint hogy felelet nélkűl maradhatna; a’ discussio’ mezején ki fog világlani az igazság, melly mint jó ércz surlódás által csak fényesebben tündököl. -
Ez inditó oka, ez czélja rövid munkámnak; ki benne mást keres, ki ügyes polemiának meglepő mesterkéléseit várja, vagy azon fogások után vágyódik, mellyek által - felkeresve minden egyes következetlenségeket, ‘s őszveállitva egymástól különváltakat, némelly iró a’ közönséget múlattatni iparkodik, vagy ki épen személyességeket remél, - mert hisz’ mint a’ napról sok ember szereti tudni hogy foltjai vannak, úgy sok törpe minden magasabban állóról nem kiván tudni mást, mint hibáit, - az tegye félre e’ füzetet; nem az iró, de véleményei ellen irok, ‘s ha nézeteimben, miről a’ közönség itélni fog, hibáztam, legalább soha sem felejtém, hogy az, ki ellen fellépek, honomnak egyik leghasznosabb polgárja, ‘s azon férfiú, kinek példáját követni, ifjúságomnak legszebb, legbüszkébb vágya volt.
Hibázhatunk! Hol van ki egy haza’ viszonyairól itélve biztosan mondhatná, hogy nem hibázott? Mint az óriási fa’ tövében változást nem látni, mig fenn ágain a’ tavasz’ érintése alatt millió levelek fejlődnek, úgy a’ legkülönbözőbb jelenetek egyszerre állnak előnkbe nemzetek’ életében is; ‘s ki az, ki korlátolt láterejével felbírná fogni a’ roppant egészet, ’s nem függne azon helytől, mellyen a’ végzet által túl tekintenie nem engedtetett. Hibázhatunk, de épen hibáink által ki fog világlani az igazság, ‘s ez elég; - minden való, mit emberi nemünk bír, ezer egyes csalódások által szereztetett; feladásunk fáradni a’ való után; - sok, terhes salakjával együtt kihozni e’ kincset; az idő, ‘s más munkások kik utánunk jőnek, bizonyosan ki fogják választani terhünkből a’ nemes érczet, mellyet rejte.
Nézzük tehát mindenek előtt azon okokat, mellyek a’ Kelet Népe’ tisztelt szerzőjét arra birták, hogy egy, a’ haladási párt’ organumának tartott hirlap ellen felszólaljon; ‘s itt, mielőtt ezen okokba részletesen belé ereszkedném, legyen szabad némi általános észrevételeket előre bocsátanom.
Tekintve a’ Pesti Hirlap’ szerkesztőjének személyes tulajdonait, ‘s főkép azon rendkivüli állást, mellyben múltjának történetei őt a’ haza előtt helyhezék, kétségen kívűl nagyok lehettek, ‘s valának azon várakozások, mellyekkel haladásunknak mind barátjai, mind elleni e’ lapnak megjelenését fogadták; ‘s ha e’ vállalatnak hirdetése után szenvedélyes barátok ‘s ellenek támadtak; ha már első számánál nem hibáztak, kik belőle hazánk’ vég romlását, vagy újjá születését jósolák, bizonyosan nincs mit bámulnunk; - politicában száz között alig van egy, ki tárgyakról szólva eltudná felejteni a’ személyeket, kik által képviseltetnek; ‘s alig van kérdés, mellynek eldöntése nem függne épen annyira meginditójának állásától, mint benső érdekétől. - Hogy a’ Pesti Hirlap’ szerkesztője e’ tulságos várakozásnak meg nem felelhetett; hogy illy rendkivüli, ‘s minden valószinűség ellen tett jóslatokat nem igazolhatni, nézetem szerint világos. A’ történetek’ felszínénél mélyebbre tekintve, mindig ‘s mindenütt látjuk, hogy nagy következések, soha egyes ember’ vagy ténynek következése nem valának, hanem mindig sok különböző okok ‘s emberek közmunkásságából származtak. Caesartól Napoleonig mind azon nagy egyedek, kiknek nevei a’ történet’ epocháit jelelik, csak szikrák valának legfelebb, mellyek a’ már öszvegyűlt gyúlanyagot lángba boriták, csak azon végső cseppek, mellyek a’ csordúltig eltelt kelyhet átfolyni készték; - mindenütt nem az, ki embertársainak egy új gondolatot ád, de az, ki a’ többség’ gondolatát magáévá tevé, hatalmas. ‘S valjon ki tehetné fel, hogy mit senki még véghez nem vihetett, azt Kossuth Lajos, bár mi nagy adományokkal ajándékozva meg istenétől, - teendi? - Nem az tehát: mit vártak a’ haladás’ szenvedelmes baráti, vagy elleni a’ Pesti Hirlaptól: hanem az, mit lehetett tőle józanon várni, ez a’ kérdés; - valamint, nézetem szerint, ha e’ lap vétkes irányt követne, mentségül józanul felhozni nem lehetne azt, hogy elleneinek aggodalmait nem igazolta egész mértékben; úgy, véleményem szerint, nem lehet e’ lapot felelőssé tenni barátjainak tulzó reményeiért sem. - Alig van talán egy ember ki jóban azt, mit barátjai, - gonoszban azt, mit ellenei róla feltevének, véghezvihette volna; - minden tettnek mérlege csak a’ körülményekben fekszik, ‘s a’ legcsekélyebb is nagy, ha nálánál többet tenni lehetetlen vala. -
A’ Keleti nép-nek tisztelt szerzője 58. 59. l. előadja azt, mit egy haladási hirlaptól kiván:  „A r i a d n e’  f o n a l a k é n t  a’  l e g j o b b  f ő k t ő l  n y u j t v a  b i z t o s  r é z s t  n y i t n i,  m e l l y e n  h o n i  t é b o l y d ó n k b a n  n a g y  ‘s  k i c s i,  d ú z s  é s  s z e g é n y,  ‘s  á t a l j á b a n  m i n d e n  e r ő,  m i n d e n  é r d e k,  s ő t  m i n d e n  s z e n v e d e l e m  i s  e g y  c z é l  f e l é  l e n n e  v e z é r e l v e;  e g y  c z é l  f e l é,  m e l l y  n e m  e g y é b,  m i n t  t ö k é l e t e s  b i z t o s i t á s  m i n d  a’  d e s p o t i s m u s  m i n d  a z  a n a r c h i a  s z ö r n y e t e g e  e l l e n.”  -  -  -
S z ü k s é g  o l l y  l a p,  m e l l y  a’  k ö r n y ü l m é n y e k h e z  k é p e s t  m a j d  h a l k a l,  m a j d  g y o r s a b b a n  i z g a t n á  a’  n e m z e t i  t e s t e t,  m a  a’  s z e n v e d e l m e k  l e c s i l l a p i t á s á r a  h a t n a  l e g i n k á b b,  m a j d,  h a  t á n  i s m é t i  á l o m  k ó r s á g b a  m e r ű l n e  a’  n e m z e t,  ...  v a g y  h a  s z o l g a  i r á n y t  v e n n e,  a z t  i s m é t  ‘s  h a  s z ü k s é g,  a’  v é g i t é l e t i  t á r o g a t ó k i n t  é l e t r e,  ‘s  k ö t e l e s s é g  t e l l y e s i t é s r e  f e l r i a s z t a n á;  -  m e l l y  a z  e l k ü l ö n ö z ö t t  r é s z e k  e g y m á s  i r á n t i  v i s z o n y a i t  f e l v i l á g o s i t n i,  k ö z ö s  é r d e k e i k e t  v e l ö k  j o b b a n  m e g e s m é r t e t n i,  a’  s z e r e n c s é s e b b  s z ü l e t é s ű e k e t  k é m é l e t t e l  á l d o z a t o k  t é t e l é r e  c s á b i t g a t n i,  a z  a l a n t a b b  á l l ó k a t  ő s z i n t e  r é s z v é t t e l,  v i s z o n t  m é g  e g y  k i s  b é k e t ű r é s r e  é d e s g e t n i  t ö r e k e d n é k;  m e l l y  e l d i r i b o l t  e r ő n k e t  e g y  e g y  c z é l r a  e g y e z t e t n i,  ‘s  a’  t e e n d ő k  e d d i g e l é  o l l y  s o k s z o r  e g y e d ü l  p i l l a n a t i  h é v s u g t a  s o r á t  v é g k é p  o k s z e r é n t i  l o g i c á b a  s z o r i t n i,  ‘s  a z o n  f e l e t t e  n e h é z  e g y m á s u t á n t  k i j e l e l n i  ü g y e k e z n é k;  s z ó v a l,  m e l l y n e k  a z  v o l n a  l e g f ő b b  m ű k ö d é s i  k ö r e,  h o g y  a’  r é g i  k ü l f ö l d n e k  t a p a s z t a l á s i  k i n c s e i t  s a j á t j á v á  t é v é n,  e g y o l d a l ú s á g  é s  s z e n v e d e l e m  n é l k ű l  r e n d r e  k i j e l e l n é,  m i  v o l n a  k e t t ő s  c z é l u n k  e l é r é s é r e,  t.  i.  n e m z e t i s é g ü n k,  é s  a l k o t m á n y u n k  m i n d  i n k á b b i  k i f e j l é s é r e,  m i  k e r ü l é s r e,  m i  v i s z o n t  u t á n z á s r a  m é l t ó;  ‘s  e k k é p  m e l l y  n e m  a r r ó l  v i t a t k o z n é k,  v a l j o n  k e l l - e  t e n n i ?  m e r t  e z  r é g  e l i s m é r v e,  ‘s  a’  t ö b b s é g t ő l  m á r  r é g  e l f o g a d v a  v a n,  d e  a z t  t e n n é  f e j t e g e t é s i  t á r g y á ú l:  m i t  k e l l j e n  m i v e l n i ?  ‘s  e z t  m i  m ó d o n,  m i s z e r é n t  e g y e s  e s e t e k,  e g y e s  k i v é t e l e k  a p r ó l é k o s s á g i t  m e l l ő z v é n,  j ó  h a d i v e z é r,  j ó  o r s z á g o s  e m b e r k é n t  m a g a s a b b  s z e m p o n t b ó l  v o l n a  f e l f o g v a,  ‘s  s z a k a d a t l a n  r e n d b e n  e g y  p o n t r a  v e z é r e l v e  a z  e g é s z.
Már, kérdem: mióta a’ sajtó működik, hol van hirlap, melly e’ kivánatoknak csak távolról megfelelt volna; hol van egyed, kitől csak a’ legkisebb valószinűséggel ennyit reménylhetnénk? - Valjon a’ nemzeti testnek egyes tagjai mindig egyenlő állapotban vannak-e? ‘s midőn egy rész túlhévtől elragadva mintegy lázban áll előttünk, valjon nem merűl-e akkor épen a’ másik néha álomkórságba? - valjon nem szükséges-e néha ott a’ szenvedélyek’ lecsillapitása, mikor itt épen az ellenkező szükséges? ‘S ha ez nem volna is, ha a’ nemzet egy emberként csak egy érzeményben hevűlne mindig, ha mi sehol nem volt, hazánkban való lehetne, hogy annyi párt, ‘s minden pártban annyi árnyéklat mindig egy gondolatban központosulna, - valjon hol van az egyed, ki ezen állapotot mindig felfoghatná, ‘s mintegy mindent tudó lény egy naptól a’ másikra e’ szerint irányozhatná szavait, irányozhatná főkép úgy, hogy szavai - noha a’ magyar - mint a’ tisztelt Gróf 102. l. felette jól jegyzi meg:  v e z é r t,  f ő k é p  n e m  á l t a l a  v á l a s z t o t t a t  n e m  i g e n  k e d v e l,  ‘s noha e’ hazában egyedek vannak,  k i k n é l  a’  m é l t ó  l e c z k é z é s  c s a k  a k k o r  n e m  t a l á l  m a k a c s  f e j e s s é g r e,  h a  h a s o n l ó k t ó l,  v a g y  m a g a s a b b  á l l á s ú a k t ó l,  ‘s  n e m  i d e g e n e k t ő l,  v a g y  é p e n  a l o l r ó l  n y u j t a t i k  (32. l.) hogy szavai, mondom, mindig követőkre találnának?
Kérdésen kivűl nagy a’ korszaki sajtónak befolyása napjainkban; ‘s ha újabb történeteinken végig tekintünk, alig fogunk találni egy nagyobb tényt, mellynek főinditó okai, vagy legalább leghatalmasabb eszközei között a’ journalistica nem mutatkoznék. Korunk a’ discussio’ kora; az idő, hol egyes hatalmasnak szava, vagy régi szokások minden ellenzést elnémitának, megszűnt; nevek helyébe vélemények léptek, szokások helyett meggyőződést keres a’ nép; - mi csoda, ha illy környülmények között, hol még a’ korlátlan hatalom is alattvalóinak meggyőződésében keresi fő támaszát, az, mi a’ sokaság’ véleményére leginkább hat, egyszersmind leghatalmasabb; ‘s ez a’ korszaki sajtónak feladása. Egykor a’ tudomány, mint minden, egyeseknek mintegy kiváltságos tulajdona vala, mellyet csak hoszszú munka szerezhetett, ‘s mellyből épen azért a’ többség kizáratott; ma a’ tudomány mindenkinek szükségessé vált, ‘s a’ journalistica az, melly megszerzését mindenkinek lehetségessé teszi, melly a’ nagy, egykor egyesek’ birtokában heverő kincset, hogy úgy mondjam, apró pénzre felváltva, ezerek között kiosztja; melly szűntelen’ változó napjainkban szűntelen’ változó formákban nyujtja tanácsait, minden napnak történetével meghozva oktatását; a’ journalistica tanácsadója, barátja a’ népnek, mintegy közbenjáróként állva a’ nép ‘s kormányzói között, melly mind kettőnek véleményeit képviseli, ‘s mellyben a’ kormányzó népének véleményeit, ez a’ kormány’ tetteinek magyarázatát keresi. De azon nagy hatalom ‘s befolyás, melly ezen állásból következik, csak az egész journalisticának, ‘s nem egyes hirlapnak lehet következése; következése annak, hogy minden kérdés, minden oldalról, ‘s mindenki előtt vitatás alá jő, hogy több hirlapi egyedek az ország’ sajkájának két oldalán evezve az egészt haladni késztik. Egyes hirlap csak egy véleménynek ‘s iránynak lehet képviselője, ‘s mennyiben vélemény nincs, melly nem oszlanék külön szinezetekre, még azon egy vélemény’ követőinek is csak egy részéé, - ‘s a’ legtöbb, mit tőlök kivánhatni, legfelebb következetesség, ‘s az, hogy czéljaik’ elérésére olly eszközöket soha ne használjanak, mellyek által az egésznek bátorsága veszélyeztetnék. -
Ezen szempontból tekintve a’ Pesti Hirlapot, tekintve kezdetén - inkább a’ discussio’ mezeje, mint vezér csillaga, csalódtunk-e várakozásainkban? ‘s valjon mennyire alaposak azon vádak, mellyek, a’ Kelet’ népének tisztelt szerzője által ellene felhozattak? -
Nem szükség, a’ Pesti Hirlapnak elveiről ‘s általjános irányáról szólanom; amazokat, ha a’ jelen munkában hallgatna is, Gróf Széchenyi István, kinek multja és jövője ezen elvekkel öszvekötött, nem tagadhatja meg; erről a’ tisztelt szerző e’ szavaiban:  n e m  b e s z é l e k  é n  a’  P e s t i  H i r l a p  á l t a l á n o s  i r á n y z a t á r ó l;  m i n t h o g y  a z  i r á n y z a t  b i z o n y o s a n  h e l y e s,  (150. l.) világosan kimondja véleményét; úgy mint (142. l.) az egészről szólva e’ szavakból is:  N i n c s  t e h á t  n e k e m,  s e m  e d d i g e l é  k i t ü n t e t e t t  l e g t ö b b  e l v e i,  s e m  i r á n y z a t a i,  s e m  á l t a l á b a n  a’  P e s t i  H i r l a p  e l l e n  l e g k i s e b b  k i f o g á s o m  i s;  s ő t  m i d ő n  f e l e t t e  s a j n á l n á m,  h o g y  a’  P e s t i  H i r l a p  s z e r k e s z t ő j é n e k  s z é p  t e h e t s é g e,  s z i l á r d  l e l k ü l e t e,  k o m o l y  e l s z á n á s a  n e m  g y ü m ö l c s ö z n é k  d r á g a  h a z á n k n a k,  a’  P e s t i  H i r l a p  f o l y t a t á s á t  m e l l y b e n  m á r  i s  o l l y  s o k  j ó  v a n,  é s  m e l l y  h o n u n k r a  n é z v e  v a l ó d i  k i n c s c s é  v á l h a t i k,  l e g ő s z i n t é b b e n  o h a j t o m,  s ő t  v a l ó d i  k ö z c s a p á s n a k  t a r t a n á m  a n n a k  m e g s z ű n t é t  - világosan kitűnik, hogy sem elv, sem irányzat köztünk vitatkozás’ tárgya nem lehet, ‘s a’ tisztelt grófnak tökéletes megelégedésére nem szükséges más, mint hogy, miképen a’ fent idézett helyen folytatólag mondja -  a’  P e s t i  H i r l a p n a k  a’  f e n f o r g ó  k é r d é s h e z  ‘s  h o n i  k ö r ü l m é n y e i n k h e z  a l k a l m a z v a  n e  l é g y e n  t a c t i c á j a  o l l y  h i j á n y o s,  o l l y  v i s s z á s,  m i n t  v a l á n a k  j á m b o r  M a c k’,  a’  d i c s ő  l e n g y e l’,  ‘s  A r i s t o t e l e s  -  c e c i d e r u n t  i n  p r o f u n d u m  t a c t i c á j i,  vagy hogy a’ tisztelt szerzőnek 117. l. gondolatjait még világosabban kimondó szavaival éljek: hogy ő  a’  P e s t i  H i r l a p’  s z e r k e s z t ő j é n e k  s z á n d é k á r ó l  l e g k i s e b b é  s e m  k é t e l k e d i k;  e l v e i t  i s  j o b b a d á n,  ‘s  l e g f ő b b  v o n á s a i k b a n  o s z t j a,  s ő t  e g y  c s e p p e t  s e m  v o n a k o d i k  k i n y i l a t k o z t a t n i,  h o g y  a z o k a t  l e g n a g y o b b  r é s z b e n  m a g á é i v á  t e s z i,  s ő t  l e g é d e s b  a t y a i  é r z é s e k  k ö z t  j o b b a d á n  m a g á é i n a k  i s  ö s m é r i,  é s  e k k é p  e g y e d ű l  a z o n  M o d o r  e l l e n  l e h e t  é s  v a n  k i f o g á s a,  m e l l y  s z e r i n t,  m i n t  K o s s u t h  L a j o s  h i s z i,  f e l e m e l i  a’  h a z á t,  m i n t  v i s z o n t  ő  m a g a  ( g r ó f  S z é c h e n y i )  h i s z i,  s í r b a  d ö n t i  a’  m a g y a r t.
Tehát csak a’ tactica, ‘s a’ modor körűl foroghat a’ kérdés; ez azon tér, mellyre a’ tisztelt Gróf áll, mellyre őt követni fogjuk; minden egyéb vitatkozás felesleges. -
Én ugyan teljes meggyőződésem szerint nem hiszem,  h o g y  e z e n  p o n t o n  f o r o g  a’  f e l  é s  a l á,  h o g y  a’  t a c t i c á n a k  h i j á n y a  m e g s e m m i s i t é s r e  v e z e t i  a’  m a g y a r t,  85. l. hogy egy hirlap’ szerkesztőjének elhibázott modorja csak most lábadozó, nemzetté virulni  c s a k  m o s t  a k a r ó  n é p ü n k e t,  a z  a n a r c h i a  m i n d e n t  e l s ü l y e s z t ő  ö r v é n y é b e,  v a g y  m i  h i h e t ő b b,  k ö z v e t l e n  a z  ö n k é n y n e k  h a j ó t ö r ő  s z i r t j e i  k ö z é  v e z e t h e t i  95. l. hogy e’ hont, és nemzetet, mellyet Isten fenntartott annyi viszontagság között, nem elv, nem irány, hanem egyedül elhibázott modor fogja meggyilkolni - én, mondom; nem hiszem mind ezt; ‘s ha mást nem emlitek is, az, hogy annyi századok alatt stylus curiálisunk’ szavainál a’ nemzet örök álomba nem szenderült, talán elég bizonyság, hogy stylusra nézve sokat elbirunk. - De miután a’ tisztelt Gróf épen e’ tacticára ‘s modorra szorítja észrevételeit, miután minden a’ Hirlap ellen felhozott vádakat erre épit, legyen elfogadva e’ szűk mezeje a’ vitatásnak is; ‘s nézzük, mik ezen olly veszélyes tacticának és modornak hibái ‘s tökéletlenségi; nézzük, mi által válik e’ lap, mellynek elvei ‘s irányzata olly jók, hogy a’ Kelet’ Népe’ szerzője azokat magáéinak valja, még is olly szörnyeteggé, melly e’ nemzetet porba döntendi.
Nézzük először azokat, mik a’ tacticát illetik. Én ugyan, bár mi erős szavakban kelt is ki a’ tisztelt Gróf 96. l. azon szerencsétlenek ellen, kik a’ tacticának általjános szükségét elismérni nem akarják, sőt ezen véleményöket  h i u  ö n  t ú l b e c s ü l é s ö k b e n  hirdetni is merészelik, önkényt megvallom: hogy sok, igen sok esetben az ügyes tacticának használását feleslegesnek, sőt károsnak tartom; hogy sok dolgokban - ‘s mind azok mellyeknek eldöntésére egy népnek köz munkássága szükséges, nézetem szerint ezekhez tartoznak, - csak az egyenes út vezethet czélhoz; hogy népet akaratja ‘s nézetei ellen fortélyok által vezérelni még a’ jóhoz sem lehet; ‘s hogy végre, minden ügyesség ‘s finom tapintat, mellyel országosember tetteit elintézi, nem pótolhatják ki az enbizodalmat, mellyel a’ nép némelly mindig egyenes úton járt férfinak lépteit követi. A’ tisztelt gróf által állításának bébizonyitására felhozott példák e’ nézetemet ugyan meg nem változtaták. - A’ nagy császárban én nem a’ tacticának diadalát, hanem épen azt látom, miként sülyed minden tactica ‘s ügyesség mellett az, minek alapja nem jó, miként vezethet Austerlitz, Jena, Borodino’ ‘s annyi nyert csata ‘s győzelem, ‘s a’ tacticának minden csudái végre Waterloóhoz, és Sz. Ilona’ szigetére; ‘s a’ dicső lengyel nép vesztének okát, nem a’ tactica’, hanem inkább egyesség’, ‘s azon bizodalom’ hiányában keresem, melly nélkül semmi valóban nagyot véghez vinnünk nem lehet, ‘s mellyet e’ boldogtalan nép talán épen azért nem érezhete vezetői iránt, mert több ügyességet, mint férfias egyenességet vőn észre tetteikben, - de ez csak személyes nézetem. ‘S ha bár a’ tisztelt Gróf 41. l. utolsó országgyűlésünk’ végszakáról szólva, midőn ezen ránk nézve olly fontos pillanatokat Párisnak a’ szövetségesek által legelső bevételével őszvehasonlitván, e’ két olly nagy következésű történetet azon pillanatok közé számítja,  m i k o r  a’  f ö l d i  d o l g o k  ú g y a n n y i r a  b o n y o l o d n a k  e g y b e,  m i k é p  e m b e r e k  b e f o l y á s a  n e m  n y o m  s o k a t  t ö b b é,  é s  a z  I s t e n e k  k ö z v e t l e n  b e l e a v a t k o z á s a  v e s z i  k e z d e t é t  l e g o t t  (azaz: a’ tacticának hatalma megszünik) e’ nézetemben még inkább megerősitett; ‘s ha bár a’ tacticának hasznait, sőt szükségét némi esetekben, mint példáúl, parlamentaris vitákban elösmérve is, által nem láthatom: hirlap, - melly természete szerint eszköz ‘s pedig a’ leghatalmasabbak’ egyike, de nem vezető; melly politicus felekezetnek irányát képviseli, de nem adja, - miként ragaszkodhatnék mindig a’ leghelyesebb tacticához, ha az vele, a’ párt’ vezérei által nem közöltetik; - nem akarok e’ kérdés’ további vitatásába belé ereszkedni, ‘s csak arra szoritom figyelmemet; mik tehát azon pontok, mellyekben a’ Keleti Nép’ tisztelt szerzője a’ Pesti Hirlap által követett tacticát hibásnak, ‘s hazánk’ jövőjére nézve veszélyesnek véli. -
Mennyire a’ tisztelt Grófnak nézeteit felfoghatám, az általa legjobbnak tartott tactica e’ két fő elven alapúl: -
1-ör Hogy azon kettős czélunk’ elérésére, azaz: alkotmányunk’ ‘s nemzetiségünk’ megőrzésére ‘s erősitésére, a’ jelen pillanatban szükséges:  h o g y  a’  m a g y a r s á g  e g y e d ű l  v é d l ő,  a z  a l k o t m á n y  v i s z o n t  h a l a d ó  s z e l l e m b e n  m ű k ö d j é k.  72. l.
2-or Hogy fáradozásainkból sikert reménylenünk csak akkor lehet, ha kivánatainkban soha helyzetünkről meg nem feledkezünk, ‘s nem más nemzetek’ példája, hanem ön szükségeink szerint rendezzük el a’ teendők’ sorát, őrizkedve leginkább minden divergentiáktól, mellyek nemzeti erőnket szétosztva semmisitik.
Véleményem szerint e’ két elv olly helyes ‘s talpra esett, hogy alig van valami, mi ellenök bár ki által felhozathatnék. - Az elsőre nézve, - ki a’ hazánk’ némelly részeiben a’ magyarosodás mellett mutatott túlbuzgóságnak következését látá, melly eddigelé csak egy magyarság elleni sláv reactió vala, az kételkedni nem fog, hogy azon erőszakos út, melly honi nyelvünk’ terjesztésére némellyektől követtetett, nem czélirányos; ‘s hogy gúny, vagy kényszerités soha köztünk, ‘s idegen ajkú hontársaink között egyesség’ kötelékei nem lehetnek. Csak mi szabadságon alapúl, az állhat erősen; ‘s ha van mód, melly e’ hon’ külön vált gyermekeit valaha egy nagy egészszé egyesitheti, ‘s ha van valami, mi erre legalább reménységet nyújt, ‘s azért minden honfinak figyelmét, ‘s legőszintébb előmozditást érdemel, az, mit a’ tisztelt Gróf ajánl, bizonyosan a’ legjobb, a’ legczélszerűbb eszköz. - A’ másodiknak czélszerűsége magában világos; a’ kérdés csak az: valjon ezen elvek sértettek-e a’ Pesti Hirlap által, ‘s miben, ‘s miképen sértettek általa? - ‘s e’ részben, megvallom, nézetem a’ Kelet’ Népe’ szerzőjének nézetétől ismét nagyon különbözik.
Mert, valjon, az elsőre nézve, ha a’ Pesti Hirlap’ eddigelé megjelent vezérczikkein végig megyünk, nem kell-e megvallanunk, hogy mind azon hirlapok között, mellyek a’ magyarosodás’ ügyében felszólaltak, nincsen talán egy, melly lelkesedésében több mérséklettel, ‘s nemmagyar ajkú hontársaink iránt több tisztelettel szólna, mint épen e’ lap. - Ha a’ szerkesztő mélyen érezve mind azon károkat ‘s veszélyeket, mellyek hazánk’ lakóinak annyira különböző nemzetiségeiből jelenünket, ‘s jövőnk’ reményeit elboritják; ha meggyőződve, hogy minden erő csak egyességből származhatik, ‘s hogy minden egyéb mit honunkért tehetünk, való sikert nem szülhet, mig lakói a’ magas Karpatoktól a’ Vaskapuig egy nagy nemzetnek nem érzendik magokat, - e’ fontos tárgyhoz sokszor vissza tér; ha mindent, mi ez ügy’ elémozditására bár hol, ‘s ki által tétetett, magasztaló szavakkal kiemel, mindent mi ellene történt, szomorúan, sőt roszalva előád, - valjon ki veheti ezt rosz néven neki, főkép miután senki sem mondhatja, hogy e’ roszalásban gúny, vagy ellenséges indulat mutatkoznék, ‘s miután azt talán csak még sem állithatja senki, hogy, ha alkotmányunk’ rongyos fedele alatt csak 80 ezer kiváltságos család áll, ‘s a’ magyarsághoz csábitandó kinn a’ szabad ég alatt ázik, bizonyosan nem a’ Pesti Hirlap’ szerkesztőjének akarata az, melly őt szabad ég alatt tartja; - ‘s miután senki nem kételkedhetik, hogy, ha Gróf Széchenyi István’ nemesi kivánata végre teljesűl, ‘s az idők eljövendenek:  h a  H u n n i a  h a t á r a i  k ö z ö t t  a’  m a g y a r  a l k o t m á n y n a k  á l d á s a  m i n d e n k i r e  t e r j e s z t e t i k,  ú g y  h o g y  a’  l e g k i s e b b  s e  l e g y e n  a b b ó l  k i z á r v a,  d e  a r r a  i s,  b á r  m i l l y  c s e k é l y  r é s z b e n  ‘s  m i l l y  l é p c s ő k ö n,  m é g  i s  e l h a s s o n  v é g r e  j ó l t e v ő  m e l e g e.  76. l. - bizonyára a’ Pesti Hirlap fog annak örvendezni leginkább. E’ részben tehát a’ Pesti Hirlap ellen panasz nem lehet; ‘s egész kivánatom csak oda központosúlhat, hogy a’ tisztelt Grófnak ez üdvös tanácsát, ez ország’ minden hirlapjai ‘s túlbuzgó egyedei figyelembe venni el ne múlaszszák; nemmagyar hontársaink pedig e’ nemes, a’ magyarosodásnak egyik legbuzgóbb vezetője által tett kinyilatkozásban, egy új bizonyítványát lássák azon testvéri érzeteknek, mellyekkel mi magyarok irántok viseltetünk, ‘s mellyek, bár mit tegyenek is nemzetiségünk’ fondorkodó ellenei, végre alkotmányi - ‘s nemzetileg ki fogják víni egyességünket. -
Annyival többek ‘s nagyobbak a’ Kelet’ Népe’ tisztelt szerzőjének a’ Pesti Hirlap ellen a’ második, azaz: a’ divergentiák’, ‘s nem korszerű javaslatok’ tekintetéből felhozott panaszai. - Ezek szerint a’ Pesti Hirlap’ szerkesztője
a) Napról napra új inditványokat téve, úgy is eléggé csekély nemzeti erőnket szétdiribolja.
b) Javaslatai által, mellyek inkább a’ külföld’ vak utánzásának, mint nemzeti állásunk’ és szükségeink’ józan felfogásának eredményei, olly útra vezeti a’ magyart, mellyen czélt érnie nem lehet, sőt mellyen haladva, minden munka ‘s fáradság csak oda vezethet, hogy mint ha piramis csúcsra állittatnék, még azon kevés is, mi még fenn áll, porba dőlend. -
Minekelőtte e’ vádak részleteibe belé ereszkedném ‘s egyenesen arról szólnék, mennyiben illethetik azok a’ Pesti Hirlap’ szerkesztőjét, legyen szabad előleg azon kérdést felállitanom: Valjon a’ tisztelt Gróf által haladásunkban megkivánt szoros logicai egymásután, jelen helyzetünkben, ‘s viszonyaink között lehetséges-e? - másodszor: valjon reménylhető-e, hogy e’ rendszeres reform (mert minden lehető divergentiák’ elmellőzése rendszernél mi volna egyéb) mellyet eddig törvényhozó testünk maga sem vala képes létre hozni, történhetik-e, bár milly észszel ‘s tudománynyal szerkesztett hirlap által? - Nézetem szerint mind e’ két kérdésre csak tagadólag felelhetek.
Nem szándékom hosszasan e’ tárgyról szólanom; de ha századunkban, hol a’ Spanyol félszigettől Scandinaviáig Europa’ majd nem minden nemzete alkotmányi javításokon átment, vagy bennök még vajudik, mind e’ tapasztalásokat öszveszámítjuk; ha tekintve egy részről azon nemzeteket, hol a’ reform, mint Frankhonban, forradalom által a’ legszorosabb logica’ kivánatai szerint eszközöltetett, ‘s azokat, hol, mint Angliában, a’ reform egy hosszú, százados munka, mellynek rendszerét csak szükség és lehetőség határozzák, - ott olly kevés, itt annyi áldó következéseit látjuk e’ haladásnak, valjon álmodhatunk-e még rendszeres reformokról? valjon, ha hazánk’ kifejlődési korszakára visszaemlékezünk, mind azon hasztalan munkára ‘s fáradságra, melly 91-től 25-ig e’ hon’ rendszeres reformjára fordittatott, ‘s miként haladunk épen csak mióta a’ systhemával felhagyánk, és Gróf Széchenyi’ intő szavára, a’ helyett, hogy a’ teendők’ rendszere felett vitatkoznánk, valamit teszünk, - nem győződünk-e meg: hogy a’ reformnak ezen neme főkép nálunk lehetetlen, ‘s hogy, miként mind azon jó, mi eddig történt, ‘s minek létesitésében talán senkinek több ‘s dicsőbb része nem vala, mint épen a’ Kelet’ Népe’ tisztelt szerzőjének, valóban nem a’ szoros logicai egymásután szerint eszközöltetett; ‘s hogy, miként tudós társaság támadt a’ nélkül, hogy egy jó elemi oskola léteznék - lánczhíd épül a’ nélkül, hogy útjaink volnának: úgy ezentúl, csak akkor haladhatunk, ha nem arra, jobb vagy bal lábbal lépjünk-e elé, hanem inkább arra: hogy ne vesztegeljünk, fordítjuk fő gondunkat. - Hogy e’ részletes javitások épen mert előkészitve, vagy a’ megmaradt régiekkel egyhangzásban nincsenek, néha káros következéseket szülhetnek; hogy azon hosszú stadium, melly alatt egy nemzet’ alkotmányi átalakulása illy módon történik, sok egyes bajokkal jár, az nem szenved kétséget. De a’ törvény’ egyetlen erős alapja a’ nép’ jellemében ‘s szokásaiban fekszik, ‘s míg ezeket rögtön megváltoztatni nem lehet, addig rendszeres reformról ne szóljon senki. - Törvényhozóban nagyobb hiba nincs, mint ha korát meghaladva utópiákról álmodozik.
De, valjon, ha - dato sed non concesso - volna valaki olly annyira a’ természettől adományokkal felruházott, olly mindent tudó, tapasztalt, olly mindenható köz bizodalom által, ki nemzeti újjászületésünkben szoros logicai törvények szerint ki tudná jelelni a’ teendők’ sorát; ha volna, ki minden perczben ösmérve viszonyaink’ legkisebb részleteit, apodicticus bizonyossággal maga fel tudná fogni szükségeinket, elébe szabva minden egyesnek kötelességeit, intve egyet mit szóljon, a’ másikat mit tegyen, a’ harmadikat, hogy hallgasson el; mindenkit hová fordítsa figyelmet, őrködve mindenek felett, hogy soha senki tervet képzelni, vagy létesitni ne merészeljen, melly a’ nagy nemtő’ logicai felfogása szerint helyén nincs; ha, mondom, volna illy halandó, ki nézeteiben soha nem csalódnék, ‘s mi több, kinek isteni csalhatatlanságán senki kételkedni sem merészelne; - valjon egy hirlap’ szerkesztője lehet-e az? egy hirlap’ szerkesztője, ki függve levelezőitől ‘s a’ közönségtől, függve a’ könyvvizsgálattól, számtalan kicsi ‘s nagy tekintetektől, annyi ‘s olly nehéz akadályokkal küszködik; ki, ha lapjának szint adni nem tudott, közönösség, - ha elhatározott szinnel lép fel, ellenek által veszélyeztetik; ki helyzete által a’ pártok’ harczai közé vetve, a’ jelennel küszködik, mint a’ fáklya, melly éji útunkon vezet, csak mellékesen veti világát távolabbra, - valjon, kérdem, ki várhatná, ki remélheti ezt?
De ki szólt systhemáról, - így szólal fel itt a’ Kelet’ Népe’ tisztelt írója talán - ki lépett fel nálamnál kiméletlenebbül mind azok ellen, kik mindig a’ rend felett vitatkozva, végre semmit sem tesznek; ‘s valjon hogy lépnék most soraik közé? - Ezen esetben, engedelmet azon időért, mellyet a’ tisztelt Gróftól, ‘s egyéb olvasóimtól az elébb mondottak által elraboltam, ‘s védelmeműl azon egy megjegyzést, hogy, mihelyt minden divergentia valóban olly veszélyes, mint azt a’ tisztelt Gróf hirdeti, mihelyt egynéhány, idő előtt, ‘s a’ logicai egymásutánon kivül tett inditvány azon hajszált, mellyen nemzeti létünk függ, ketté szakaszthatják, nézetem szerint szükségkép systhemához kell folyamodnunk. - De hagyján, én nem akarok szavak felett vitatkozni; tegyük fel, hogy a’ Pesti Hirlapnak nem egy általános rendszer’ felállitásának hiánya tulajdonittatott hibáúl, - miben fekszik hát vétke? kétségen kivül magokban az egymástól divergáló ajánlatokban, mellyek a’ jelen pillanatban ‘s viszonyaink között, olly czéliránytalanok ‘s veszélyesek, hogy  n e m z e t i  é s  a l k o t m á n y o s  l é t ü n k  v é g n a p j á t  f o g j á k  e l k e r ű l h e t e t l e n ű l,  é s  s z a p o r á b b a n  m i n t  g o n d o l n ó k,  i d é z n i  e l ő.  190. l. A’ vád nagy ‘s fontos; nézzük alapjait.
Azon divergáló ajánlatok, mellyek a’ Pesti Hirlapnak a’ tisztelt Gróf által leginkább vétkül tulajdonittatnak, mennyire azokat különösen kijelelé, e’ következendők.
Mátyás’ szobra körül tett fáradozásai.
Tömlöczeink javitása iránti felszólalásai.
A’ kisdedovó-intézetek.
‘S a’ hasznos esméreteket terjesztő társaság’ pártolása.
Nézzük ezen ajánlatokat egyenként. -
Az elsőre nézve, ha emlékezetem nem csal, soha a’ Pesti Hirlap, - vezérczikkeiben legalább - e’ vállalat mellett fel nem szólalt; nem szükség tehát, hogy e’ részben hosszú legyek. - Én e’ tervnek pártolóihoz soha sem tartoztam; számtalan szükségeink, mellyeknek pótlására erőnk nem elégséges, szegénységünk, ‘s hadd mondjam ki nyíltan - művészünk’ tehetségei - nem engedik, hogy nemzetünk azon hálát, mellyel legnagyobb királyának tartozik, méltán leróhassa; ‘s én nem kivánom, hogy azon szent emlék, mellyet igazságos Mátyásáról szivében hord a’ magyar, egy törpe hozzá nem illő szoborban testesüljön; - de miután 100,000 forintnak czéliránytalan kiadása minden esetre kár ugyan, de komolyan véve, senki által ollyannak nem nevezhető, melly nemzetünket sirba döntheti, ‘s miután azon érzemény, melly némellyeket e’ vállalat’ pártolására bírt, minden esetre nemes ‘s tiszta vala: ha végre a’ szobor felemeltetnék is, a’ haza talán sem kórt, sem szégyent nem vallana általa, ‘s maga nagy Mátyásunk, lenézve kis emlékére, a’ tökéletlen mű felett talán megbocsátana azoknak, kik azt sár ‘s por között emelték, ‘s azon gondolattal vigasztalná magát, hogy királynak szebb emléke nem lehet, mint négy nehéz század után nem felejtetni népe által. - De, mint mondám, emlékezetem szerint a’ Pesti Hirlap e’ vállalatnak pártolásában soha sem buzgólkodott; - legyen ez elég. -
Azon három ajánlat, mellyet a’ tisztelt Gróf ez után említ, mind ollyan, mellynek pártolásában csekély tehetségeim szerint részt vevék én is; mellyeknek elősegitésében, mennyire tőlem kitelt, fáradtam eddig, ‘s fáradni fogok mig erőm engedi; mellyeknek felelősége, - ha azoknak mostan megpendítéséből a’ hazára csak ugyan annyi kár háramlanék, mint az, a’ Kelet’ Népe’ szerzője által jósoltatik, engem úgy illet, mint a’ Pesti Hirlap’ szerkesztőjét, ‘s a’ tisztelt Gróf nem veendi rosz néven, ha elve szerint  t i s z t e l e t  ‘s  b e c s ü l e t  d e  i g a z s á g  i s  e’ részben nyiltan, ‘s őszintén kimondom meggyőződésemet. -
Ha azon javitásoknak hosszú során végig megyünk, mellyek újabb időkben, az országlási dolgok körül történtek: nincs talán egy, melly, mi elvét illeti, több ‘s melegebb pártolást talált volna, mind Anglia’ ‘s leginkább Amerika’ a’ tömlöczök’ czélirányosb elrendezése iránt tett intézkedései. Kinek Isten szivet adott, melly embertársának szenvedéseinél dobogni tud, ki érezve emberi méltóságát, nyugottan nem nézheti, ha az hasonlójában sértetett, ki vallásának szent értelmét felfogá, ‘s nem csak ajkain, de keblében hordja azon egyetlen, ‘s mindent magában záró parancsot: „szeresd felebarátodat,” az, látva az állapotot, mellyben egy fél század előtt Europa’ minden tömlöczei léteztek, nem maradhata nyugottan. - Százan, ezeren érezék, nem mint a’ Gróf úr mondja:  h o g y  c s a k  a’  n e m e s i s  b ü n t e s s e  a’  h a l a n d ó t,  ‘s  e m b e r  e m b e r e n  k i r e k e s z t ő l e g  c s a k  j a v i t s o n;  de érezék, hogy a’ büntetés csak akkor érdemli e’ nevet, ha minden szigorúsága mellett igazságos marad; hogy a’ vétkes’ büntetése a’ társaság’ kötelességei közé tartozik, mert a’ társaságnak első czélja minden személy’ ‘s birtoknak biztositása: de hogy mind az, mi e’ czél elérésére nem szükséges, mind azon szenvedések, mellyek a’ börtön’ homályiba rejtve senkit vétkektől el nem rettentenek, kegyetlenség, pedig annyival nagyobb, mennyivel haszontalanabb; hogy a’ börtön’ falai közé zárt vétkes, ha büntetését kiállta, a’ társaságba visszalépend, ‘s hogy őt romlásnak kitenni veszélyes; hogy végre tömlöcz nincs, melly a’ még csak vád alatt lévők közűl száz ártatlant nem zárna falai közé, ‘s hogy ezekre nézve a’ társaságnak büntetési joga nincsen; százan, ‘s ezeren, mondom, érzék ezt, ‘s túl az Atlanticumon ‘s innen sok emberbarát szentelé a’ fogházak’ javitásának életét, - ‘s hogy nem siker nélkűl, ‘s nem a’ nélkűl, hogy nem csak a’ rabok, hanem a’ társaság is hasznát érzené, azon, mint szavaiból is kiviláglik, a’ tisztelt Gróf sem kételkedik. -
Miben fekszik tehát azoknak hibája, kik ezen, mindenütt olly hasznosnak mutatkozott javitást nálunk is honosítani kivánták, kik mint én, ezen ügy mellett felemelték szavokat, ‘s bár jól tudva, hogy ezt csak az ügy’ szentségének köszönhetik, örömmel láták azon pártolást, mellyre hazájok’ törvényhozása e’ tárgyat méltatá; vagy kik, mint a’ Pesti Hirlap’ szerkesztője, miután ez ügy a’ törvényhozás’ pártolása alá vétetett, a’ köz figyelmet feléje igazíták? - A’ javaslat idő előtti, igy szól a’ tisztelt Gróf; de valjon ha ez áll, nem következik-e ebből: hogy a’ jelen állapot idején van? ‘s valjon ezt merné-e állitani valaki? - Tekintsünk végig hazánk’ tömlöczein, ‘s valjon ha 10, 20, sőt 50 gonosztévőt látunk egy egy szobába zárva, a’ megrögzött gonosztévőt, ‘s azt, kit első hibája vezetett e’ szerencsétlen helyre, sőt az ártatlant, kit csak vád terhel, mind egyenlő szenvedéseknek, egyenlő anyagi ‘s erkölcsi megromlásnak kitéve; ha egy megyének tömlöczében a’ rabok megfagynak, tiz más törvényhatóság’ börtöneiben évenként a’ typhus uralkodik, míg máshol a’ rabok’ nagyobb része, mint konyhás rab, kényelmes szolgálatban tölti napjait, olly annyira, hogy valóban inkább kézrekeritésének helyétől, mint vétkeitől függ büntetése, fogjuk-e állitani, hogy ez rendén van; hogy a’ javitásoknak ideje ezekre nézve még el nem jött; - hogy vétkezik, ki ezen viszszaélések ellen felszólal, ‘s a’ hazát figyelmessé teszi, hogy törvényeinek szent neve alatt kegyetlenségek ‘s visszaélések üzetnek? ‘s ha egy tömlöczözöttnek sápadt arcza vala is az első indító ok, melly őket felszólalásra készté, ‘s ha bár a’ szegény megvetett szív vala is az, melly az észt e’ tárgyról gondolkozni inté, valjon olly roppant-e vétkök? ‘s mert vannak néhányan, kik a’ tárgyhoz nem értve túlzások által némellyeket azon hiedelemhez vezetnek, mintha a’ büntető rendszer’ javitása, csak a’ rabok’ kényelmeinek növelésében állna; mert vannak, kik elragadva emberszeretettől, a’ kérdésnek csak ezen egy oldalát látják, - valjon ezért érdemli-e a’ tárgy megvetésünket? Hogy ott, hol annyi még hátra van, mint hazánkban, kényelmes tömlöczöket épiteni bizonyára semmi angolnak, vagy amerikainak eszébe nem jutna, az teljes igaz; - de hogy angol vagy amerikai, ki megyei tömlöczeinknek néhányait látta, azoknak  e m b e r i e b b  módon elrendezését, - bár miként legyen is beavatva  a’  n e m z e t i  k i f e j l ő d é s’  t a c t i c á j á b a,  - idő előttinek tartani nem fogja, az nézetem szerint ép’ olly bizonyos; csak erről, egyedűl erről van a’ kérdés.
A’ tisztelt Gróf, mint szavaiból látszik, a’ fogház-javitási ügyben csak azon nehánynak túlzó philantropiából eredett fáradozásait látja, kik tömlöcz-javitás alatt, csak a’ rabok’ anyagi jóllétének nevelését értik; ‘s ismétlem, ha ezen ügynek más alapja nem volna, mint a’ költői ábrándok szűlte érzelgés, akkor csakugyan nagy részint állna mind az, mit a’ tisztelt Gróf e’ tárgyban felhoz; de a’ dolog, hála az égnek, nem illy gyenge alapon áll. -
Mindenben mi a’ tömlöczök’ javitására történik, két fő tekintet van előttünk, mellyet soha szemünk elől vesztenünk nem szabad. -
Az első: a’ polgári társaságnak biztositása.
A’ második: tisztelete azon velünk született jogoknak, mellyeket bármi mélyen sülyedve, az embernek elveszteni nem lehet, ‘s mellyeket tisztelni, még a’ rabban is, a’ társaság’ fő kötelességei közé tartozik.
Csak ha, ‘s a’ mennyiben a’ büntető rendszer e’ két tekintettel ellenkezésben nem áll, akkor és annyiban felelhet meg józan kivánatinknak; ‘s minden, mi vagy egy, vagy más részről e’ két fő tekintet’ elérésének akadályokat okoz, czéliránytalan. -
A’ polgári társaságnak első feladása a’ közbátorság; biztositani polgárinak életét, vagyonát, becsületét, ez hivatása, ez azon magas czél, mellynek elérésére alkottatott, mellynek eltévesztése után fenn állnia nem lehet. - Minden, mi e’ czél’ elérésére szükséges, a’ társaság’ első jogai, sőt kötelességei közé tartozik, ‘s nem lehet ok, nem lehet érzemény, bármi szép ‘s dicséretes magában, mellynek hódolva e’ kötelesség’ teljesitésétől magát felmenthetné; ‘s ez minden büntető jognak alapja. De valamint mind az, mi a’ közbátorság’ feltartására szükséges, a’ társaságnak kötelességei közé tartozik; úgy kérdésen kivűl, minden, mi e’ czél’ elérésére szükségtelen, ‘s csak a’ büntetett egyed’ szenvedéseit, ‘s nem a’ társaság’ biztosságát növeli, ollyan, mire a’ köztársaságnak joga nincs, - mire, bár mint erősebbnek, elkövetése hatalmában áll, erkölcsileg joga nem is lehet. Szükség, hogy a’ büntetés, büntetés maradjon mindig; szükség, hogy a’ gonosztévő, kit erkölcsi érzete az erény’ ösvényein meg nem tart, a’ haszon fölött, mellyet merényéből vár, a’ büntető igazság’ sujtó karját lássa, ‘s remegjen következéseitől; de szükség, ‘s nem kisebb moralis szükség az is, hogy a’ büntetés büntetésnél egyéb ne legyen; hogy soha boszú’, vagy kegyetlenség’ szinét ne öltse magára; soha, midőn a’ jogszerű többséget védi, az egyedben ne sértse azon emberi méltóságot, mellyet nem a’ társaság adott, ‘s mellyet eltipornia nem szabad.
Már alkalmazva ezen általános elveket tömlöczeink’ jelen állapotjára, kell-e sok szó, hogy czéliránytalanságokról meggyőződjünk? Tekintve a’ társaságot: criminalitásaink’ naponként nevekedő száma, ‘s a’ rabok’ egymásközti megromlása, elég hangosan hirdetik,  h o g y  a’  m o s t a n  l é t e z ő  b ü n t e t ő  r e n d s z e r  a’  t á r s a s á g o t  n e m  b i z t o s i t j a,  s ő t  m i n d e n  k e g y e t l e n s é g e  m e l l e t t  i s  v i s z s z a t o r l ó  e r ő v e l  n e m  b i r;  tekintve a’ büntetett egyedeket pedig, ki nem látja, hogy e’ büntetésmód olly kegyetlen, - ‘s ha azon ártatlanokra tekintünk, kik csak mint vádlottak sinlenek tömlöczeinkben - olly igazságtalan, hogy azt feltartani tovább nem is lehet; - ‘s valljon nem világos-e’, hogy törvényhozásunk a’ tömlöczök’ javitására forditván figyelmet, nem tulzó érzelgésből, hanem épen a’ fen érintett tekintetek által vezéreltetett; ‘s bizonyára meg nem feledkezett azon első kötelességéről, melly e’ hon’ polgárainak biztositásában áll. - Milly módon fog büntető rendszerünk ollyanná válni, hogy e’ kivánatoknak megfeleljen, solitariy confinement által (mit a’ Pesti Hirlap, legyen itt mellékesen mondva, nem csak hogy nem pártol, de ellenez) vagy az auburni rendszer’ útján, vagy talán más, bár nem olly tökéletes de hazánk’ viszonyaihoz inkább alkalmazott módon, - én nem tudom;  d e  h o g y  a z  e g y n e k  i g e n  r o s z t e v ő  d e  a’  s o k n a k  i g e n  j ó t e v ő  h u s z o n  ö t’  h e l y é b e  más büntetés fog lépni elvégre, ‘s hogy ez által, ha bár az holnap történnék is, azon hajszál, mellyen egész nemzeti létünk függ, ketté szakadni nem fog, az erős meggyőződésem, ‘s pedig olly annyira az, hogy mig erőm tart, mindent, mit ezen ügy’ elősegitésére tehetek, tenni, kötelességemnek ösmerem; mert tisztán érzem:  h o g y  a z o n  n é p,  m e l l y  m á r  m e g i z l e l t e  a z  a r a n y  s z a b a d s á g n a k  l e l k é t  e m e l ő  k é j é t,  m e l l y b e n  f e l é b r e d t  a z  e m b e r i  m é l t ó s á g  é r z e t e,  ‘s  m e l l y  m á r  s e j d í t e n i  k e z d é,  mi  n e m z e t i  n a g y s á g,  m i  n e m z e t i  ü d v.  (202) nem tűrheti, hogy hazájának szent határai között az emberi méltóság bár kiben is sértessék. -
Ennyit a’ fogház-javitásra nézve; - menjünk tovább. - Az eddig felhozottakon kivül a’ Pesti Hirlap’ hibás tacticájának bebizonyítására, a’ Kelet’ Népe’ tisztelt szerzője még két tárgyat említ, mellynek pártolása leginkább hibáúl tulajdonittatik a’ szerkesztőnek; az egyik: a’ kisdedóvó intézetek; a’ másik: a’ tervezett hasznos ösméreteket terjesztő társaság. - Kezdetek ezek, mint a’ tisztelt gróf azt 201. l. ön ‘s mások’ megnyugtatására mondja, -  v a l a m i n t  n e m  t a g a d h a t n i  a z t  i s;  h o g y  n a g y  s i k e r ü k  e d d i g e l é  n e m  v o l t,  h á l a  a z  é g n e k;  ‘s  e k k é p  f e l e t t e  k i c s i n y s é g e s n e k  l á t s z h a t i k,  i l l y  f é l e  k i s  e r ö l k ö d é s e k  v é g e t t  s o k  l á r m á t  ü t n i e,  é s  a’  t á g  k e b l ű e k e t  m a g o k  a l k o t t a  m e n n y o r s z á g o k b ó l  i l l y  s z ű k k e b l ű l e g  k i z a v a r n i a;  d e  á b r á n d o z á s  r a g a d ó s a b b  m i n t  m í r i g y,  k é p z e l e t  s z á r n y a  k i m o n d h a t l a n  s e b e s,  é s  e g y  s z i k r a  t ű z,  m e l l y e t  s o k  é s z r e  s e m  v e s z,  c s a k  h a m a r,  h a  m i e l ő t t  e r ő r e  k a p  n e m  f o j t a t i k  e l,  m i n d e n t  l á n g b a  b o r i t,  ‘s ezek azon okok, mellyek a’ tisztelt Grófot a’ tárgyak’ látszó parányisága mellett is felszólításra késztik. - ‘S ha meggondoljuk, hogy a’ tisztelt grófnak ön nézete szerint 200. l. -  m i n d  e z e k  n e m  e g y e b e k,  m i n t  a’  s z á m o l n i,  ‘s  e k k é p  k o r m á n y o z n i  n e m  t u d ó,  m a g á t  m i n d i g  á m i t ó,  ‘s  m á s o k a t  ö r ö k l e g  c s á b i t ó  é r z e l m e k n e k  k i s d e d e i  v a g y  n é h á n y a k n a k,  -  m i t  a z o n b a n  a’  g r ó f  s o h a  n e m  h i h e t  -  a’  n é l k ü l  h o g y  a’  s o k a k  a z t  é s z r e  v e n n é k,  s z é p  k ö n t ö s b e  é s  s z é p  s z a v a k b a  b u r k o l t  á r m á n y  t e r v e,  m i k é p  a’  h a z a i  p y r a m i s  a l a p  n é l k ü l  s z á n t s z á n d é k k a l  f e l f o r d i t v a  r a k a s s é k,  é s  e n n é l f o g v a  n e m  c s a k  a z o n  m a g a s s á g o t  e l  n e  é r h e s s e  s o h a,  m e l l y  u t á n  a n n y i  h ű  k e b e l  s z o m j a d o z,  d e  m é g  a z o n  k i c s i  i s  h e g y ü n k b e  d ű l j ö n,  m i  a’  r é g i  e l é g  a l a c s o n y  é p i t m é n y b ő l  f e l m a r a d t;  Minekutána tehát  e’  k e t t ő  k ö z t  n i n c s  k ö z é p  - 201. l. -  ‘s  h a  s e g i t s é g  n e m  n y u j t a t i k,  ‘s  g á t  n e m  v e t t e t i k  r ö g t ö n,  m é g  m i k o r  i d ő  v a n:  v a g y  a’  m i n d e n n a p  n ö v e k e d ő  á l o m j á r á s,  v a g y  a’  n e t a l á n  v a l a h o l  l a p p a n g ó  M a c h i a v e l l i  o k v e t l e n  l á n g b a  b o r i t n á,  v a g y  ö r ö k  g y á s z b a  s ü l y e s z t h e t n é  a’  h a z á t,  valóban nem is csodálkozhatik senki azon lelkesedésen, mellyel a’ tisztelt férfiú ezen annyira veszélyes javallatok ellen felszólal; - de miután e’ tárgyak a’ Pesti Hirlap által épen olly kevéssé inditványoztattak, mint az elébb emlitett fogházjavitási terv, mellyre nézve a’ szerkesztő  c s a k  a’  t ö b b s é g n e k  a z  o r s z á g t ö r v é n y  á l t a l  k i m o n d o t t  n é z e t é t  p á r t o l á;  ‘s miután ennélfogva, miként a’ dolognak érdeme, úgy kétségen kivül azon vádak sem illethetik őt kizárólag: természetesnek fogja találni a’ Gróf, ha nehéz, ‘s szavának méltó tekintete által olly fontos vádai ellen felszólalok én is, ‘s bár mi csekély legyen, fájdalom, azon érdem, - mellyel e’ vállalatok’ elésegítéséhez járulhattam, legalább nyilván megvallom azon sympathiát, melylyel ez ügyek iránt viseltetem; legalább tartalék nélkül, bár mennyire érezzem is a’ tisztelt Gróf ellenében csekélységemet, kimondom azon meggyőződésemet:  h o g y  a z  e m l í t e t t  v á l l a l a t o k a t  n e m  c s a k  i d ő  e l ő t t i e k n e k,  ‘s  n e m z e t i  s a k k j á t é k u n k b a n  m i n d e n  s z á m o l á s  n é l k ü l i  v o n á s o k n a k  n e m  t a r t o m,  h a n e m  é p e n  e l l e n k e z ő k é p e n  o l l y a n o k n a k,  m e l y l y e k  h e l y é n  ‘s  r e n d é n  v a l á n a k,  ‘s  m e l l y e k e t  é n,  b á r  m e n n y i  s á r  ‘s  p o r  l e g y e n  p i a c z a i n k o n,  b á r  m e n n y i  h o m o k  ‘s  m o c s á r  h a z á n k’  h a t á r a i  k ö z ö t t,  -  m e n n y i r e  h o n u n k’  d i a g n o s i s á t  l e g a l á b b  c s e k é l y  t e h e t s é g e m m e l  f e l f o g h a t á m,  -  m i n d  a d d i g  a z o k n a k  t a r t a n d o k:  m i g  v a l a k i  á l t a l  a r r ó l  m e g  n e m  g y ő z ő d t e t e m,  h o g y  m i n d e n  o k s z e r i n t i  h a l a d á s n a k  a l a p k ö v e  n e m  a’  n e v e l é s,  ‘s  h o g y  p o l i t i c u s  j o g o k n a k  a z o k r a  k i t e r j e s z t é s e,  k i k n e k  n e v e l é s é r ő l  n e m  g o n d o s k o d u n k,  v a l a h o l  ü d v ö s  k ö v e t k e z é s e k e t  s z ü l h e t n e;  m i n e k  m e g m u t a t á s a,  m i g  k é t s z e r  k e t t ő  n é g y  m a r a d,  m i g  a’  t e g n a p  n e m  e s i k  a’  m a,  é s  a’  m a  a’  h o l n a p  u t á n,  m í g  v é g r e  a’  s z ü l ő  n e m  l e s z  f i a t a l a b b  a’  s z ü l ö t t n é l,  197. l.  h a s o n l ó k é p  n e m  i g e n  s i k e r ü l h e t.  - Mind a’ kisdedóvó intézetek, mind a’ hasznos ösmereteket terjesztő társaság’ működései nem egyebek részleteknél, mellyek egy általános nemzeti nevelésnek részint segédeszközei, részint, mennyire a’ közönséget annak szükségére figyelmeztetik, előkészitői; mielőtt tehát ezen tárgyakról különösen szólnék, ‘s a’ Kelet’ Népe’ szerzőjének ellenök felhozott okait fejtegetném, szükséges a’ nevelésről általánosan, szükséges leginkább a’ mélyen tisztelt szerzőnek iránta kimondott nézeteiről szólanom. -
A’ nevelés’ általános haszna, sőt különösen olly nemzetnél, melly szabadság után vágyódik, - szüksége, egyike azon eszméknek, mellyekről a’ közvélemény rég kimondá itéletét; az absolut porosz kormány, ‘s Amerika’ szabad szövetsége egyenlőn vélekednek felőle, ‘s minden, mi mellette felhozatik, szinte közmondássá vált; - nem szándékom tehát olvasóimat e’ rég elösmert igazságnak megmutatásával fárasztanom, - maga a’ tisztelt Gróf, ha mind az, mit hazánk’ anyagi ‘s szellemi kifejlődésének előmozditására, mind az, mit hasznos ösmeretek’ terjesztésére tett, nem biztositanának is e’ kérdés felőli nézeteiről, előttünk fekvő munkájában olly határozottan kimondja meggyőződését, olly nyiltan a’ nevelés’ pártolójának vallja magát, hogy a’ discussiót ezen térre vinni, nézetem szerint, haszontalan szóvitánál egyéb nem volna. - Gróf Széchenyi István, kinél e’ hon’ határai között senki a’ haladás’ elősegitésére többet nem tett, ki nemzetünk’ emelkedésének szentelé életét, ‘s most újra kimondá azon fenséges nézetet, hogy csak alkotmányunk’ terjesztése által emelkedhetik nemzetünk, - a’ nevelés’ ellensége nem lehet; őt annak hinni bántás volna ‘s alávaló vád, mellyre egész élete megfelel. - A’ kérdés csak a’ nevelés’ korszerűsége körül forog, a’ körül: valjon a’ Grófnak azon nézete,  h o g y  a’  n e v e l é s’  t á r g y a  a’  m o s t  t e e n d ő k  k ö r ű l  n e m  a’  l e g e l s ő  v o n á s;  369. l. helyes-e vagy nem; csak erre fogom szorítani észrevételeimet. -
A’ tisztelt grófot a’ fenn említett tételnek felállitására két ok bírta; az első, mert nézete szerint nemzetünk, politicai kifejlődésére nézve - noha e’ részben már sok történt - alantabb fokon áll, mint hogy neveléséről még most gondoskodni veszély nélkül lehetne; a’ másik, előtte ennél még fontosabb:  m e r t  e z e n  t á r g y n a k  i d ő v e s z t é s  n é l k ü l i  ‘s  t a l p r a  e s e t t  e l r e n d e l é s e  n e m  f ü g g  e g y e d ü l  m a g u n k t ó l  369. l. - Már nézzük ezen okokat egyenként. -
Ez okok’ elsőjének fontossága egészen e’ két kérdés’ megfejtésétől függ: Először, olly nemzetnél, melly alkotmányilag és nevelésére nézve aljas fokon áll, mi veszélyesebb: az-e ha alkotmányos jogai terjesztetnek ki, mielőtt nevelve volna; vagy ellenkezőleg, ha neveléséről gondoskodunk, mielőtt alkotmányos jogait kiterjesztettük? A’ második: valjon ha egyes különös esetekben csakugyan e’ két lehetőségnek utolsója mutatkoznék veszélyesebbnek, hazánknak jelen állása ollyan-e mellyben ez történhetik? -
E’ kérdések’ elsőjére a’ tisztelt Gróf ekkép adja feleletét 366. l. -  v a l a m i n t  n e m  t a r t o m  j ó  l o g i c á n a k  -  p e d i g  c s a k  e z  v i s z  s í m a  ú t o n  c z é l h o z  -  h a  v a l a k i  n ö v e n d é k é t  i l l e t ő l e g  a z t  m o n d a n á,  c s a k  n ő j ö n,  c s a k  e r ő s ö d j é k,  c s a k  v a s t a g ú l j o n  e l ő b b,  m a j d  m e g t á g i t j u k  k ö n t ö s e i t  a z  u t á n;  d e  a z t  t a r t o m  j ó  l o g i c á n a k,  h a  v a l a k i,  ú g y  i s  t u d v á n,  h o g y  n ő n i  f o g  a’  n ö v e n d é k  t e s t e,  m á r  e l ő l e g e s e n  t á g i t t a t j a  r u h á i t,  m i k é p  n e m  c s a k  s e m m i  n e  h á t r á l t a s s a  n ö v é s é t,  s ő t  e z t  m o z g á s,  g y a k o r l á s  ‘s  e g y á t a l j á b a n  g y m n a s t i c a  á l t a l  m é g  n e v e l n i  i s  l e h e s s e n,  é s  a’  n é l k ü l  h o g y  s z é t s z a k a d j o n  a’  k ö n t ö s;  ú g y  a z t  s e m  t a r t o m  j ó z a n  l o g i c á n a k  -  h a  t.  i.  e g y  t ö k é l e t e s  f o r r a d a l m o n  n e m  a k a r j u k  á t h a j t a n i  a’  n e m z e t e t,  h a n e m  i n g a d o z á s  n é l k ü l  k i v á n u n k  n a g y  n e m z e t t é  e m e l k e d n i  -  h a  a’  n e v e l é s  á l t a l  m é g  m e s t e r s é g e s e n  i s  t á g i t t a t i k  a’  m á r  m a g á t ó l  i s  m i n d e g y r e  n ö v e k e d ő  n e m z e t i  t e s t,  m i e l ő t t  e l é g g é  t á g  k ö n t ö s e,  a z a z:  e l é g  t á g  p o l i t i c a i  l é t e  v o l n a,  m e l l y b e  a z t  m e g b o m l á s i  v e s z é l y  n é l k ü l  ú g y  s z ó l v á n  b e l é  i s  l e h e t n e  n e v e l n i.  Ez a’ tisztelt Grófnak nézete. - Már ha nem emlitek is semmit mind abból, mit ezen hasonlatosság ellen felhozhatnék; - ha nem említem is, hogy az emberi egyednek kifejlődése majd nem egészen benső természetének, - nemzetek’ kifejlődése sokszor legnagyobb részt, külső viszonyok’ következése, hogy amaz mindig lassan, előre látható phasisokban, ‘s minden tagjaiban egyes részekben történik, ‘s hogy e’ szerint ott, közönséges esetekben legalább, mindent előre készíthetni, mig itt majdnem mindig a’ történtek által meglepetünk: - de fogadjuk el a’ tisztelt Grófnak hasonlitását, melly nézetem szerint csak akkor állna tökéletesen, ha, - miután a’ nemzeti nevelés a’ gyermek’ növésével, alkotmánya’ köntösével hasonlíttatott öszve, ‘s mondatott, hogy a’ nevelésről mind addig gondoskodni nem kell, míg az alkotmányos ruha nem tágittatott; - az mondatnék: hogy míg a’ gyermeknek tág köntös nem adatott, növése ‘s erősödése jó logica szerint valóságos szerencsétlenség; de, mondom, fogadjuk el e’ hasonlitást úgy mint áll, ‘s valjon, kérdem: hol van azon ember, ki növendékének, csak hogy ne hátráltassa növését, ‘s hogy köntösei szét ne szakadjanak, a’ szükségesnél tágabb ruhákat csináltatna? Mintha a’ felette bő köntös nem gátolná mozgásainak szabadságát ép’ úgy, mint a’ felette szűk, ‘s mintha pongyola redői nem hozhatnák botlásokra, sőt megbukásra az ügyetlen gyermeket; - ‘s nem áll-e ez legalább tettleg nemzetekre nézve is? hol van a’ törvényhozó, ki népének valaha politicai jogokat adott volna csak azért, hogy később nevelésök veszély nélkülivé váljék? hol van nemzet, melly politicai szabadságot kivánva, nem arra hivatkozott volna, hogy reá megérett? ‘s hol zsarnok, ki azt eltagadná a’ nélkül: hogy épen a’ nép’ éretlenségére hivatkoznék, ‘s nagy zajjal hirdetné, hogy alattvalói még a’ mivelődés alantabb fokán állanak, mint sem hogy nekik politicai jogok veszély nélkül adathatnának? Tudomásom szerint a’ nevelés eddig általánosan politicai jogok gyakorlására sine qua non feltételnek tekintetett, ‘s talán soha az ellenkező, t. i. hogy csak bizonyos politicai jogok’ gyakorlata által válik a’ nép neveltetésre alkalmatossá - még nem állíttatott. Nézzük Europa’ mostani nemzeteit egyenként; minden nemzet jelen állapotjának kezdetén egy nagy tény áll előttünk; minden nemzeti egyed elfoglalás által vált azzá, a’ külön hazákat kard választá el egymástól, - az első állapot tehát mindenütt erőszakos, az első viszony, mellyben a’ nép’ egyedei egymáshoz állanak, az: melly a’ győző ‘s győzött között miveletlen korban létezhet, korlátlan hatalom, ‘s határtalan elnyomatás. De ha a’ történetet tovább követjük, ‘s ha mint hosszú éj után a’ szürkület’ első nyomát láthatárunkon, úgy az egy ideig nyom nélkül eltünt szabadságnak első sugárait látjuk ismét a’ népek felett, valjon nem ott tűnik-e fel az mindig szemeink előtt, hol aránylag a’ legtöbb mivelődés vala? mindig mint szükséges következése e’ mivelődésnek, aránylag nőve miként az nőtt, a’ civilisatio’ egyes központjairól mindig többekre ‘s többekre terjedve, míg végre a’ felvilágosodással együtt az egész nemzetet átfogá; - elébb egyes várasok, utóbb többek, végre a’ népnek egy osztálya, ‘s igy mindig tovább, de mindig - hol tudniillik forradalom nem vala - a’ mivelődéssel aránylag; úgy hogy még napjainkban is minden választási cenzusnak aligha találtathatnék más védő oka annál: hogy azon polgároknak, kiknél szegénységök miatt nevelést föl nem tehetni, politicai jogokat adni veszélyes.
Valjon nem foly-e mind ez a’ dolog’ természetéből? - Az emberiségnek természettől adott tulajdona haladás; - minden nép nagyobb vagy kisebb mértékben megfelel e’ törvénynek, ‘s alkotmányaik, mellyek csakugyan köntösöknél nem egyebek, szükségkép követik e’ változásokat, mik a’ nemzetek’ benső lényegében e’ haladás által történtek. Sokszor e’ változások szinte észrevehetlenek: az alkotmány’ formái ugyan azok maradtak, ‘s ha csak a’ dolgok’ nevét tekintjük, nincs semmi új, mit bennök látnánk; - de ha a’ dolgok’ mélyébe tekintünk, kétség kivűl látni fogjuk, hogy a’ régi név mindenütt új eszméket rejt magában, ‘s hogy a’ királyi hatalomtól le azon viszonyig, mellyben az utolsó munkás az országhoz áll, nincs egy socialis fokozat, mellynek állapotja nem változott volna, melly eldődeihez képest nem épen olly különböző állást foglalna el, mint a’ hogy tőlök mivelődésére nézve különbözik. - Nézzünk akármelly absolut kormányt napjainkban, ‘s hasonlítsuk öszve azzal, mi 100. vagy csak 50. esztendő előtt annak neveztetett; tekintsük az angol népnek állapotját utolsó dynastiai forradalmától reformjáig, hol az alkotmányi formákra nézve változások alig történtek, ‘s látni fogjuk: alkotmányilag a’ szavaknak értelme hányszor változik! A’ nemzeti erkölcsök azok, mik minden törvényt magyaráznak; ‘s a’ kimivelt nemzet csak úgy tűrheti el hajdanának alkotmányos formáit, ha végrehajtások által nem sértetnek érzeményei. -
De végre eljő a’ pillanat, hol e’ csendes észrevehetlen változás, melly által az alkotmány kiterjesztetett, a’ nemzet’ szükségeinek többé meg nem felel; hol - vagy mert a’ nemzet tehetségeinek kifejlése által nagyobbra nőtt, vagy mert alkotmányának formái illy belső változásokat inkább gátoltak, - a’ nép’ erkölcsi szükségei, vagy anyagi szenvedési, szükségessé teszik, hogy a’ forma is változzék; - ‘s valjon illy viszonyokban nem kivánatos-e, hogy inkább erkölcsi, mint anyagi szükség legyen e’ változások’ alapoka, hogy inkább az értelem’ hatalma -, mint anyag erővel küszködjenek az új ügynek pártolói, hogy a’ nép, melly jogaiért vív, inkább ügyének igazságában, mint anyagi erejében bizzék; hogy inkább - mi csak mivelt nemzeteknél lehető - reform, mint revolutió által víja ki győzelmét? Hogy pedig ez csak akkor történhetik, ha a’ nemzet, még mielőtt történetének ezen stadiumához ért, már nevelés által előkészíttetett, azt történet-könyveink első lapjoktól az utolsóig egyenlőn bizonyitják.
Nézzük Poroszhont, ‘s mit látunk? Itt a’ népnevelés Europában legmagasabb fokon áll; Skocziát kivéve nincs ország, hol annyi gyermek oskoláztatnék, ‘s hol a’ nevelő intézetekre több gond fordittatik. Poroszhon a’ nevelésre nézve hihetőkép minden nemzeteknél, ‘s bizonyára Frankhonnál sokkal magasabban áll; ‘s még is, ha alkotmányos állását tekintjük, nem mondhatja senki, hogy constitutionalis köntöse olly felette tág ‘s kényelmes; ‘s valjon szült-e ez, e’ hazára nézve rosz következéseket? valjon ezen nemzeti sakkjátéknak elhibázott vonása - mert ha az, hogy egy nemzet neveltetik mielőtt politicai jogai kiterjesztetnének, hibás vonás, akkor az Poroszhonban csak ugyan megtörtént - forradalmon hajtotta-e át a’ nemzetet? vagy mondhatni-e, hogy Poroszhon közelebb állana a’ szabadsághoz, ha népe nem neveltetett volna? - Nézzük ellenben közép’ ‘s déli Americanak Spanyol respublicáit, itt a’ politicai köntös bizonyára elég tág, ‘s nem panaszkodhatik senki, hogy általa kifejlődésében gátoltatik: a’ nevelés ellenben még most is vajmi aljas fokon áll, ‘s állt, mielőtt a’ szabadság kivívatott, - ‘s valjon e’ rendszeres tactica mellett is, nem látunk-e ott forradalmat forradalom után, ‘s kínokat minőkön mívelt nemzet még soha át nem ment? ‘S nem látjuk-e ugyan ezt egyáltalában mindig ‘s mindenütt? - Németországnak mivelődése alkotmányánál régiebb, ‘s midőn ezen alkotmányok végre szükségessé válnak, a’ nemzet forradalom nélkül jut szabadságához; - Spanyolország, melly aránylag annyival miveletlenebb, egy századnegyedig vérzik alkotmányáért; Francziaország 1791-ben a’ constituante által alkotmányt nyer, mellynél szabadabb, monarchiai formákkal soha sem létezett, de a’ nép neveletlen, ‘s a’ constitutionális köntös’ tágítása után tiz évi forradalom, ‘s e’ nehéz pálya’ végén: dictator vár reá; 1830-ban a’ népnevelés által felvilágosodottabb, ‘s három nap alatt, ‘s kevés emberi áldozatokkal kivijja győzelmét, mig a’ még neveltebb Anglia reformját - melly belviszonyaira nézve talán nagyob tény a’ franczia juliusi zendülésnél - vér ‘s forradalom nélkül. -
Mind ezekből nézetem szerint világos, hogy ha csak a’ történeteket, ezen az emberi nemnek olly drágán vásárlott tapasztalási kincsét tekintet nélkül magunktól vetni nem akarjuk, - azon állapotot, mellyben az alkotmány’ kiterjesztése nevelés által megelőztetett, legalább közönségesen és általában veszélyesnek nem nevezhetjük.
Már nézzük most: valjon a’ tisztelt Grófnak ezen nézete nem áll-e némelly egyes kivételi esetekben? ‘s hazánk’ állapotja nem tartozik-e ezek közé?
Én csak egy állapotot ösmerek, mellyben a’ nevelést a’ közbátorságra nézve veszélyesnek tartom:  a z t,  m e l l y b e n  a’  n e m z e t’  e g y  r é s z e  s z o l g a i  l á n c z o k  a l a t t  g ö r n y e d,  ‘s  a’  m á s i k,  m e l l y  f e l e t t e  z s a r n o k i  h a t a l m á t  ű z i,  e z  á l l a p o t o t  f e l  a k a r j a  t a r t a n i.  Ott hol nemünk’ benn született méltósága elösmerve nincs, hol a’ természet’ istenadta parancsai lábbal tapodtatnak, ‘s ember embertársában csak alávaló eszközt lát, mellynek vérével önmagának kényelmeket ‘s hatalmat szerezni nem pirúl; - hol a’ zsarnokot a’ vallás’ szent szelleme helyett, csak hideg formák intik Istenére, ‘s az elnyomott visszatekintve multjára, emléket nem talál mint szenvedéseit, ‘s ha jövőjére néz, csak azon egy reményt, hogy az embereknél kegyesebb halál végre leveendi lánczait, ‘s mi annyi nehéz napjainak egyetlen jutalma vala, azt hosszú életének dijáúl megadandja: a’ hosszú végetlen nyugalmat a’ hosszú élet után; - hol illy állapot létezik, ‘s fájdalommal legyen mondva, vannak illy helyek Isten’ tiszta ege alatt, ott, ott ne szóljon senki nevelésről. - Ki szolgát akar, az nyomja el emberi természetét, nyomja el a’ szívnek nemes gerjedelmeit, az észnek hatalmát, mindent, mit Isten kebleinkbe nagyot ‘s fenségest teremtett; azon nap mellyben szolgája először embernek érzé magát, mellyben gyermekeit eláradó szivéhez szoritá, uralkodásának vég napja vala; ‘s ha a’ gyarmatos szolgáinak nevelését ellenzi, ha remegve látja, hogy e’ szerencsétlenek vallásunk’ fenséges igéreteiben keresik vigasztalanokat, ‘s a’ buzgó hitszónokot ki őket Istenökre inti, ‘s ez élet’ nehéz bajai között reményleni tanitá, mint lázítót házától elűzi, - tetteiben nincs semmi min bámúlhatnánk; - ki szolgai munkában gyönyörködik, az nem irtózhatik embertelen eszközöktől; cselekvésmódja csak következetes. - Elég, ha fekete csordájának anyagi jóllétéről gondoskodott, ha kinzásaiban mértékletesebb vala másoknál, ‘s néha  k e g y e l e m b ő l  egy egy szűnnapot, vagy egy pár falat kenyérrel többet vetett e’ szerencsétleneknek; a’ vidék kegyes jótevő úrnak fogja nevezni őt, ‘s ez elég nyomorúlt lelkiösméretének; - többet adni balgatagság volna, és szolgáinak lelki tehetségeit kifejteni, gondoskodni arról, hogy emberekké váljanak, iszonyatos vétek; mert hisz’ hová lenne akkor a’ szolgaság, ‘s vele annyinak szent tulajdona! - De valjon, kérdem, hazánk illy állapotban van-e? hazánk, hol a’ szolgaság’ neve rég eltünt, hol évek óta a’ nemzet’ minden kitünőbb tehetségei a’ nép’ helyzetének emelésen dolgoznak; hol a’ tisztelt Gróf, ez utolsó munkájában is nyiltan kimondja: hogy csak alkotmányunk’ mind inkábbi kiterjesztése által, csak akkor várhatni szebb napokat, ha ez alkotmánynak eddig olly kevesek által élvezett áldása, a’ nép’ minden osztályaira árasztandja sugárait; ‘s hol a’ nemzet’ nagyobb része - engedelmet önhittségemért, mellyel e’ pillanatban mint a’ többség’ organuma szólok - tapssal fogadta egyik legjelesb fiának épen ezen nyilatkozását, - hazánk, mondom, illy állapotban volna; ‘s mitől remegni csak a’ zsarnoknak kell, ‘s mi csak ott veszélyes, hol a’ szolgaság az emberi természetnek minden nemesebb ösztönét úrban ‘s szolgában elnyomá, - az veszélyes volna nálunk is? veszélyes főkép most, miután a’ nemzet’ boldogabb osztályai, megértve magas hivatásokat, lelkesülve egy nagy kötelességérzettől, a’ népet magokhoz emelik; miután nem arról, kell-e boldogításáért valamit tenni, hanem csak arról, miként lehet tenni legtöbbet ‘s legczélirányosabban, forog a’ kérdés; mikor a’ népet nem:  m i n t  s u l y o s  n y a v a l y á b ó l  a z  é l e t r e  v i s s z a f o r d u l ó t  c s a k  l a s s a n k é n t  ‘s  l e g k é n y e s b  t a p i n t a t t a l  s z a b a d  n y o m o r u l t  m i b e n l é t é v e l  m e g ö s m é r t e t n i.  199. l. - de mikor az ébredőnek egyszersmind azt mondhatjuk, hogy nehéz napjai megszüntek, hogy a’ hosszú nyomor, mellyben mint sulyos nyavalyában annyit szenvedett - elmúlt, hogy mentve van; - valjon most, most volna veszélyes neveltetése?! Neveltetése, melly e’ nemes keleti rajt, hosszú tespedésből, hová sülyedett, új életre ébresztendi; melly Istentől nyert magas tehetségeit kifejtre, a’ jövő ivadékot, mert hisz, fájdalom, csak erre terjedhet hatása, - előkészitendi, hogy a’ szabadsággal, mellyre hivatott, józanon élni tanúljon! Nem, teljes meggyőződésemből mondom, hazánk’ jelen állása nem ollyan, mellyben a’ neveléstől félnünk lehetne. Ha volt kor, midőn e’ nemzet kiváltságos rendei, ‘s a’ nép olly viszonyokban álltak egymás ellenében, hogy ezt mondani lehetett, - a’ jelen rég megváltoztatá e’ viszonyokat, ‘s mitől apáink talán félhettek, az ránk nézve csak jóltévő következéseket szülhet. -
De ha ez áll - mint a’ mondottakból talán kiviláglik, ha hazánk’ helyzetét tekintve meggyőződénk, hogy a’ nép-nevelésből veszélyek nem következhetnek már azért sem, mert a’ most felnövő ivadék, mellynél egyébre a’ nevelés nem hathat, úgy is tágitva fogja találni alkotmányos köntösét; ha tehát a’ népnevelés mint minden haladni akaró nemzetnél s úgy nálunk az első legsürgetősb szükségnek mutatkozik; valjon a’ tisztelt gróf által felhozott második ok, melly őt azon állitásra birá, hogy a’ népnevelés a’ teendők’ első sorában nincsen, megváltoztathatja-e nézetünket? -
A’  n é p n e v e l é s i  t á r g y n a k  i d ő v e s z t é s  n é l k ü l i  ‘s  t a l p r a  e s e t t  e l r e n d e l é s e  n e m  f ü g g  e g y e d ü l  m a g u n k t ó l:  igy szól a’ tisztelt szerző munkája’ 369-ik lapján; - de valjon ha ez elég oknak tartatik arra, hogy egy máskép üdvösnek, sőt szükségesnek tartott tárgy előmozditásáról lemondjunk, ha olly tárgyról melly a’ tisztelt grófnak nézete szerint is  „e l s ő  f e l f o g á s r a,  s ő t  h o s s z a b b  m e g f o n t o l á s  u t á n  i s,  n e m z e t i  s a k k j á t é k u n k’  a z o n  v o n á s á n a k  m u t a t k o z i k,  m e l l y n e k  j ó z a n  l o g i c a  s z e r i n t  m i n d e n  m á s  v o n á s t  a l á  k e l l e n e  r e n d e l n i.”  368. l. - le kellene mondani, csak mert annak elrendelése nem függ egyedül magunktól; - valjon nem következnék-e ebből szoros logica szerint, hogy mind az, minek talpra esett elrendelésére törvény szükséges, ‘s mi e’ szerint hasonlókép nem kizárólag magunktól függ, hanem a’ királyi helybenhagyás által feltételeztetik, a’ teendők’ sorában nincsen? Vagy nem hasonló-e az eset? nem kell-e királyi - tőlünk egészen független - megegyezés minden törvényhez? ‘s mi kell a’ népnevelés’ józan elrendelésének megkezdésére czélszerü törvényeknél egyéb? vagy talán okunk van előre feltenni, hogy a’ kormány a’ népnevelés’ elrendezése iránt hozandó törvényeknél meg fogja tagadni helybenhagyását? -
De tegyük fel ezt, tegyük fel, hogy a’ kormány egy általános nevelési tervnek törvényileg való megállapitását ellenzené - mit feltenni, a’ kormánynak utólsó tettei ‘s azok után, miket a’ szomszéd tartományokban látunk, hol a’ nép’ neveléseért annyi történt ‘s történik, bizonyára jogunk nincsen, - tegyük fel, hogy: mert a’ nép’ nevelése nem egyedül tőlünk függ, e’ tárgy’ tökéletes elrendelésében akadályok fognak gördíttetni elénkbe, valjon ebből az következik-e, hogy e’ tárgyra nézve épen ne tegyünk semmit? hogy, mert czélunkat tökéletesen el nem érhettük, azt mi által hozzá közelítheténk, ha bár tőlünk függött, elmúlaszszuk? ‘s azon közben mellyben szabadok vagyunk, ne tegyük mindazt, mit tehetségeink szerint e’ szent ügy’ előmozditására tehetünk? - Kétségen kivül mind ez tökéletességhez vezetni nem fog; - ha van tárgy, mellyre a’ törvényhozó ‘s végrehajtó hatalom’ egész figyelnie, ‘s tartós buzgó köz munkássága szükséges, a’ népnevelésnek elrendezése bizonyára azokhoz tartozik; - ‘s minden, mit e’ részben egyesek tehetnek, soha a’ nagy czélnak egészen meg nem felelhet; de ha mind az, mit egyesek’ fáradozásaitól várhatunk, tökéletlen is: e’ fáradozások minden hiányaik mellett egészen hasztalanok-e azért? - a’ földes úr, a’ tisztviselő, a’ hitszónok nem gyakorolhatnak-e most is hasznos befolyást gondjokra bízott oskoláikban? reformált hontársaink’ buzgósága nem szűlt-e már most is üdvös következményeket e’ részben? olly kevés pártolásra méltatott kisdedóvó intézeteink nem tettek-e már sok jót korlátolt hatáskörökben is? valjon egy hasznos ösméreteket terjesztő társaságnak nem lehetnének-e üdvös következései? ‘s nem remélhető-e hogy ha a’ nép’ nevelése iránt e’ nemzet minden osztályai való buzgósággal viseltetnének, a’ törvényhozás’ közbenjárása nélkül, ha nem is tökéletes - legalább a’ mostaniakhoz képest - ezerte szebb resultatumokat várhatnánk? - Vagy mert a’ nap még fel nem jött, ‘s a’ kis lámpa, mellyet mi egyesek kezünkben tartunk, csak kis körre terjesztheti súgárait, el kell-e oltanunk ezt is, hogy mert az egész láthatáron világosságot nem terjesztheténk, inkább tökéletes sötétségben maradjunk; mert szivünk kívánata szerint az egész nemzetet nem nevelhettük, inkább ne neveljünk senkit? - mintha minden ember kinek lelki tehetségeit kimiveltük, kit állatihoz hasonló állapotából emberi méltóságának érzésére ébreszténk, a’ hazára nézve nem volna valóságos nyereség! -
Ezek nézeteim azon két ok iránt, mellyel a’ tisztelt Gróf a’ népnevelésnek korszerűsége ellen felhozott: engedje meg, hogy most felhozzam azon okokat is, mellyek engem, és sokakat azok közűl kik velem e’ részben egyetértenek, a’ népnevelésnek sürgetőségéről meggyőztek, ‘s ez ügy’ különös pártolására birtak. -
1-ör. Nézetünk szerint is:  e l  v a n  d ö n t v e,  h o g y  h a l a d n u n k  k e l l;  a z o n  p o m p á s,  j ó l l e h e t  é r t e l e m  n é l k ü l i  s z ó j á r á s,  m i  s z e r i n t  a’  d i c s ő  m a g y a r  a l k o t m á n y n a k  é p ü l e t é b ő l  e g y  m o r z s á t  s e m  k e l l e n e  m e g r e n d í t e n i,  n e  h o g y  r o m b a  d ő l j ö n  a z  e g é s z,  m e g s e m m i s í t e t e t t.  45. l. ‘s a’ nemzet egy új szebb jövőnek küszöbén áll; de miután mint a’ tisztelt gróf, úgy mi sem akarjuk,  h o g y  a’  m a g y a r  a z o n  n e m z e t e k’  o s z t á l y á b a  j u s s o n,  m e l l y e k n e k  f ő  t e n g e l y e  a z  a n y a g,  13. l. - meggyőződésünk szerint hogy e’ haladás állandó, hogy minden visszalépésektől biztosítva légyen, hogy ne csak törvénykönyveinkben? hanem a’ nép’ életében mutatkozzék, szükséges: hogy a’ nép szellemi tekintetben emeltessék. Kétségen kivül nagy, sőt ellentállhatatlan jó törvényeknek befolyása; ‘s a’ nemzet, melly illyenek alatt él, ha bár azon pillanatban, mellyben birtokokba jött, még kifejlődésében hátrább maradt lett volna is, ki fog fejlődni institutióinak jótékony befolyása alatt, ‘s hogy úgy mondjam, felnőni a’ törvények’ magasságához: de ez út lassú, és sok akadályoktól környékezett; - ha ellenben a’ nép’ értelmessége nevekedett, ha szellemi tekintetben megelőzte törvényhozását, a’ törvényes haladás nem fog elmaradni; ‘s ki a’ nemzetet nevelés által olly fokra emelé, mellyen jó törvények szükséggé váltak, az biztos lehet, hogy a’ haladás e’ tekintetben elmaradni nem fog. Nevelés tehát meggyőződésünk szerint minden haladásnak első, egyedül biztos alapja; ‘s azon meggyőződés, hogy haladnunk kell, csak arra int: hogy nevelésről gondoskodjunk.
2-or. Mint a’ tisztelt Gróf a’ 8-ik lapon mondja:  m i n e k ü n k  m a g y a r o k n a k  e l e m ü n k  n e m  k e r e s k e d é s i  e l s ő b b s é g,  v a g y  d i c s -  é s  h í r v á g y,  s e m  v a l l á s o s s á g b ó l  e r e d ő  e l m é l k e d é s i  s z e n v,  v a g y  a’  s z é p m ű v é s z e t e k  k ö r e,  v a g y  a’  m a g a s b  -  é s  f e l e n g z ő  t u d o m á n y o k b a n i  b ú v á r k o d á s,  -  c s a k  a k k o r  e m e l k e d ő n k  f ö l d i  e r ő n k ö n  t ú l,  é s  é r e z z ü k  k e b l ü n k e t  i s t e n i  t ű z t ő l  h e v ü l n i,  m i k o r  a l k o t m á n y o s  s z a b a d s á g u n k r ó l,  n e m z e t i s é g ü n k’  f e r t ő z t e t l e n s é g é r ő l  v a n  s z ó,  m i k o r  e z e k e t  f e n y e g e t i  v e s z é l y,  m i d ő n  e z e k n e k  m e g m e n t é s e  k ö r ű l  e p e d  k e b l ü n k.  ‘S ha a’ kettő között kellene választanunk, ha alkotmányos szabadságunk vagy nemzetiségünk közűl egyet fel kellene áldoznunk, hogy a’ másikat megtartsuk: mint a’ tisztelt gróf, úgy mi sem kételkednénk, ‘s nemzetiségünkhöz ragaszkodva lemondanánk mindenről azon erős meggyőződéssel: hogy míg ez megmaradt, a’ szabadság örökre veszve nem lehet. - Nemzetiségünk’ feltartása, az első, legfőbb tekintet, mellynél magasabbat nem ösmerünk; de ha helyzetünket tekintjük, ‘s a’ világ’ történeteit figyelembe veszszük, azon egy kivétel nélküli tapasztalás lép előnkbe: hogy olly kis nép mint a’ magyar, körülvéve annyi idegen sőt ellenséges elemektől, nemzetiségét soha meg nem tartá, ha vagy tökéletes miveletlenség által minden külső befolyástól megőrizve nem vala, vagy ha a’ miveltség’ olly fokára nem lépett, melly által e’ befolyásnak ellentállhatott. - E’ két lehetőségnek elsője ránk nézve elmúlt; ‘s ha bár hihetőkép ez vala, mellynek nemzetiségünk’ fenállását nagy részint köszönhetjük - mert talán rég nem létezne magyar, ha kaczagányos apáink minden külső miveltséget megvetéssel nem taszitának magoktól - köztünk nincs egy, ki a’ Krickek vagy Chipevayek’ nemzeti önségök után vágyódnék. Nem maradt tehát e’ legszentebb kincsünk’ fentartására más mód, mint a’ második, nem más mint nemzeti miveltségünket olly fokra emelni, mellyen az a’ reá nézve legveszélyesebb, azaz: a’ slav nemzetiségnek ellent állhasson, ‘s ez csak nevelés által eszközölhető. - Hol két nemzetiség érintésbe jön, mindig a’ miveltebbé a’ győzelem; igy tüntek el hajdan a’ görög gyarmatokban minden idegen nemzetiségek, a’ görög míveltség ellentállhatlan befolyása alatt; igy múlt ki a’ sláv elem, melly németországnak annyi tartományaiban egykor uralkodó vala, a’ miveltebb németek’ érintése által, igy ‘s csak igy válhat uralkodóvá a’ magyar hazája’ határai között; - erőszakos törvényeknek ellentállandnak idegen ajkú honntársaink, mívelődésünk’ meg fogja hódítani, - vagy legalább őrzeni e’ haza’ magyar lakóit azon majd nem ellentállhatlan veszélytől, melly nemzetiségöket fenyegetné, ha más ‘s főkép a’ sláv nemzetiség - ‘s ne felejtsük mennyi történik ennek mivelésére - a’ mienket értelmi sulyban felülhaladná. De -
3-or. A’ magyarnak száma csekély e’ hazában; ha honunk’ lakóit öszveszámitjuk, mi, kik keletről jött apáink’ nyelvén szólunk, alig tesszük az egésznek felét. Ha nemzetiségünkre jövő vár, ha csakugyan a’ végzet’ könyvében áll, mit én erősen hiszek: hogy a’ magyar élni fog, szükséges hogy nemzetiségünk terjedjen, hogy a’ hazának most annyi ajkú népeit egy nagy erős lánczként a’ szép magyar szó tartsa öszve, mellynek hallásán Árpád’ nagy országának minden lakója egy érzeményben egyesülhessen. - De, mint a’ tisztelt gróf olly helyeken mondá, csak ha alkotmányunk’ áldása mindenkire terjesztetik, csak ha jóltevő melege végre elhat a’ legkisebbre is, reménylhetjük nemzetiségünk’ terjedését; ez pedig csak akkor várható,  h a  a’  n e m z e t,  mint ismét a’ gróf helyesen mondja -  a z  é r t e l e m  k ö r é b ő l  k o r m á n y o z t a t i k,  ‘s  a n n á l  i n k á b b,  m i n é l  k i f e j l e t t e b b  ‘s  t á g a b b  e z e n  k o r m á n y z á s  k ö r e  180. l. - Nem kell-e hát, ha nemzetiségünk’ terjedése alkotmányunk’ kiterjesztésétől függ, ez pedig csak akkor szülhet áldó következéseket, ha az értelem’ köréből kormányoztatik, - fő figyelmet vetni arra, hogy az értelem’ országa mentül inkább terjedjen hontársaink között; hogy nevelés által napról napra mentül többek támadjanak, kik polgári jogok’ gyakorlására alkalmatosak legyenek? - ‘s ha ezt elmúlasztjuk, ha azon feltett szándékkal, hogy haladni akarunk, a’ nép neveléséről nem gondoskodunk, ha ez ország’ minden rendű lakosait politicai jogainkban részesitjük, ‘s nem teszünk semmit, hogy e’ nép politicai jogok’ élvezetére nevelés által alkalmatossá váljék, - nem fogják-e némi joggal mondhatni elleneink: hogy hazai pyramisunk fordítva rakatott, és ennélfogva nem csak azon magasságot nem fogja elérni soha, melly után annyi hű kebel szomjadoz, hanem meg azon kicsit is hegyünkbe döntendi, mi magyar vér szerzette hazánk’ szinén egy pár év óta emelkedni kezde; nem fogják-e mondhatni, hogy a’ még neveletlen népnek jogokat adva, nem a’ nép’ szabadságát, hanem csak azon hatalmat mozdítottuk elő, mellyet miveletlen ‘s politicai jogokkal ellátott népeknél minden ügyes demagog, ki a’ sokaság’ nemes gerjedelmeit aljas czéljaira használni tudja, mindig gyakorol; hogy csak azon nagy revolutionarios syllogismuson fogjuk átvezetni nemzetünket, mellynek majorja; a’ legnemesb honszeretet ‘s lelkesedés a’ nép’ minden osztályaiban, minden önérdeknek szabad, csak a’ közjóért ajánlott feláldozása a’ nép’ kiváltságos tagjai között, a’ népnél haladó elösmerése e’ nemes áldozatoknak; minorja: tudatlanságból eredett túlzó vágyak, ‘s teljesíthetlen kivánatok, mellyekert küzdve a’ tudatlan tömeg csak anyagi erejében bizik; ‘s consequentiája: a’ legtökéletesb zavar, millyen a’ nagy franczia forradalom alatt létezett. - ‘S ha mi, kik a’ népnevelési ügyet a’ teendők’ legelsőbbjének tartjuk, a’ tisztelt grófként meggyőződve arról: hogy hazánkra boldogság, nemzetünkre dicsőség csak úgy következhetik, ha hibáink ‘s hátramaradásunk’ okát nem mindig egymásra ‘s kivált a’ kormányra tolva: a’ nemzet’ valódi erejét inkább abban keressük, hogy minden tagja derekasan betölti, ‘s férfiasan megállja helyét, a’ népnevelés’ ügyét, ha bár annak tökéletes elrendelése nem tőlünk egyesektől függ, tehetségűnk szerint előmozdítók; ha azon bizonyos kötelesség-érzettől lelkesitve nem csak szóval, holt betűkkel, és mások’ cselekvéseinek gáncsolásával, de hasznos tettel is nevelni akartuk a’ közállomány’ egészségét, ‘s ezért a’ nemzeti nevelés mellett felszólaltunk; ha bár mi csekély sikerrel - ‘s ha Széchenyi velünk van, ez hihetőkép nem lenne így - előmozditásáért fáradtunk; valjon olly nagy volna hibánk, olly szörnyű következésű fáradozásunk, hogy belőle hazánk’ veszte következhetnék, hogy homlokegyenest közállományunk’ felbomlásának indúlnánk?
Keblembe nyúltam, mint azt a’ Kelet’ Népének tisztelt szerzője 190. l. javaslá, de biztossá tehetem a’ nemes grófot, - hogy bár én is egyike azoknak, kik a’ fenn emlitett javaslatokban ‘s kezdeményekben részt vevének, ‘s azokat nemzeti ügynek tarták - azon nyúgott meggyőződéssel vontam vissza kezemet a’ kebelből: hogy sem pezsgő vér, sem a’ szív’ pillanati felhevülése,  s e m  m e r t  é p e n  k e d v e m  c s o s z s z a n t  v a l a m i t  a’  k ö z j ó é r t  c s e l e k e d n i,  ‘s  e g y s z e r s m i n d  k i s  h a l h a t a t l a n s á g i  r e p k é n y t  f ű z ö g e t n i  h a l á n t é k i m  k ö r ű l,  hanem csak, ‘s  e g y e d ü l  c s a k  a’ fennemlitett okok birtak, mind a’ fogházjavitási, mind a’ nevelési ügynek pártolására; ‘s bár mennyire érezzem is, hogy illy nagy ‘s fontos ügyek’ kivívásában személyes befolyásom csak csekély lehet, bár mi fájdalmasan sejdítem, hogy e’ nagy következésű kezdemények, főkép ha olly hatalmas szavak, mint a’ tisztelt grófé, ‘s illy elhatározottan ellenök nyilatkoznak, csak csekély sikert szűlendenek, - míg ezen okok’ alaptalanságáról meggyőződve nem leszek, ez ügyek’ pártolását mindig kötelességemnek ösmérendem. -
Ennyit a’ tacticáról: - most nézzük, a’ Pesti Hirlap’ modorja ellen felhozott nehézségeket, - nézzük, valjon mi az, mi által e’ Hirlapnak modorja olly veszélyessé válik.
A’ tisztelt Gróf 153. l. így ír: -  E g y e d ü l  a z  á l t a l,  h o g y  a’  k é p z e l e t  ‘s  g e r j e d e l m e k  f e g y v e r é v e l  d o l g o z i k  é s  n e m  h i d e g  s z á m o k k a l;  v a g y i s  m i n t  a’  k ö z é l e t b e n  a’  b é v e t t  s z ó j á r á s  s z e r i n t  m o n d a n i  s z o k t á k,  a’  s z í v h e z  s z ó l,  a’  h e l y e t t  h o g y  a z  é s z h e z  s z ó l n a,  a z  á l t a l,  m e r t  - 169. l. -  a z  é r z e l e m  ‘s  n e m  a z  é r t e l e m  k ö r é b ő l  e m e l i  r o p p a n t  h a t á s ú  s z ó z a t á t,  é s  e k k é p  a z  o r s z á g l á s n a k  v a g y  a z  a b b a i  b e a v a t k o z á s n a k,  n e m  a z o n  r e n d s z e r é t  k ö v e t i,  m e l l y  a’  l e g e g y s z e r ű b b  h e l y z e t b e n  i s  a z  e g y e d ü l i  ü d v ö s,  é s  a n n á l  e l k e r ü l h e t l e n e b b  f e l e t t e  s z ö v e v é n y e s  k ö r n y ű l m é n y e i n k b e n;  d e  a’  h e l y e t t  e g y e n e s e n  f r a n c z i a  m o d o r  s z e r i n t  m u n k á s,  m e l l y  m o d o r  a z  é r z e l e m’  k ö r é b ő l  m ű k ö d i k,  é s  n e m  m á s  m i n t  a z,  m e l l y  u t á n  i n d u l t a k  M i r a b e u t ó l  k e z d v e  C a m i l l e  D e s m o u l i n s,  D a n t o n,  S t.  J u s t,  M a r a t,  R o b e s p i e r r e  e g é s z  a’  m a i  p r o p a g a n d a  h ő s e i i g,  s z i v a n d a l g ó  L a m e e n a i s v a l,  P é r e  E n f a n t i n n a l  ‘s  a’  t.
Mielőtt ezen ellenvetésről, mennyire a’ Pesti Hirlapnak szerkesztését illeti, különösen szólnék: legyen szabad némellyeket a’ legnagyobb általánosságban megjegyeznem. -
Ha azon hibák’ ‘s tévedések’ hosszú során végig tekintünk, mellyek az utolsó időben a’ tudományok’ mezején elkövettettek - meggyőződhetünk, hogy mind e’ hibák’ ‘s tévedéseknek nagyobb része azon természet elleni elválasztásokból származott, mellyek korunkban a’ tudományok’ mezején történtek; - így a’ jog ‘s erkölcstudomány’ tökéletes elkülönözése, így a’ politica ‘s moral’ egymás ellen tétele, sok ‘s bizonyára felette szomorú tévedéseknek szolgált alapúl; így az értelem’ ‘s érzelem’ tökéletes elválasztása kétségen kivűl nem szül jő következéseket. - Az, mi az emberben érez ‘s ért, egy egész, mellynek egyes részeit testi tagjaiként elválasztani nem lehet a’ nélkül hogy az egésznek lényét semmisitenők, ‘s az ember’ helyébe, kinek tetteit magyarázni vagy irányozni akartuk, olly lényt alkotnánk képzetünkben, melly csak az értelem vagy csak az érzemény után indulva, talán könnyebben érthető, több logicával magyarázható lény lehet, de bizonyára nem ember. - Minden emberi cselekedetek között nincs egy, mellyben az észnek ‘s szívnek nem volna része egyszersmind, - ‘s ha bár első tekintetre némelly esetekben csak a’ szív’ gerjedelme, másokban csak a’ megfontoló észnek határozata mutatkozik is tisztábban, - több figyelemmel látni fogjuk: hogy senki sem, - kivéve a’ szenvedély’ beteges állapotát - cselekedhetik a’ nélkül, hogy mind esze, mind szíve tetteiben részt ne venne; a’ nélkül, hogy példáúl, ha szive felette nagy érzékenysége által valamihez vezettetik - az ész’ hibás felfogása, - vagy ha ellenben eszét követve olly valamit tenne, mit szivtelennek mondunk - megromlott érzeményei ne lennének tetteinek alapokai.
Teljes meggyőződésem szerint a’ szív és észnek egymástóli elválasztása nem vezethet nagy resultatumokhoz, ‘s ezen elválasztáson alapuló okoskodások örökké azokhoz tartozandanak, mellyekben meggyőződéshez már csal azért sem juthatni, mert az alap olly valami, miről mindenki más fogalmakat képez magának; mert - mint az előttünk fekvő munkából is kiviláglik, hol példáúl a’ keresztény vallás az ész’ vallásának neveztetik - mindig lesznek, kik azt mit ezeren a’ szívnek tulajdonítanak, az ész’ eredményeinek nevezendik, és viszont a’ szívnek tulajdonitandják azt, mit mások ész’ hiányának neveznének.
De miután a’ tisztelt Gróf ez ész és szív közti elkülönözésnek annyi fontosságot tulajdonit, hogy Anglia’ ‘s az amerikai szövetség’ felvirágzását, Német- ‘s Francziaország’ iránylagos hátramaradását egyedül abból következteti: mert az előbbiek csak az ész’, az utóbbiak csak a’ szív’ sugallatit követék; miután nézete szerint a’ Pesti Hirlap’ főhibája csak azon tévedés, melly őt az ész’ ösvényeiről a’ szív’ ‘s érzelmek’ terrenumára vezette; valjon, - észt és szívet, mint a’ tisztelt Gróf maga (153. l.) teszi a’ bevett szójárás szerint véve fel, - a’ történetek, e’ nemzeti tapasztalásoknak nagy gyűjteménye igazolják-e a’ tisztelt szerzőnek nézeteit? valjon, - nem egyes népeket ‘s pillanatokat, de az emberi nem’ történeteinek egészét véve fontolásunk’ tárgyáúl, - az világlik-e ki általánosan: hogy csak azon országok, mellyek kizárólag az ész’ ösvényein haladva a’ szív’ gerjedelmeit soha sem követik, virágoztak? mind azon nagyban ‘s dicsőben, mit nemünk’ multjában bámulunk, a’ szívnek nem volna része? mind azon szomorú tévedések ‘s kínok között, melylyeken eldődeink átmentek, nem volna egy, mellyet az érzelmet megvető hideg számolás okozott? - Én máskép vélekedem; ‘s talán a’ történetek’ nagy könyve, mellyre hivatkozom, igazolni fogja nézetemet. - Valjon, csak a’ hideg ész vala az, mi Görögországot Marathon’ és Salamin’ nagy csatáiban megtartá, ‘s e’ maroknyi népet Ásia’ száz ezerei ellen győzni tanitá? valjon nyúgott megfontolás, mindent előre látó tactica szabaditá-e meg Rómát zsarnokától? valjon ez épité-e közállományát, ez lelkesité-e bajnokit a’ százados csatára, mellynek diadali bére a’ világ vala? - ‘S ha a’ régi világot elhagyva, mostani történeteink’ küszöbére lépünk, ‘s vallásunknak - melly egész civilisatiónk’ talpköve - kezdetét tekintjük: valjon megengedve hogy a’ keresztény vallás nem a’ szív, de az ész’ vallása - mit a’ Kelet’ Népének szerzője előtt talán még senki sem mondott - mondhatni-e hogy a’ szívnek e’ vallás’ terjesztésében nem vala része? ‘s azok, kik az Úr’ szavára, elhagyva mindent, nagy mesteröket követték; kik körülfogva gúny, megvetés, üldözés, ‘s kinos haláltól nem ingadoztak hitökben, ‘s bátran felszólva mindig ‘s mindenütt, hóhér pallos alatt, ‘s égő máglyák’ lángjai felett lelköknek meggyőződését hirdették, azon százak ‘s ezerek, kinek szavára a’ szolgaság’ lánczai szét törtek, kiknek vére újjá születésünk’ piros hajnala vala a’ sötét föld felett, csak a’ hideg ész’ emberei valának? csak számolás, ‘s ész vezeté fél Europát a’ keresztességek alatt üdvözitőnk’ sírkövéhez? az Islám’ dicsőségét csak ész víta ki, csak ész adott erőt mind azon egyedeknek ‘s nemzeteknek, kik a’ spanyoloktól le Görögországig szabadságokat kivívák? - Töröljük ki történeteink’ könyvéből mind azt, mit a’ szív’ magas lelkesedése tett, ‘s valjon mi marad annyi véres lapjain más, mint nyomorúságunk, más mint szolgaság és szégyen!
De a’ tisztelt Gróf, állitásának bebizonyitására, egyes példákra hivatkozik; lépjünk az általa választott térre. Nézete szerint Anglia’ ‘s Amerika’ felsőbbségének, Franczia- ‘s Németország’ aránylag alacsony állásának oka,  s e m  a z  é g h a j l a t,  s e m  a’  f ö l d l e í r á s i  f e k v é s,  m e r t  e z e k  c s a k  a l á  r e n d e l t  f e l t é t e l e k,  s e m  a’  n é p e k’  k ü l ö n ö s  j e l l e m e,  m i n t h o g y  e z  i s  m á s  r o v a t r a  v a l ó,  s e m  v a l a m i  v é l e t l e n,  s e m  s e m m i  m á s;  d e  s z o r o s a n  ‘s  k i r e k e s z t ő l e g  c s a k  a z:  h o g y  m i n d  a’  f r a n c z i a,  m i n d  a’  n é m e t  f a j  o r s z á g l á s i  t e k i n t e t b e n  j o b b a d á n  a z  é r z e l e m  ‘s  k é p z e l e t  k ö r é b e n  f o r o g,  a z  a n g o l  v i s z o n t  t ö b b n y i r e  a z  é r t e l e m n e k,  é s  s z o r o s  s z á m o k n a k  h a t á r a i  k ö z ö t t  (185. l.). Noha én, ha mind ezek sőt még a’  n é p e k  j e l l e m e  sem gyakorolhat befolyást állásokra, nem igen látom által, milly oknak tulajdonítsam azon hajlamot, melly az angol nemzetet az értelem’, a’ francziát ‘s németet a’ képzelet’ ‘s érzemény’ ösvényeire vezeti; noha én épen ellenkezőleg azt hiszem, hogy a’ felhozott okok között nincsen egy, melly e’ nemzetek’ életére nem gyakorolna közvetlen ‘s pedig igen nagy befolyást, - nem akarok ‘s nem fogok a’ tisztelt szerző’ állitásának egyes részeiről vitatkozni, minthogy, az én csekély nézetem szerint legalább, az egész magában nem áll. -
Távol legyen tőlem, hogy Anglia’, vagy az amerikai szövetség’ kormányférfiainak magas észbeli tehetségein kételkedjem, ‘s el ne ösmerjem, miképen e’ két országnak ügyei főkép azért gyarapodnak, mert elrendezésökben tudós előrelátás, ‘s magas értelem uralkodik; - de valjon Francziaországnak ministeri tárczákat vadászó nagy parlamentaris capacitásai csak érzelmek által vezéreltetnek? valjon e’ hatalom után vágyódó csoport, mellynek talán minden szemére hányatott már, csak felette gyengéd érzemények és szenvedélyes állhatatosság nem, csak szívét követi tetteiben? ‘s a’ fennséges német szövetség Frankfurtban csak érzelegve, meghatás’ könyei közt rendezi el dolgait? - ‘S ha ezt mondani nem lehet, ha minden kormány kötelessége szerint országos viszonyainak elrendezésében csak az észnek tanácsait követi, Francziaországban mint Angliában, a’ Német - mint az amerikai szövetségben, - abból hogy Francziaország’ ügyei példáúl roszabbúl állnak mint Angliáé, nem következnék más, mint hogy Francziaország’ országos dolgai kevesebb előrelátással ‘s észszel kormányoztatnak; - a’ szívnek, az én csekély belátásom szerint, itt semmi dolga sincsen. - Ennyit a’ külviszonyokra nézve; - ha ellenben a’ nemzetek’ belső életét tekintjük, valjon ki merné tagadni, hogy Angliában ‘s az amerikai szövetségben az érzeménynek hatalma legalább épen olly nagy, mint Német-, ‘s bizonyára százszorta nagyobb mint Francziaországban? - Az angol nemzetnek elsőbbsége napjainkban tagadhatatlan; de nézetem szerint épen erkölcsi tulajdonai azok, mellyeknek elsőbbségét köszönheti; vedd el vallásosságát, vedd el a’ családi viszonyok’ szentségét, ‘s azon hatalmas keresztény szeretetet, melly - bár mit hireszteljen is a’ tudatlan külföld - sehol több szegényt nem ápol, több könyeket le nem töröl, mint Angliában, - egy szóval azt, mi az érzemény’ világához tartozik; vedd el nemzeti jellemét, melly állhatatosság, ‘s azon pietást mellyel eldődei’ szokásaihoz ragaszkodik, ‘s valjon elhíresztelt alkotmánya meg fogja-e teremni gyümölcseit? valjon minden országlási bölcseség, minden ész ‘s értelem fogja-e a’ száz ezer éhenhalókat nyúgalomra, vagy az ország’ gazdagait adakozásra inteni? E’ tekintetben Francziaország kérdésen kivül sokkal kevesebbet követi az érzemény’ tanácsait; ott kevesebb az adakozás, kevesebb a’ jótékony keresztény szeretet, ‘s valjon boldogabb-e ezáltal? -
Teljes meggyőződésem szerint, soha a’ hideg ész maga nagyra, soha boldogságra nem fog vezetni nemzeteket; mint az egyesnél, úgy népek’ életében szív kell, hogy valóban dicséretre méltót tehessenek. - Carthagó, a’ régiség’ leghatalmasabb ‘s legszívtelenebbűl kormányzott városa eldőlt; Olaszhon’ középkori statusai, hol machiavellek kormányoztak, a’ hatalmas Velencze minden számolásai ‘s okossága mellett, porba dőltek; a’ franczia respublica Marat, Danton ‘s Robespierrejeivel - kiket én nem a’ szív’ de az ész’ embereinek tartok, mert érzemény nem vala, melly őket respublicai bálványoknak hozott áldozataikban visszatartóztathatná - hová lett? - ‘S valjon bízhatunk-e még az ész’ hideg számolásaiban? ‘s nem kell-e inkább megvallanunk, hogy csak erkölcsi érzet, csak azon keresztényi szeretet, melly milliókat egy nagy családdá fűz, tarthat ‘s emelhet országokat; ‘s ha Europában körültekintve, a’ proletáriusok’ millióit látjuk, kiket (hála az égnek, hazánk még ment e’ veszélytől) számoló önösség kétségbeesésig kínoz naponként; ha látjuk e’ magas ész ‘s fenséges értelem által kormányzott országokban miként nő évről évre a’ szegénység, mennyi szenvedéseket rejt mind e’ külső fény, mennyi mondhatatlan kinokat takar Anglia’ felséges bibora, - ki ne győződnék meg: hogy, ha civilisátiónkat veszélyek fenyegetik, nem tulzó érzékenység, hanem inkább a’ kétszer kettőnek túl vitt bálványzása okozandja-e veszélyeket; ‘s hogy nem az ész, hanem csak azon felebaráti szeretet, mellyre vallásunk tanit, csak azon nem számoló, de törpe önösségen túl emelt érzelem, melly vallásunk’ alapja, ‘s idegen szenvedések előtt magunkról megtanít felejtkezni, menthetik meg a’ világot. - Még egyszer mondom, soha országló önkára nélkül czéljainak választásában az érzeléket nem hagyhatja tekintet nélkül; ‘s a’ nagy császár, kire a’ tisztelt Gróf a’ szivtelen észnek panegyrisában hivatkozik, talán legszebben bizonyitja, mi elégtelen a’ legmagasb értelem, ha emberi érzet, ha az, mit szivnek nevezünk, nem kormányozza tetteit. De valjon ha ezt megengedjük is, ‘s a’ nemzet’ irányának kijelelésében csak az észt magát követnők; ha megengednők is, hogy a’ czélok’ választásában, csak az ész határozhat: valjon azok, kik a’ sokaságot ez irány’ követésére buzditják, kiknek hivatása a’ választott czél felé vezetni hontársaikat, nem szólhatnának nemesebb érzelmeikhez? valjon ha e’ czél ollyas, mellynek elérésére egyesektől áldozatok kivántatnak, melly felé haladva némelly egyedek  „m o s o l y g ó  m e g e l é g e d é s t ő l  ‘s  g y ö n y ö r  a l a k ú  s z e r e n c s é t ő l  k ö r n y é k e z v e  n e m  l e h e t n e k  a’  n é l k ü l  h o g y  m a g o k o n  k á r t  t e n n é n e k;  h o l  a z o n  j u t a l m a z ó  é r z é s,  m i  s z e r i n t  a’  h a z á v a l  e g y ü t t  m a g o k  á l l á s á t  i s  e m e l t é k”  (133. l.) nem vár reájok; valjon nem volna szabad az önérdek ellen, a’ szív’ igazságszeretetéhez appellálni? valjon ha ezt nem tehetjük, reménylhetünk-e sikert szavainknak? reménylheti-e ezt leginkább a’ sajtó? Vagy korunkban annyi nagy ‘s dicső nem e’ fegyverekkel vívatott-e ki? Anglia anyagi érdekből ‘s nem magas lelkesedéstől vezérelve szabadítá-e fel szolgáit? O’Connel hideg okosság’, ‘s nem az érzemény’ lángoló szavaival vívá-e ki honának jogait? ‘s maga Gróf Széchenyi István, kinek nevét minden hazai üdvös javitásnak szónokai között találjuk, ki e’ nemzetet téli álmából felveré, ki felszólalt annyi visszaélés ellen, ki szembe szállt annyi előitéletekkel, ki sujtott jobbra és sujtott balra kimélet ‘s irgalom nélkül, valjon nem szólt-e soha az érzelmekhez? - nem szól-e most épen, hideg ész’ és számolás’ követésére felszólitó munkájában? ‘S ha a’ Pesti Hirlap’ szerkesztője ennyi példa után, a’ külföld’ ‘s honunk’ tapasztalásait követve hasonlólag az érzeményekhez fordúlt; ha szenvedéseket látva, - azon meggyőződésben, hogy ember nem lehet, bár mi fenséges volna is a’ pálya, mellyre Isten által állittatott, kinek egyes embertársainak szenvedéseit enyhíteni, ha hatalmában áll, nem volna kötelessége, - való misericordiánus fraterként egyes sebek’ kötözésével bajlódott; ha e’ politicai viták és küszködések’ korában száraz értekezések helyett néha irgalomra inté olvasóit, ha néha a’ hideg számoló észtől a’ szívhez fordula, mert érezé, hogy bármi tökéletesen rendeztessenek is el országos viszonyaink, bármi igazságos törvényeket alkosson nemzetünk, soha törvényhozás nem lesz, melly senkit sem sértene, ha csak a’ szív nem kötözi be néha a’ sebeket, mellyeket a’ legigazságosabb törvény egyeseken ejtett, - valjon, kérdem: vehetjük-e rosz néven neki? valjon mondhatjuk-e, hogy mert a’ szívhez szólt, csak mert az érzelmekre hivatkozott, hazáját veszélybe hozá? -
Csak ki czéljainak elérésére a’ tömeg’ gonosz hajlaminak hízelg, csak ki nem az érzelemhez, de vétkes szenvedélyeihez szól: az veszélyes valóban; az érdemli, hogy bár mi legyen cselekvésének inditó oka, - hiba vagy rosz szándék, minden igaz hazafi egy emberként felálljon ellene. A’ szenvedelmek’ hatalma, bár mi nemes legyen a’ czél, mellyre felköltettek, országdolgokban mindig veszélyes; ‘s ritka, felette ritka eseteken kivül, egyik fő kötelessége minden pártnak, nem folyamodni segédökhez. Ha tehát a’ Pesti Hirlap nem szívhez, de vétkes szenvedelmekhez szólt, ha visszaélve állásával, a’ tömeg’ gonosz hajlaminak hízelgett, ha helyzetünknek hibás felfogásából, vagy hogy népszerűségét megtarthassa, vak buzgalom’, és alávaló vágyak’ indulatos organumának alázta magát, - akkor minden, mit a’ Kelet’ Népének tisztelt szerzője felőle mond, tökéletes igaz; akkor a’ szerző jóltevé, hogy a’ hirlap’ olly jeles tehetségü szerkesztőjét eddigi modorjának megváltoztatására inté, ‘s ha szavai sikeretlenek volnának, előre kijelelé azon veszélyeket a hazának, mellyek e minden szenvedelmek’ felingerlésére írt lapból reá okvetlenül következni fognak; - ha ellenben ez a’ dolog’ nyúgott vizsgálatából ki nem tünik, akkor minden kétségen kivül a’ tisztelt Grófnak állitásai nem állhatnak; - e’ körül forog az egész kérdés, ‘s csak ennek megfelelésétül függhet itéletünk, -
A’ tisztelt Gróf érzé ezt, ‘s miután általjánosan az ész- és szivről szólva nézeteit a’ Pesti Hirlapra alkalmazza, egyenesen e’ térre vezeti a’ discussiót. - Nézetei szerint a’ Pesti Hirlap,  e g y  m i n d e n  é r d e k e t  é l l e l  e g y m á s  e l l e n  á l l i t ó,  a’  k i c s i n y e k e t  a’  n a g y o k  e l l e n,  a’  s z e g é n y e k e t  a’  g a z d a g o k  e l l e n  f e l i n g e r l ő,  f e l u s z í t ó  (99. l.)  l a p n á l  n e m  e g y é b,  -  c z é l j a,  h o g y  m i n é l  g y ű l ö l e t e s e b b é  t e g y e  a’  f ő  r e n d e k e t  a’  n e m e s i  r e n d,  ‘s  m e g i n t  a z  e g é s z  k i v á l t s á g o s  r e n d e t  a’  n a g y  t ö m e g  e l ő t t,  105. l. -  m i n d e n  b i r t o k n a k,  m i n d e n  f e l s ő b b s é g n e k  g y a n ú b a  h o z á s a,  g y ű l ö l e t e s s é  t é t e l e  220. l. -  m i n d e n  m u n i c i p i u m o t  l e h e t ő  l e g n a g y o b b a n  d e p o p u l a r i s á l n i  247. l. -  ‘s  e z é r t  a’  P e s t i  H i r l a p  „n e m  m i r i g y e i b ő l  k i t i s z t í t n i,  d e  m e g g y i l k o l n i  f o g j a  a’  h a z á t,  n e m  d i c s ő  j ö v ő b e  v e z é r l i,  d e  o k v e t l e n  s i r b a  d ö n t i  a’  m a g y a r t.”  169. l.
Hogy a’ tisztelt Gróf a’ Pesti Hirlapot illy színben látva nyilván fellépett, hogy ő, kinek neve haladásunkkal elválaszthatlanúl összekötött, illy veszélyek ellenében - ‘s fenyegethetné-e haladásunk’ ügyét nagyobb veszély, mintha a’ Grófnak nézete a’ Hirlap által igazoltatnék? - nem hallgatott; azon nem bámúlhat senki; valamint nem is kételkedhetünk, hogy őt az olly magasan állót, ki hiúság által bizonyára mások’ érdemeinek lealacsonyitására nem birathatott, csak tiszta meggyőződés viheté e’ nézetek’ kimondására; - de lássuk, valjon nem csalódott-e nézeteiben? valjon azon okok, mellyeket bébizonyitására felhoz, igazolják-e véleményét?
Mind azon vádak, mellyek a’ Pesti Hirlap ellen, részint a’ fenemlített, részint a’ tisztelt Gróf’ munkájának más, hasonló hangulatú helyeiben felhozatnak, a’ következő négy pontra oszolnak: -
1. A’ szegényeket a’ gazdagok, a’ birtoktalanokat a’ birtokosok ellen való felingerlés.
2. Minden felsőbbségnek gyanúba hozása ‘s gyűlöletessé tétele. -
3. Gyűlöletessé tétele a’ fő rendeknek a’ nemesi rend, - ‘s minden kiváltságos rendnek a’ nép előtt.
4. Minden municipiumnak a’ lehető legnagyobb depopularisátiója.
Mint az angol tengeri hadsereg minden kötelein a’ vékony veres fonál, úgy a’ Pesti Hirlap’ vezér czikkein rejtve bár, mindig e’ gondolatok vonúlnak át, mellyekből mindenikét, ha bár szerzőjét nem tudnók is, azonnal megösmerhetjük; mint Bellini’ minden műveiben az egy bájló hanggondolat, mint Byron’ költeményeiből az egy keserű érzemény, úgy e’ lap’ minden vezércikkeiben ez egy alapeszme tűnik ki; minden szerzőnek megvan phisiognomiája: mint királyok pénzekre arczképöket, úgy minden kitűnőbb író gondolataira, mielőtt a’ nép között kiosztaná, rányomja individualitásának bélyegét, ‘s az mellyet a’ Hirlap’ szerkesztőjének minden munkájában látunk, nem más mint e’ kedvencz eszméknek majd rejtve, majd nyilván kilépő ismétlése. - Igy gondolkozik a’ tisztelt Gróf. -
Nagy, nehéz vádak ezek. Ki a’ birtoktalant, a’ birtokos ellen feluszitja, ki a’ nemzet’ egyes osztályai között gyűlölséget gerjeszt, ki minden felsőbbséget gyanússá tesz, ‘s honunk’ palladiumát, municipalis rendszerünket depopularizálni iparkodik: az hazánk’ ellensége, az nem érdemli hogy magyarnak neveztessék. - Nemzeti kifejlődésünknek első feltétele nyugalom; ha e’ nemzet’ szegényebb osztályai a’ helyett, hogy idegen birtok után vágyodnának, nem inkább munkában keresik jobb létöket, ha a’ nemzet’ külön rendű polgárai között egyesség nincsen, ha a’ felsőbbségek bizodalom helyett csak gyűlöletre számolhatnak, ‘s polgáraink nem érzik, hogy municipalis szabadságunk nemzeti függetlenségünknek legerősb talpköve: - akkor ne álmodjék senki boldogab jövőről, ‘s jaj annak, ki e’ nemzetet illy állapotra juttatta! - De épen mert e’ vádak olly nehezek, mert az, kinek tettei e’ vádakat igazolják, csak gyűlöletet érdemel, - nagyoknak ‘s fontosoknak kell lenni azon okoknak is, mellyek bebizonyitásokra felhozatnak. Az, kinek a’ természet illy gonosz tettek’ elkövetésére erőt adott, jó szándékával nem mentheti magát - ugyan ki hinné, hogy kinek észbeli tehetségei egy nemzetre ennyi hatással lehetnek, az szavainak következését által nem látná? - de annyival szükségesebb, hogy csak nyúgott megfontolás után, hogy elmellőzve minden szenvedélyt ‘s előitéletet, ne egyes szavakból, hanem csak egész működésének öszvegéből mondjuk ki itéletünket polgártársunk felett. -
Figyelemmel olvastam végig a’ tisztelt Grófnak munkáját, ismét ‘s ismét visszatérve azon helyekre, hol az említett vádakról szól; megfontoltam minden okait, szorgalommal követtem gondolatainak fonalát: de megvallom őszintén, bár mennyi szépet, ‘s jót találtam munkájában, bár mennyire meggyőződtem szándékának tisztaságáról, bár mennyire lelkesültem meleg szavainál, melylyek általa csak az észhez intézve, szivemet dobogni készték,  s e m m i t  m i  e’  n e h é z  v á d a k’  b e b i z o n y i t á s á r a  s z o l g á l h a t n a,  e l ő a d á s á b a n  n e m  t a l á l t a m,  ‘s azon édes meggyőződéssel tettem le könyvemet, hogy nemes hontársam ez egyszer csalódott, miről - ösmerem nemes jellemét - ha nem szavaim, de később önbelátása által meggyőződik, senki inkább örülni nem fog, mint ő maga. -
Felteszem mindenek előtt, hogy a’ Kelet’ Népének tisztelt szerzője, állitásainak bebizonyitására a’ Pesti Hirlap’ vezérczikkei közűl minden kétségen kivűl azokat választá, mellyek e’ czélra legalkalmatosabbak valának, ‘s igy miután általa, a’ 12. 14. 18. 27. és 32-ik czikkből meríttetnek okai, a’ többiek csak mellékesen emlittetvén, leginkább ezekre fogom forditani figyelmemet. -
Az első vád, mellyet a’ tisztelt Gróf a’ Pesti Hirlap ellen felhoz -  a’  b i r t o k t a l a n o k n a k  a’  b i r t o k o s o k,  a’  s z e g é n y e k n e k  a’  g a z d a g o k  e l l e n  v a l ó  f e l i n g e r l é s e.  Mind azon szemrehányások között, mellyeket mióta nemünk országos dolgok’ elrendezésével foglalatoskodik, pártok egymás ellen felhoztak, nincs egy, mellyet minden korban ‘s nemzetnél olly változatlanúl feltalálnánk, mint ama’ minden haladás ellen felhozatni szokott:  a’  b i r t o k’  s z e n t s é g é n e k  s é r t é s e.  - A’ Gracchusok a’ romai nép’ közbirtokát (ager publicus) melly visszaélés által, nem mint birtok, de csak haszonbérben néhány előkelő család’ kezeibe jött, e’ régi haszonbérlőktől elvétetni, ‘s a’ szegények között elosztatni kivánják: úgy mindazáltal, hogy nem csak minden a’ haszonbérlések alatt történt javitás az aerariumból kipótoltassék, hanem minden illy haszonbérlő magának 500, minden fiának 250 jugerumot megtartson, a’ szegények pedig családonként csak 10 jugerumot kapjanak; ‘s im, noha nem birtokról hanem csak haszonbérről, noha sehol birtok-egyenlőségről szó nem vala, a’ Gracchusok agrarius törvényeik miatt két ezered után, mint a’ szent birtok’ megtámadói, mint szörnyeteg nivellatorok hirdettetnek mindenfelől, és az oskola-gyermek borzadva tanúlja neveiket; ‘s hány nagy név nem homályosíttatott hasonló, ‘s ép illy alaptalan vádak által!
A’ ki a’ dézsmának más czélirányosb adó által történendő kipótlásáról, az angol rotten boroughok megszűnéséről, a’ rabszolgaság’ vagy csak az angol cornlaw’ eltörléséről szól, a’ szent birtok’ ellenségének hirdettetik, ‘s nincs eszköz, melly illy szörnyeteg’ kiirtására nem használtatnék, vagy az emberi társaság’ illy veszélyes megtámadója ellen, aljasnak vagy embertelennek tartatnék. ‘S mi csoda? az élet után nincs semmi, mihez az emberek’ többsége inkább ragaszkodnék, mint birtokához; - miután tehát törvény alig van, melly egyes polgároknak anyagi jóllétére befolyással, ‘s igy birtokjogokkal közvetlen vagy közvetve összeköttetésben nem volna: természetes, hogy valahányszor törvények’ változása forog kérdésben, azok kik általok ha bár csak kis mértékben is pártoltattak, azonnal feljajdúlnak, ‘s midőn veszni látják kényelmeik’ azon részét, mellyet számtalanok’ kárával élvezének, azonnal a’ birtok’ szentségének sértéséről kiabálnak. - Ez, mondom, természetes, ‘s valamint eddig történt, úgy történni fog ezentúl minden újításnál; ‘s a’ tisztelt Gróf talán visszaemlékezik azon időre, hol nemes törekvései ellen hasonlókép azon vád emeltetett, hogy általok a’ birtok’ szentsége sértetik. -
De kérdem: bár hol ‘s mikor emeltetett e’ vád olly férfiak ellen, kik a’ haladás’ zászlói alatt küzdenek, valjon történt-e ez valaha gyengébb alapon, mint mellyre ez itt állittatik? - A’ Pesti Hirlap elámitva egyik levelezőjétől, azon álhirt terjeszti, hogy néhai Bay József táblabiró tetszholtan temettetett el; ‘s e’ részben - noha egyátalában nem osztozhatom a’ tisztelt Grófnak azon nézetében, hogy az elevenen temettetés olly ritka eset volna, melly húsz évben alig egyszer történik - legfelebb azzal védelmezhetem a’ Pesti Hirlap’ szerkesztőségét, miszerint léte rövidebb vala, mint hogy levelezőit tökéletesen ösmérhette volna. - Alkalmat véve ezen esettől, a’ szerkeztő halottasházak’ felállitását javasolja, ‘s minekelőtte ezekről szólna, orvosi politiánk’ elhanyagolt állapotját emliti. - Felhozza, hogy e’ politiának hiánya a’ gyermek-gyilkolást idézi elő; felhozza, hogy fővárasunkban földalatti pinczelyukak vannak, hová hó és esővíz befoly, ‘s mellyeknek nedves gőzében két, három család minden leheléssel mérget szí; roszalván hogy illy pinczelyukak, mellyekben vízár száz meg száz bizonyos martalékot találna, még azon házakban is, mik utolsó szomorú tapasztalásunk után emelkedtek, engedtettek építtetni. Ez az egésznek veleje. - A’ gyermek-gyilkolásról szólva a’ szerkeztő azon anyátlan gyermekekre emlékezik, kik - mert nálunk e’ gyermekek’ nevelésére rendelt közintézetek nincsenek - mit a’ tisztelt Gróf munkájának 196. lapján fájdalommal említ, évnegyedenként 4. forinttal jutalmazott dajkák’ gondviselésére bizatnak, ‘s ha itt elhanyagolás által el nem vesznek - mi a’ szerkeztő szerint 100-ból 80-90-nel történik, végre talán az útczán fagynak meg. - A’ földalatti pinczelyukakról szólva  s z í v t e l e n e k n e k  nevezi azon gazdákat, kik illy lakásért 2-3 forint hetenkénti házbért kivánnak lakóiktól; ez az, mire a’ tisztelt Gróf vádját építi. - Nézete szerint mind ez nem szűlhet a’ legszomorúabb következéseknél egyebet; ha a’ szegény hallja  „h o g y  1 0 0  i l l y  s z e r e n c s é t l e n  g y e r m e k  k ö z ö t t  8 0 - 9 0  e l h a l,  a’  m e g m e n t e t t  1 0  p e d i g  a z  u t c z á n  f a g y  m e g;  n e m  t e r m é s z e t e s - e  -  i g y  k é r d i  -  h o g y  l e l k é b e n  o l l y  a n t i p a t h i a,  d e  n e m,  o l l y  g y ű l ö l e t  ‘s  m e g v e t é s  f e j l ő d i k  k i  m i n d e n  v a g y o n o s  i r á n t,  m i  s z e r i n t  a z t á n  n e m  k e l l  e g y é b  m i n t  e g y  k i s  a l k a l o m,  é s  e g y  k i s  v e z é r,  é s  k é s z  k i v á g n i  s z e m é t  a k á r k i n e k,  d e  m é g  l e g n a g y o b b  j ó l t e v ő j é n e k  i s,  k i r e  v e z é r e i  u s z i t j á k,  255. l. ha azon szerencsétlenek, kik a’ külváros’ pinczelyukaiban laknak, a’ Pesti Hirlapban olvassák, hogy gazdáik szívteleneknek neveztetnek;  n e m  f o g j a - e  e z  n e v e l n i  a’  n é p n e k  m i n d e n  k é s z  v a g y o n r a  ú g y  i s  n a p r ó l  n a p r a  n e v e k e d ő  é t v á g y á t,  é s  i g y  j ó t  t á g i t a n i  a z o n  i r i g y  s z e m ü v e g e n,  m e l l y e n  k e r e s z t ü l  a’  s z e g é n y e b b  m i n d i g  s z í v t e l e n  h a r p a x o t  l á t  a’  b i r t o k o s b a n?  (259. l.)
De valjon ha ez áll, ha egy pár statisticai adatnak öszszeállitása már feluszítja a’ birtoktalant minden birtokos ellen; ha az, ki néhány külvárosi házi gazdát szivtelennek nevezett, már a’ népnek minden kész vagyonra naponként nevekedő étvágyát nevelé, - hol vannak azon határok, mellyek között a’ sajtó veszély nélkül működhetik? ha már némelly bajoknak puszta emlitése - feltéve hogy azok igazak, mit a’ tisztelt Gróf kétségbe nem vesz, - ha a’ házi gazdákról egyetlen egyszer használt epithetum, azon forradalmi állapothoz vezetheti a’ magyart, mellyet mindig  l e l k e s ü l é s  k e z d,  ő r j ö n g é s  k i s é r,  ‘s  m e g b á n á s  k ö v e t,  ha e’ nemzet’ szegényebb osztályainak állapotja olly irtózatos, vagy lelkülete annyira megromlott, hogy minden szó, melly által ezen állapotja iránt felvilágosittatik, vagy boldogabb hontársai könyörületességre intetnek, csak kétségbeesés’ vagy azon rég forrott gyűlöletnek kitöréséhez vezetnek, melylyet állítólag szívökben régóta éreznek: valjon ki az, ki ha szóval vagy irásban köztárgyak iránt felszólal, nem vádoltathatnék arról, hogy szavai a’ népet felingerlendik? hogy legtisztább szándékból eredeti törekvései által a’ hazát végveszélybe dönteni nem fogja, hogy nem fogja ketté vágni azon vékony fonalat, mellyen nemzetünk’ jövője még függ? - Ha ez áll, akkor Isten veled szólásszabadság, Isten veled szabad sajtónak reménye örökön örökre; ha egy vigyázatlan szó, egy rosszúl választott epithetum a’ magyart sirba dönti, a’ jó polgárnak ezentúl csak egy kötelessége marad, ‘s az:  h a l l g a t á s.  ‘S valjon maga ez fogja-e biztositani nemzetünket? valjon, ha mindnyájan kik eddig a’ nép - hogy is mondjam, hogy mindent lángba ne borítsak, - nem egészen eldoradói helyzetének javitása körűl fáradtak, elnémulnak is: nem fog-e téli napokban minden az útcza szegletén didergő gyermek, nem fog-e minden, útczáinkon rongyosan kolduló asszony, nem maga azon külvárosi gazda, ki pinczelyukáért 2-3 forintnyi hetibérét - mi köztünk legyen mondva talán még is egy kissé drága - bészedi, több elkeseredést szülni a’ szegényekben, mint a’ Pesti Hirlap’ bár milly érzelgően írtt vezérczikkei? ‘s nem fog-e igy - bár mi szigorúan töröltessék is könyvvizsgálatunk által a’ Pesti Hirlapban minden, mi illyetén gyúlanyagot rejt magában, - a’ tisztelt Gróf által előre látott veszély fejünk felett lebegni mind addig, míg az irgalom’ censurája útczáinkról az utolsó fázó gyermeket, pinczelyukainkból az utolsó szerencsétlen családot a’ nép’ szemei elől el nem törölte, azaz: olly állapotba nem helyhezé, mellynek látása senkiben elkeseredést ne szűlhessen? -
Nem tulságot mondok itt; ha azok, miket a’ tisztelt Gróf a’ Pesti Hirlap ellen felhoz, állanak; ha a’ 18-ik vezérczikk csak ugyan feluszitja a’ szegényt a’ gazdag, a’ birtoktalant a’ birtokos ellen: akkor véleményem szerint minden szólásszabadság, minden szabadabb elvű könyvvizsgálat való nemzeti calamitás; akkor, mint Romában, úgy nálunk a’ haza’ legjobb polgárai ne vágyódjanak más, mint a’ censori hivatal után. - ‘S valjon a’ tisztelt Gróf által felhozott második vezérczikk, mellyel fenemlített vádját bebizonyitni igyekszik, ‘s mellyel mint felette jóizűt önmaga választott magának, nem épen olly elégtelen-e nézeteinek bebizonyitására? A’ szerkeztő e’ vezérczikjében, mint a’ 18-dikban tevé, fájdalom, álhírre alapitja okoskodásait; ‘s távol legyen tőlem, hogy őt e’ részben védelmezni akarnám; ez álhírnek terjesztése hiba minden kétségen kivül, ‘s pedig annyival nagyobb, mennyivel fontosabb tárgy körűl történt, ‘s mennyivel könnyebb vala a’ szerkesztőnek, helyben lévén, tökéletes bizonyosságot szerezni magának e’ tárgy iránt. ‘S ezt a’ szerkeztő maga sem fogja tagadni; - de valjon, minden szenvedély nélkül szólva e’ tárgyhoz - e’ vezérczikket első sorától az utolsóig átolvasván, következtethetjük-e, hogy általa a’ birtoktalan a’ birtokos ellen felingereltetik? - Pest városában sok nyomor találtatik; a’ tisztelt Gróf is elösmeri ezt, ‘s a’ statusférfiú’ tapintatával előadja néhány okait, - nyomor melly eddig orvosolva nincs, ‘s mellynek orvoslása jelen viszonyainkban sem egyesek’, sem a’ helybeli törvényhatóságoknak hatalmában nem áll; a’ Pesti Hirlap’ szerkeztője fajdalommal érzi ezt, ‘s lelkes szavakkal könyörületességre ‘s irgalomra inti olvasóit;  n e m  j ó t é k o n y s á g  - igy szól ő -  h a n e m  l é l e k i s m é r e t  e l a l t a t á s a,  a z t  g o n d o l n i:  h o g y  a’  t i z  g a r a s s a l  m e l l y e l  a z  a s s z o n y e g y e s ü l e t i  t á n c z v i g a l o m k o r  e g y  s o r s j e g y e t  v á l t o t t u n k;  a z  e g y  f o r i n t t a l  m e l l y e l  a z  ú j  é v i  k ö s z ö n t g e t é s  a l k a l m a t l a n s á g á t  n y a k u n k r ó l  l e r á z t u k:  m á r  b e t ö l t ö t t ü k  i s t e n  t ö r v é n y é t,  m e l l y  f e l e b a r á t u n k a t  s z e r e t n i  p a r a n c s o l j a  m i n t  m i n m a g u n k a t”  de e’ szavakból ki fogja következtetni, hogy a’ Pesti Hirlap’ nézete szerint:  c s a k  a z  o k a,  h o g y  n á l u n k  a n n y i  a’  s z e g é n y,  m e r t  a’  g a z d a g a b b a k  s z ű k k e b l ű e k;  vagy hogy, mert a’ szerkeztő nehány egyedekről felteszi, hogy emberszeretetre nézve nem épen evangeliumunk’ hív követői, azért minden gazdagabbat való harpax képében kiván a’ nép elébe állítani; ‘s mert a’ farsangi örömöket - miben vele tökéletesen egyetértek - nem épen civilisátiónk’ legszebb kinövésének tartja, ‘s a’ tánczvigalmak’ hőseinek ‘s heroináinak azon tanácsot adja, hogy mit egy bálra költenek, azt inkább szegény embertársaik’ felsegélésére szenteljék, - azért mind azokat, kik tánczvigalmakban részt vesznek, a’ köz gyülölet’ tárgyává akarta tenni? Kérdem: ha e’ vezérczikk illy nehéz vádnak alapja lehet, mit mondjunk akkor azon hitszónokokról, kik nyilván, magas szónoki székökről - mellyen tekintetök a’ nép előtt bizonyosan nagyobb, mint bármelly hirlapé - könyörületességre intik azokat, kiket a’ sors vagyonnal álda meg; ha hivatkozva üdvözitőnk’ isteni szavára, emlékeztetik a’ gazdagot: hogy birtokának egyetlen való becse az, ha általa embertársain segített, hogy kincse csak akkor kamatozik üdvére, ha irigy önösséggel el nem ásá vagyonát, ‘s a’ végzetnek látszó igazságtalanságát - melly reá annyi áldást áraszta - későbbi jótettek által igazolá; mit mondjunk magáról szent irásunkról, hol írva áll: könynyebben megy át a’ teve egy tűszemen, mint a’ gazdag a’ mennyeknek országába, ‘s hol minden szó az elsőtől az utolsóig egy nagy oktatás, melly irgalomra int. -
A’ tisztelt Grófnak nézete szerint  a l i g  v a n  o r s z á g  a’  v i l á g o n,  m e l l y  a n n y i  b ő k e z ű s é g n e k  m u t a t n á  j e l e i t;  i r g a l m a s  é r z e l m e k b e n  s o h a  s e m  m a r a d t  e l  a’  m a g y a r,  ‘s  m i k o r  h i b á z o t t,  e g y e d ű l  é r z e l m e i n e k  f e l c s o r d u l á s a  á l t a l  h i b á z o t t  280. l. - Én e’ részben más véleményben vagyok, ‘s ha bár egypár nemes nőnek nevét ösmerem, mellynek emlitésénél fő városainkban minden szegénynek szive fellobog, nem átallom kimondani: hogy hazánkban egyesek’ jótékonysága általánosan véve kevesebb szegénynek sorsát enyhíti, mint bár mi más országban, mellyet ösmerek; ‘s hogy, ha nálunk a’ szegények’ száma kisebb, az bizonyosan nem tulzó irgalomnak, hanem hazánk’ e’ részben szerencsés helyzetének tulajdonitható, melly épen mert gyáripar nélkül szükölködik, a’ pauperismus’ egyik fő okától ment. - De engedjük meg, hogy e’ részben csalódtam, ‘s hogy noha némelly provincialis várasainkban a’ szegények’ állapotja valóban irtózatos, noha egy népes ‘s tiszta magyar helyet nevezhetnék, hol az útas félig mezitelen koldús gyermekektől körülvéve alig menekedhetik rimánkodásaiktól, ‘s néhány szegény, télen, nyakig ganéjba beásva tölti éjszakáit a’ nélkül, hogy sorsán annyi ezer lakó közűl valaki könyörűlne, - hogy noha, mondom, minden országos vásár és búcsú, száz meg száz nyomorékjával kikről senki sem gondoskodik, talán nézeteimet igazolja, még is a’ tisztelt Grófnak nézete szerint, az irgalom’ érzete hontársaink’ szivében tökéletesen fölébredt; mondom, ha megengedjük ezt, a’ Pesti Hirlap’ említett czikkének ugyan mik lehetnek rosz következései? - A’ gazdagokra nézve:  „k i k  ú g y  i s  a n n y i r a  k é s z e k  m i n d e n  e n g e d m é n y r e”  a’ tisztelt Grófnak nézete szerint  „m i n d e n  e f f é l e  t ú l h a j t á s n a k  f e l t a r t ó z t a t ó l a g  s ő t  v i s s z a l ö k ő l e g  k e l l  h a t n i a”  - de kérdem, kinek szivében az irgalom’ érzete valóban feltámadott, kit vallása szeretni tanit, ‘s ki csak egyszer élvezé azon boldogságot, melylyel egy jótettnek öntudata keblünket eltölti, vissza fogja-e vonni segéd kezét embertársától, csak mert a’ Pesti Hirlap által könyörületességre intetett? szeretetlenné fog-e válni, csak mert a’ szerkeztő azokhoz kik szeretetlenek valának, néhány komoly szót intézett? Vagy talán a’ szegények’ részéről fenyegetnek veszélyek? talán e’ vezérczikk őket izgatá gazdagabb hontársaik ellen? mert’ hisz a’ Pesti Hirlap’ czikkeiből itélve a’ nép szegénységének okát abban fogja keresni, mert nálunk a’ gazdagok szűkkeblűek. - Ha ez áll, ha a’ Pesti Hirlapnak működése oda czélzott, hogy a’ szegény a’ gazdagabb ellen felingereltessék, hogy a’ nép’ szenvedéseinek okát csak a’ birtokosok’ szívtelenségében keresse: akkor mondjunk anathemát a’ szerkeztő’ fejére, ‘s ki hazáját szereti, keljen fel egész erővel ‘s minden tehetségeivel e’ köz ellenség ellen! - De nem mutatkozik-e - még a’ tisztelt Gróf által idézett czikkelyben is - mind ennek épen ellenkezője? - A’ szerkeztő a’ szegénységnek okairól szólva ekkép nyilatkozik  „I l l y  j e l e n e t e k,  m i n t  e z  a’  2 8 0  h a l o t t  -  r e n d k i v ü l i  e s e t e k e t  k i v é v e,  n e m  m ú l é k o n y  o k o k  e r e d m é n y e i.  A’  b a j  f ő o k a  m é l y e n  r e j t e z i k.  É b r e d j e n  a’  n e m z e t  a n n a k  é r z e t é r e,  m i  a’  k ö z  é r d e k;  v e g y e  f e l  s z í v v é r é b e  a’  m e g g y ő z ő d é s t,  h o g y  m i n d e n,  m i  a’  t e r m e s z t é s i  e r ő  t e l j e s  k i f e j t é s é t  g á t o l j a,  n y o m o r t  é s  i n s é g e t  s z ü l,  é s  á r t  m é g  a n n a k  i s,  k i n e k  é r d e k é t  l e g y e z n i  g o n d o l j u k.  ‘S  h a  e’  m e g g y ő z ő d é s b ő l  i n d ú l v a,  a’  j a v a k  v i l á g á b a  s z a b a d s á g o t  ‘s  b i z t o s s á g o t  h o z o t t  b e,  ‘s  h a  n e m  l e s z  k é n t e l e n  p i r u l v a  é r e z n i:  m i k é n t  a’  f ö l d m i v e l é s,  m ü i p a r  é s  k e r e s k e d é s  b i l i n c s e i n e k  l e r á z á s á t  i d ő n  t ú l  e l m ú l a s z t o t t a,  a’  m u n k á s s á g o t  s a j á t  i n t é z k e d é s e i  á l t a l  m e g c s o n k í t o t t a,  a’  d o l g o z ó n é p  o s z t á l y  n e v e l é s é t,  m e l l y  a’  n e m z e t i  j ó l l é t n e k  l é n y e g e s  f ö l t é t e l e,  m i n d e n  m é r t é k e n  t ú l  e l h a n y a g o l á;  i g a z s á g s z o l g á l t a t á s á t  g y o r s i t a n i  v o n a k o d o t t;  ‘s  a’  m i  h o n u n k b a n  s z á z a d o s  b a j o k  g y ö k e r e s  o r v o s l a t á n a k  f ö l t é t e l e;  a’  b í r h a t á s i  r e n d s z e r  k i e g y e n l i t é s é h e z  h a  h o z z á  f o g n i  n e m  m e r t;  h a  m i n d  e z t  p i r u l v a  k é n y t e l e n  n e m  l e s z  é r z e n i,  ‘s  a’  s z e g é n y s é g  ü g y é t  c z é l s z e r ű n  e l r e n d e z i,  a z  é l e l m e t l e n s é g  f o g y n i,  ‘s  v e l e  n y o m o r  ‘s  i n s é g  k e v e s e d n i  f o g.”  ‘S valjon ki ezeket olvasá, fogja-e mondhatni, hogy a’ Pesti Hirlap’ szerkeztője a’ nálunk találtató szegénységnek okait kizárólag - vagy legalább nagyobb részben, a’ gazdagok’ szívtelenségében keresi? vagy hogy csak egyesek’ irgalmától várja e’ szomorú állapotnak megszűnését? ‘s nem kell-e inkább megvallania, hogy ezen czikkelyében, a’ szegénység’ megszüntetésére nézve legalább, a’ tőle - a’ tisztelt Gróf által 101. lapon megkivánt javitási recipét minden tartalék nélkül előadá? -
De légyen ez elég; a’ mondottak, ‘s mindenek felett a’ 12-ik ‘s 18-ik vezérczikkelynek figyelmes átolvasása talán meggyőzték olvasóimat, hogy ama’ nehéz vád, melly a’ Kelet’ Népének tisztelt szerzője által a’ Pesti Hirlap ellen emeltetett: mintha a’ szegényt ‘s birtoktalant, a’ gazdag ‘s birtokos ellen uszítaná, e’ czikkelyekre nem alapitható; - menjünk tovább. -
A’ második panasz, melly a’ P. Hirlap ellen emeltetik: minden felsőbbségnek gyanúba hozása, ‘s gyűlöletessé tétele. A’ vád nehéz, és fontos, - nézzük ennek is alapjait. Valamint az előbbi, úgy ez is leginkább a’ fenn említett 18-ik és 12-ik Vezérczikkekre alapittatik. - Ha  a’  s z e g é n y  a’ 18-ik vezérczikkben  a z t  o l v a s s a,  igy szól a’ tisztelt Gróf 254-ik lapon,  h o g y  a’  g y e r m e k g y i l k o l á s n a k  e l e j e  v é t e l e  v é g e t t  m á s k é p  n e m  i n t é z k e d t e k  a’  h a t ó s á g o k,  m i n t  e g y  h ó h é r n a k  r é m  g y a n á n t  h á t t é r b e  á l l i t á s a  á l t a l,  h a  a z t  h a l l j a,  h o g y  1 0 0  i l l y  s z e r e n c s é t l e n  k ö z t  8 0,  9 0  e l h a l,  a’  m e g m e n t e t t  1 0  p e d i g  t á n  a z  ú t c z á n  f a g y  m e g,  n e m  t e r m é s z e t e s - e  h o g y  l e l k é b e n  a n t i p a t h i a  ‘s  g y ű l ö l é s  t á m a d  m i n d e n  f e l s ő b b s é g  e l l e n.  -  A’  P.  H i r l a p n a k  e z e n  á l l i t á s a i  l e g a l á b b  n e m  s o k k a l  t e s z n e k  t ö b b e t  ( a’  G r ó f  n é z e t e  s z e r i n t  2 5 3.  l. )  -  m i n t:  T e  v á r o s i  t a n á c s,  T e  v á r m e g y e i  h a t ó s á g,  T e  h e l y t a r t ó  t a n á c s,  T i  m i n d n y á j a n  a n n y i t  n e m  é r t e k  m i n t  e g y  p i p a  d o h á n y,  m e r t  k ö t e l e s s é g t e k n e k  n e m,  d e  l e g e g y s z e r ű b b  e m b e r i  h i v a t á s t o k n a k  s e m  f e l e l t e t e k  l e g t á v o l a b b r ó l  i s  m e g.  A’ 12-ik vezérczikkben közlött szomorú hír pedig 275. l.  a’  k ö z ö n s é g b e n,  m e l l y  i l l y  f é l é k e t  e l h i s z,  e g y e n e s e n  a z o n  g o n d o l a t  a l a p j á t  v e t i  m e g,  n e m  v o l n a - e  j ó  a z  e g é s z e t  f e l f o r g a t n i,  e g y  e g é s z e n  ú j  k e z d e t  t é t e l e  v é g e t t;  m e r t  o t t,  h o l  e g y  o r s z á g  f ő v á r o s á b a n  a’  1 9 - i k  s z á z a d b a n  m i n d e n  h á b o r ú,  d ö g m i r i g y,  é s  e f f é l e  n a g y  e s e m é n y  n é l k ü l  2 8 0  h o l t  e m b e r  t e s t  t a l á l t a t i k  a’  n y i l t  ú t c z á k o n,  o t t  v a l ó b a n  o l l y  e b ű l,  s ő t  o l l y  k u t y á ú l  á l l n a k  a’  d o l g o k,  h o g y  m á r  n a g y o b b  z a v a r  n e m  l e h e t,  ‘s  e k k é p  k á r  b e v á r n i  e g y  c s i g a  m e n é s ű  r e f o r m á t i ó n a k  a n y n y i  u n a l m a s  r e n d d e l  r á n k  l a s s a n k é n t  s y s t h e m a t i s á l t  b e k ö v e t k e z é s é t.  - Minden nyugott nemzeti kifejlődésnek első feltétele a’ rend. Ki ennek megbontója, ki a’ köztársaság’ szolgáit gyanúba hozza, ‘s gyűlöletessé teszi, és így a’ szükséges hatalmoknak legerősebb talpkövét, a’ közbizodalmat meggyengiti, az, a’ társaságnak ellensége. - Ha a’ felsőbbségeknek anyagi hatalmoknál egyéb támaszok nem marad, e’ felsőbbségek ‘s a’ nép egyiránt demoralisálódnak; azok úgy is már helyzetök által gyűlölet’ tárgyai levén, a’ közvéleménytől egészen függetlenekké válnak, ‘s mintegy önkénytelen, anyagi hatalmoknak kiterjesztéséhez vezettetnek; ez engedelmeskedve meggyőződése ellen, meghajolva egy gyűlölt de félt hatalom előtt, lealáztatik. - Első kötelessége tehát minden jó polgárnak, fentartani valamint a’ törvénynek, úgy azoknak tekintetét is a’ nép előtt s kik e’ törvényeknek képviselői ‘s naponkénti végrehajtói. De valjon ebből az következik-e: hogy mert a’ felsőbbségeknek általános tekintetét a’ haza’ kára nélkül csonkitani nem lehet, - minden visszaélésnek fölfedezése, melly vagy egyes tisztviselő, vagy egész gremiumok által elkövettetett, tilos? hogy mert a’ felsőbbségeket a’ nép előtt gyanússá tenni nem szabad, egyszersmind a’ jó polgárnak kötelességei közé tartozik, beleplezni minden hibát, vagy hanyagságot, melly felsőbbségekre némi homályt vonhatna? Nincsenek adataim, ‘s azért nem mondhatom, mennyire áll az, mit a’ Pesti Hirlap a’ lelenczek’ sorsáról mond: de feltéve, hogy adatai igazak, hogy 100 illy gyermek közül csakugyan 80-90 hal meg, nem állt-e kötelességében minden jó polgárnak, a’ kormányt ‘s hazát e’ szerencsétlen állapotra figyelmeztetni? - figyelmeztetni pedig annál inkább, mert hazánkban még a’ lelenczekről eddigelé gondoskodva nincs, ‘s csak a’ törvényhozás’ útján történhetnek olly intézkedések, mellyek e’ hiányt tökéletesen pótolják. -
A’ 12-ik Vezérczikkben említett 230 halottról nem szükség bővebben szólanom; minthogy hír, és visszavonása egy számban jelenvén meg, a’ közönségben csak felette kevés egyed lehete, ki ezt elhiven, reá olly iszonyatos okoskodásokat épithetett, mint mellyeket a’ tisztelt Gróf említ. De feltéve, hogy e’ hír való volna, vagy hogy a’ Pesti Hirlap, példáúl, némelly vármegye’ tömlöczeinek közönséges évenkénti mortalitásáról közölne tudósitásokat, - mellyek, köztünk légyen mondva, talán nem kevesebbé lennének szívszoritók: - mert egyes túlzók lehetnek, kik a’ tisztelt Gróf által elmondott módon okoskodnának illy tudósitások’ nyomán; mert lehetnek némellyek annyira tapasztalatlanok minden országos tudományban, kik nem épen e’ nyilványosságban látják legnagyobb biztosságát annak, hogy e’ visszaélések végökhez közelgenek, hogy a’ kormány, melly e’ hiányoknak nyilvánossá tételét nem ellenzi, megszüntetésökre bizonyosan kezet nyujtand; mert, mondom, illy egyedek lehetnek, a’ sajtó ne gyakorolja üdvös hatalmát? Az angol hirlapok, mellyek a’ gyármunkások’ sorsáról szólnak, felelősek-e azon kicsapongásokért, mellyek e’ munkások által itt ott elkövettetnek? - a’ hirlapok elhallgassanak minden visszaéléseket? - mintha az igazságos panasz, melly itt ott egyes tisztviselők ellen létezik, nem terjedne sajtó nélkül is; vagy a’ mende monda által közölt hír nem nagyúlna százszorta nagyobb mértékben, mint azt a’ leghazugabb lap tenni merészelné, ‘s így nagyitva a’ nép között nem szülné épen azon rosz következéseket! - Nézetem szerint nincs, mi a’ felsőbbségek’ tekintetét inkább csonkitaná, mint ha ellenök szólani egyáltalában tilos; illy esetekben, csak mert előljáróit váddal illetnie nem szabad, a’ nép felteszi, hogy méltó oka volna ezt tennie, és suttogva egymás között igazságtalanabb, mint ha a’ nyilvánosság’ tág mezejére kilépni kényteleníttetnék. Nem a’ hiányoknak nyilvános rostálása: magok a’ hiányok csonkitják a’ felsőbbségek’ tekintetét; ‘s a’ nyilvánosság, melly az egyes tisztviselőt vagy hatóságot minden lehető javitásnak eszközlésére birta, épen ez által alapoka is azon határtalan tiszteletnek, mellyel a’ törvény’ végrehajtóit épen a’ legszabadabb sajtóval bíró országokban körülvéve látjuk.
Sokat szólhatnék e’ tárgyról még; mondhatnám: hogy a’ Pesti Hirlap említett vezérczikkeiben egyes esetekről szól, ‘s hogy így legfelebb is azzal vádoltathatnék, hogy némelly egyes tisztviselői személyek vagy testületek, de semmi esetre nem minden felsőbbség iránti tiszteletet gyengithete; mondhatnám: valamint hazám’ népét nem gondolom olly forradalmi állapotban, hogy egypár statisticai adat által azonnal minden felsőbbségnek gyülöletére birathatnék, úgy azon férfiakat, kik e’ hazában hivatalokat viselnek, inkább tisztelem, mint sem feltehetném: hogy hiányokra bárki által figyelmeztetve, azoknak lehetőség szerinti megszűntetését kötelességöknek nem ösmernék; - de füzetem hosszabbra terjed, mint akartam, ‘s azért térjünk e’ vádak’ harmadikához, ‘s nézzük: áll-e az, hogy  a’  P e s t i  H i r l a p  g y ű l ö l e t e s s é  t e s z i  a’  f ő  r e n d e k e t  a’  n e m e s i  r e n d,  ‘s  m i n d e n  k i v á l t s á g o s  r e n d e t  a’  n é p  e l ő t t.
Minden országban, hol alkotmány vagy társasági szokások a’ népet külön osztályokra választák, ‘s politicai jogokban vagy társalkodási tekintetben egymás felébe emelték: szükségkép e’ különvált osztályokban surlódások fognak támadni, ‘s pedig annyival elébb ‘s bizonyosabban, mennyivel közelebb állnak jogi ‘s társalgási tekintetben egymáshoz. - Kiket a’ sors a’ társasági lépcső ellenkező határaira állitott, ritkán jőnek közvetlen surlódásba, ‘s a’ koldús a’ gazdagot, a’ polgár a’ herczeget irigység nélkül látják olly fénykörben, melly még vágyaiknak is távol áll; sőt nem ritkán látjuk ez ennyire különvált osztályok között a’ legmelegebb, legtartósb sympathiát: - csak ott, hol két osztály egymáshoz közel áll, hol sok tekintetben hasonló ‘s csak némellyekben külön vált, egy téren naponként találkozva, mintegy naponként megví felsőbbségeért, ott találunk majd nem mindig gyűlölésre. - A’ zsellér ‘s telkes gazda, a’ polgár ‘s választott polgár, a’ kisebb ‘s nagyobb birtokú nemes, ‘s végre ez utóbbi ‘s a’ mágnás között mintegy természetes rivalitás uralkodott ‘s fog uralkodni mindig; az, ki magasabban áll, felsőbbségét senkivel sem érezteti úgy mint épen azzal, kit valamivel alantabb de magához olly közel lát, hogy felsőbbségének általai contestátiójától félhet; minden alantabb álló mind azon gyűlölséget, mellyet egyenlőség után vágyódva felsőbbjei ellen érez, azokra önti el legtöbbször, kik nálánál csak egy fokkal állnak magasabban; - ‘s ez úgy volt ‘s lesz mindig, ha bár a’ Hirlap vagy egyesek’ vigyázatlan beszédjei soha sem nevelnék is ez ellenséges indulatokat. -
Ezen általános nézetnek következése először az: hogy épen mert egymáshoz olly közel álló néposztályok mint nálunk a’ mágnási ‘s nemesi kar, természetök szerint már surlódásokhoz hajlandók, minden, ki e’ természetes hajlamot használva ezen osztályok között ellenségeskedést okoz, kettősen vétkes.
Másodszor: hogy az illy osztályok között létező surlódásoknak oka nem ritkán minden különös kútfő nélkül csak a’ dolgok’ helyzetéből fejlődik, melly által az alantabb állók néha felsőbbeik’ minden tetteiben gőgöt látnak, ezek az előbbieknél gyülölséget ‘s ellenséges indulatot keresnek a’ nélkül: hogy ezek vagy amazok illyesre különös alkalmat adnának, ‘s inkább mert illyesmi körülményeikben lehető, mint mert valóban elkövettetett; ‘s hogy ennélfogva illy ellenséges indulatoknak létezését vagy nevekedését csak akkor tulajdonithatni egyeseknek, ha ezen vád tetteikből világosan bebizonyitható. -
Ha tehát a’ Pesti Hirlap a’ mágnási ‘s nemesi rend között - mellyeknek öszmunkálása nélkül honunk előmenetele jelen viszonyainkban lehetetlen - valóban gyűlölséget gerjesztett, ha a’ - fájdalom! már úgy is elég tágra terjedt hézagot, melly e’ két rendet egymástól elválasztja, munkássága által még nagyitá: kétségen kivűl nincs, mi e’ cselekvésnek mentségűl szolgálhatna; az ellenben, hogy e’ hézag létezik, sőt a’ tisztelt grófnak véleménye szerint egy idő óta még tágult, a’ Pesti Hirlap’ szerkeztőjének csak akkor tulajdonitható, ha czikkeinek szavaiból megmutathatjuk, hogy valóban ezek valának okai a’ szakadásnak. -
Mi előtt a’ Kelet’ Népe’ tisztelt szerzőjének, a’ Pesti Hirlap ellen e’ részben felhozott vádjainak taglalásába ereszkedném, legyen szabad mindenek előtt idéznem azon szavakat, mellyekben a’ szerkeztő a’ tisztelt Gróf által említett 17-ik vezérczikkben, hazánk’ felsőbb rendeiről nézeteit előadja. -
N e  g o n d o l j a  s e n k i,  h o g y  a’  n i v e l l a t i ó  e s z m é j e  e r ő t  v e t t  l é g y e n  e’  n e m z e t b e n  a’  h i s t o r i á n.  M i  s z e r e t j ü k  n e m z e t ü n k  m ú l t j á t,  é s  s o h a  s e m  f o g j u k  a z t  f e l e j t e n i.  H a z á n k n a k  m ú l t  i d ő k r ö l i  k é p e  n a g y  v o n á s a i b a n  a’  m a g y a r  e l ő t t  m i n d i g  s z i v e m e l ő,  m é g  s z e r e n c s é t l e n s é g e  á r n y é k l a t á b a n  i s  i g é z ő,  m é g  b o t l á s a i b a n  i s  é r d e k e s  m a r a d.  P e d i g  v a n n a k  n e v e k,  m i k  e’  m ú l t k o r  d i c s ő s é g é v e l  e m l é k e z e t ü n k b e n  ö s z v e f o r r a d v á k.  H a  i l l y  n é v  t ű n i k  f e l  a’  n e m z e t  e l ő t t  a z  é l e t b e n:  c s a k  s z ó l n i a,  c s a k  t e n n i e  k e l l  a z  i r á n y b a n,  m e l l y e t  h a z a f i s á g  j e l e l;  ‘s  e l s ő  s z a v á n á l  e g y  n e m z e t  f i g y e l m e  v o n ú l  r e á,  e g y  n e m z e t  b i z a l m a  f o r d ú l  f e l é,  ‘s  e l s ő  l é p t é b e n  f e l k a r o l j a  ő t  a m a  r o p p a n t  e r ő,  m i  n é l k ü l  m a  m á r  a z  é b r e d é s  k o r á b a n  e g y  n e m z e t t e l  s i k e r e s e n  m é g  c s a k  j ó t  s e m  t e h e t n e  a’  n é p s z e r ű s é g.
K i k n e k  m á r  n e v ö k n é l  f o g v a  i l l y  h a t á s k ö r  n y i l i k,  m i n ő r e  m á s o k  c s a k  h o s s z a d a l m a s  m u n k a h ű s é g g e l  k ü z d h e t n e k  f e l;  k i k  a’  p o l g á r j o g o k n a k  e l s ő  s z ü l ö t t e i,  v a k  t ö r t é n e t  á l t a l  k ö z v e t l e n  m u n k á s s á g r a  h i v a t v á k  a’  p á l y á n,  h o v a  m á s o k a t  c s a k  n e m z e t i  b i z o d a l o m  e m e l h e t  f ö l,  é s  ö n á l l ó b b  f ü g g e t l e n e b b  m u n k á s s á g r a  h i v a t v á k,  m i n t  k i k e t  t ö m e g e k  a k a r a t j a,  ‘s  n é h a  t a l á n  e l f o g ú l t s á g a  k o r l á t o z h a t,  e z e k r e  -  h a  a k a r j á k  -  s z é p  j ö v ő  v á r.  H a  m i k i n t  b i z t o n  h i s z s z ü k  -  n e h á n y  l e l k e s e b b j e i k  p é l d á j a  s z e r i n t  k i v e t k e z t e k  a’  s z ű k k e b l ű s é g,  s z e r e t e t l e n s é g,  n e m z e t e t l e n s é g  l e p l e i b ő l;  h a  é r e z i k,  h o g y  i g a z s á g o s n a k  l e n n i  n e m  á l d o z a t,  h a n e m  a n n a k,  a’  m i  v a l ó d i l a g  j o g,  b i z t o s i t á s a;  h a  h o g y  a’  n e m z e t  b o l d o g i t á s,  é s  a l k o t m á n y o s  é l e t f e j l e m é n y  b é k é s  ö s v é n y é n  a’  j ó z a n  h a l a d á s  z ö l d  r e m é n y  s z e g t e  f e j é r  l o b o g ó j á t  ő k  v i s z i k  e l ő l:  a’  n e m z e t  ő k e t  b i z a l o m  t e l j e s e n  f o g a d j a  v e z é r e i v é,  ‘s  k é t s z e r  m e l e g  l e l k e s e d é s s e l  k ö v e t e n d i  e z  ő s  n e v e k e t  a’  b é k e  ú t j á n,  m i k é n t  ő s e i k e t  k ö v e t t e  e g y k o r  a’  h a r c z m e z e j é n,  é s  a’  f é n y k ö r t  m e l l y e t  k i é r d e m l e n e k,  a’  f é n y k ö r r e l  k e t t ő z t e t e n d i  m e g,  m e l l y e t  ő s e i k  é r d e m l e t t e n e k.
Ezek a’ Pesti Hirlapnak a’ magyar főrendekről nyilván kimondott nézetei, mellyeket én annyival őszintébbeknek tartok, mennyivel tökéletesebben megegyeznek sajátaimmal e’ tárgyról. Ha meggondoljuk azon befolyást, mellyet emlékek minden emberre gyakorolnak; ha meggondoljuk, mi nehezen ösmeri el a’ többség olly egyedeknek felsőbbségét, kiket egykor hasonlóinak tudott, ‘s mennyivel könnyebben hajlong öröklött, mint önválasztott bálványok előtt: nem bámúlhatja senki azon befolyást, mellyet a’ születési aristocratia még napjainkban is majd nem mindenütt gyakorol; - nem bámulhatja, ha még Francziaországban is az ó nemesség, bár porba döntve a’ forradalom, ‘s uj és dicső nevek által kipótolva a’ császárság által - soha nimbusát egészen el nem veszté. - A’ nemességnek tisztelete régi földrészünkben annyira a’ nép’ szokásaiba felvett, annyira benső organismusával egybe font eszme, hogy mostani viszonyainkban hatalmát tagadni képtelenség. - Csak egy van, mi e’ részben az ujabb ‘s régiebb idők között különbséget teszen, az: hogy a’ nemesség egykor nem csak minden politicai kitüntetés’ feltétele, de egyszersmind biztos eszköze is vala; ‘s hogy most a’ legszebb név ‘s czim e’ kitüntetés után vágyódónak segédet adhat, de valamint nem egyedüli, ugy magában nem biztos eszköz ennek elnyerésére. Csak az, ki valóban erősebb, kormányozhat; ‘s valamint az anyagi erő századaiban, a’ nemesség csak bajnoki erényei által vívá ki felsőbbségét, úgy napjainkban minden születési aristocratia hatalmassá csak akkor válhatik, ha czimerein kivűl, birtok és magasabb intelligentiára támaszthatja hatalmát. - Ez helyzete minden születési aristocratiának mindenütt, ‘s ha bár kisebb mértékben, nálunk is. - Hazánkban a’ főrendeknek, valamint birtoka, úgy jogai terjedtebbek, mint bár milly más országban; ‘s ha valahol, bizonyára nálunk szép az állás, melly e’ rendek’ minden egyedére, ki hivatását átlátá, vár; - de a’ név maga korunkban már nem ámithat el senkit, ‘s valamint a’ Kelet’ Népe’ tisztelt szerzőjének neve, és kivüle senki által nem birt országos állása legszebb igazolása azon tekintetnek, mellyben a’ Hirlap’ nézete szerint a’ főrendek’ tagjai közöttünk állanak: úgy érdemei bizonyságot tesznek arról, hogy e’ nemzet tiszteletében nem csak nevek által vezéreltetik. -
Már kérdem; azt, ki a’ főrendekről úgy szól mint a’ Pesti Hirlap’ szerkeztője a’ fen idézett helyen, vádolhatni-e azzal:  h o g y  a’  s z ü l e t é s i  j o g o k a t  n i v e l l á l n i  a k a r j a  134. l. - vádolhatni-e, hogy illy szavak által  p o l g á r i  e r é n y  é s  k ö z l é l e k  h e l y é b e  m á s n a k  t u l a j d o n a  u t á n i  v á g y a k a t  g e r j e s z t e?  ‘S ha bizonyos idő óta viszongások mutatkoznának a’ nemzet’ két felsőbb rende között: annak tulajdoníthatjuk-e ezeket, ki a’ főrendeknek nép ‘s önmagok előtt illy dicső munkássági kört jelele ki, ‘s ki mind azon francziáknál, kiknek - állitólag - modorját követi, Mirabeautól kezdve Camille Demoulinsig, Danton, St. Just, Marat ‘s Robespierig talán aligha találna ollyast, ki e’ vezérczikkben az aristocratiáról kimondott nézeteket magáéinak vallaná. -
A’ Kelet’ Népének mélyen tisztelt szerzője e’ részben máskép vélekedik, ‘s midőn az említett czikkelyt 130. l. - ollyannak nézi,  m e l l y  c s á b i t á s r a  k i g o n d o l t  d i c s é r e t e i  á l t a l  i n k á b b  s é r t ő  (e’ szavak által én legalább nem tudom mi más czikkelyt érthetett volna a’ tisztelt Gróf) - a’ Pesti Hirlap’ minden szavaiból csak azon öröklő censeo esse delendos et delendas itéletet véli kihallani, melly szerzőjüknek kedvencz eszméje. -
Nézzük a’ nemes Grófnak okait. - Azokon kivűl mellyek általa annak bebizonyitására hozattak fel: hogy a’ Pesti Hirlap a’ birtoktalant a’ birtokos ellen uszítja, ‘s mellyek, minthogy főrendeink egyszersmind honunk’ legnagyobb birtokosai, a’ jelen kérdés alatt lévő vádnak bebizonyitására is szolgálhatnának, a’ tisztelt Gróf különösen a’ főrendeket illetőleg (legalább mennyire azt munkájából kivehetni) kettőt roszal a’ Pesti Hirlap’ eddigi vezérczikkeiben. -
Az 1-ső: mert a’ Pesti Hirlap főrendeink’ azon részéről szólva, melly az általa kijelelt hivatásnak megfelelni nem akar, nyilván kimondja meggyőződését: hogy a’ haladás’ nagy ügye, hogy nemzetünk’ rendeltetése teljesülni fog nélkülök, sőt ellenök is ha kell.
A’ 2-ik ‘s itt engedelmet, ha a’ tisztelt Grófnak nézetét fel nem fogám, mert megvallom, noha ismét és ismét olvasám munkáját, még a’ jelen pillanatban is alig hihetem, hogy nem csalódom, - mert a’ Pesti Hirlap’ nézete szerint nem kegyelem, de jog ‘s igazság az, mit korunk követel, ‘s csak ezeknek megadása lehet az alap, mellyre honunk’ jobb létét biztosan épithetni. Legyen szabad e’ vádak’ elsőjének megczáfolására felhoznom a’ Pesti Hirlap’ azon szavait, mellyekre alapíttatik; e’ szavak nézetem szerint megfelelnek magokért. - Előadva azon magas hivatást, melly hazánkban a’ főrendekre vár, ha helyzetöket felfogva, ezzel a’ haza’ javára élnek, a’ Pesti Hirlap ekkép folytatja czikkelyét: -  D e  h a  v o l n a  k ö z ö t t ü k,  k i  ú g y  v é l n é,  h o g y  ő s e i t ő l  ö r ö k l ö t t  n e v e  o l l y  t ő k e p é n z,  m e l l y  ő t  t e t t l e n  n y ú g a l o m r a  f e l h a t a l m a z n á,  v a g y  t á n  é p e n  f e l h a t a l m a z z a  m a g á n y  h a s z n á t  j o g  ‘s  i g a z s á g n a k,  m a g á n y  é r d e k é t  k ö z  n e m z e t i  é r d e k n e k  e l l e n s z e g e z n i;  h a  v o l n a  k i  t u l s á g o s  ö n h i t s é g é b e n  a’  v i l á g’  k e r e k é t  m e g a k a s z t a n i,  v a g y  a’  j ó z a n  h a l a d á s n a k,  m e l l y e t  k o r m á n y b ö l c s e s é g  v e z e t,  k ö z  s z ü k s é g e  p a r a n c s o l,  n e m z e t i  l e l k e s e d é s  i n t é z,  ú t j á t  á l l a n i  a k a r n á;  h a  v a n  e’  n e m z e t n e k  r e n d e l t e t é s e,  a z  b i z o n y á r a  t e l j e s ü l n i  f o g  v e l ö k  é s  á l t a l o k,  h a  n e k i k  t e t s z i k;  n é l k ü l ö k,  s ő t  e l l e n ö k  h a  k e l l.  - ‘S most a’ Kelet’ Népe’ mélyen tisztelt szerzőjének igazságszeretetére appellálok, ‘s kérdem: vonhatni-e e’ szavakból azon következéseket, mellyek munkájának 290-dik lapjain belőlök vonattak? lehet-e abból, mert a’ Pesti Hirlap főrendeink’ azon egyedeiről szólva, kik haladásunknak ellene szegülnek bátran kimondá, hogy nemzetünk el fogja érni rendeltetését nélkülök is, - ezen állitását a’ főrendekre általjában kiterjeszteni; kérdem, lehet-e ezt? ‘s ha nem, úgy miben fekszik a’ Pesti Hirlapnak vétke? - abban, mert főrendeinkről feltevé, hogy annyi tagjai között néhányan találkozandanak, kik nemzeti kifejlődésünknek önös érdekeiket ellenébe állitva józan haladásunknak tehetségök szerint akadályokat fognak elébe görditeni? - De valjon hol van a’ nemzet, mellynek haladása ellen egyesek harczba nem szállottak volna? - hol az aristocratia, melly midőn tőle a’ közjóért illy áldozatok kivántattak mint nálunk, nem állt volna legalább néhány egyedei által ellent a’ köz kivánatoknak? ‘s lehet-e nagyobb magasztalása honunk’ kiváltságos rendeinek annál: hogy nálunk a’ nemzet csak e’ rendek’ kisebb részétől vár illy ellenszegülést, előre kimondva erős meggyőződését: hogy a’ többségtől csak igazságot vár ügyeinek elrendezésében? - vagy abban fekszik a’ Pesti Hirlap’ bűne, hogy nemzetünk’ rendeltetésében bizva, még akkor is, ha főrendeink’ némelly egyedei ellene szegülnének, ügyét, mellyet pártol, veszettnek nem hiszi, ‘s kimondja, hogy e’ hon haladni fog ez ellenszegülő egyedek nélkül, sőt minden törekvéseik ellenére is? - ‘S ezen meggyőződésnek kinyilatkoztatása, mellyben a’ Pesti Hirlappal tökéletesen osztozkodom, ez fenyíthetné veszélylyel a’ hazát? Valjon ha ez ország’ törvényhozóinak többsége, felfogva honunk’ szükségeit a’ haladás’ pályáján megindúlt, ha a’ kormány - mit biztosan reménylünk - átlátva magas hivatását, a’ nemzetet szent törekvéseiben tehetsége szerint elősegiti: e’ nemzetnek haladnia ne lehessen, csak azért, mert főrendei között talán olly egyedek találtatnak, kik magány hasznokat jog- ‘s igazságnak, magány érdeköket a’ köz nemzeti érdeknek ellene szegezik? Valjon ha volnának illy egyedek - mi nézetem szerint legalább valószinű - nem a’ Kelet’ Népének lelkes szerzője volna-e az, ki ellenök legkiméletlenebbül fellépne? ő, ki azon szent meggyőződéstől vezéreltetve „hogy a’ magyar kiváltságos főnemes irigylésre méltó helyzetében vajmi parányi és szánakozásra méltó lény, ha hazájának emelésére semmit sem tesz” - felszólalt egy maga a’ nagy hallgatás között, melly e’ hon felett 15. év előtt uralkodott; ki csak ügyének igazságában bizva nem veszté reményét, - ‘s legyen örök dicsőségére mondva - küszködött 15. hosszú évig majdnem mindig rendjének nagy többsége ellen; kit gúny ‘s világos ellenségeskedések útjában vissza nem tartóztattak, mert szive érezé, hogy a’ magyarnak még lenni kell, mert lelke meggyőződött, hogy e’ keleti raj el fogja érni rendeltetését, bár mennyi, ‘s bár mi magasan álló szükkeblüség szegülne ellene; ő, mondom, most néhány törpe önzők ellenében, kik őseiktől öröklött nevöket olly tőkepénznek tartják, melly őket tettlen nyugalomra felhatalmazza, vagy kik épen önérdekeik’ tekintetéből a’ józan haladásnak útját állani merészlenék, nem szólalna fel? nem fogná, vagy nem fogja-e mondani: - mert talán lesz alkalom erre, és Széchenyi István nem fog lelépni a’ dicső pályáról melylyen eddig haladott - Ti törpék, kik a’ világ’ kerekét feltartani, kik e’ nemzetnek szent törekvéseiben útját állani akarjátok! e’ nemzet el fogja érni rendeltetését gyenge segédetek nélkül is; - a’ végzet dicső helyre állitott, hivatástok nagy ‘s irigyletre méltó vala, mert a’ nemzet bennetek várta jogainak leghivebb bajnokit, általatok remélé örök igazainak biztositását: de ti önmagatok lemondtok fenséges állástokról, ‘s a’ nemzet el fogja érni czélját, nélkületek, sőt ellenetek is. Valjon, kérdem: Széchenyi István nem fogja-e illy esetben elmondani mind ezt, ‘s a’ Pesti Hirlap mi mást tőn 14-ik vezérczikkében? Mert hogy e’ vezérczikknek annyira roszallott végszavai nem a’ főrendekről általánosan, hanem csak azon néhány egyedekről érthetők, kik törpe önösségöket a’ haza’ javának alája rendelni nem akarják: azt minden, ki, az egész 14-ik vezérczikket kezdetétől végig olvassa, tisztán átlátja. - ‘S most nézzük a’ tisztelt Gróf vádjának második okát. A’ Pesti Hirlap 32-ik, az ipar egyesületről írtt czikkelyében, politicus pártjaink’ különböző árnyéklatairól szólva, mások között irja:  V a n n a k  i s m é t  m á s o k,  k i k  b a r á t a i  v o l t a k  a’  s z a b a d e l m ű s é g n e k  m i g  k e g y e l e m  s z i n é b e n  j e l e n t k e z h e t e t t,  d e  a’  g o n d o l a t  f e j ö k r e  n ő t t,  ‘s  é r z e l m ö k e t  s é r t i  a’  k o r  m e l l y n e k  k e g y e l e m  n e m  k e l l,  m e l l y  j o g o t  ‘s  i g a z s á g o t  k ö v e t e l;  és ennek kimondása az, mit a’ Kelet’ Népének tisztelt szerzője, mennyire t. i. a’ 290-ik lapon e’ szavakhoz ragasztott háromszoros felkiáltó jelekből, ‘s a’ módból mellyel a’ 284. lapon ‘s munkájának több helyein ismételtetnek, itélhetünk - leginkább roszalni látszik, - ismétlem, roszalni látszik, mert még most, e’ pillanatban, midőn a’ Kelet’ Népének többszöri elolvasása után e’ sorokat írom, sem hitethetem el magammal egészen, hogy a’ tisztelt Grófnak e’ részbeni nézetei iránt nem csalódom. -
Mert ki első fellépésétől mostanig mindig a’ haladás’ zászlója alatt küzdött mint Széchenyi István; ki, mint ő, nyilván hirdeti, hogy nem a’ szív, hanem csak a’ mindenek felett uralkodó észnek világát követve érhetünk czélt, hogy csak a’ törvényesség ‘s alkotmányos formáink’ szoros megtartása mellett kivítt győzelmeink azok, mellyek a’ nép’ javát elésegíthetik: kivánhatja-e hogy nem  j o g  é s  i g a z s á g,  hanem egyeseknek kegyelme legyen az, mire a’ nép’ barátjai hivatkozzanak, mitől e’ nemzet szebb jövőjét várja? -
Távol legyen tőlem, hogy azon nemes gerjedelmek ellen szóljak, mellyek az embert kiemelve önössége’ köréből, arra birják, hogy embertársainak javáért azon hasznokról, miket jog ‘s törvény neki mások felett engedének, önkényt lemondjon; nincs senki, e’ tisztán szívből eredett nemes érzeményt, mellyet kegyelemnek nevezünk, mélyebben tisztelő mint én; de ha országos dolgok’ elrendezésében a’ szív’ erős szavának hallgatni kell, ha csak a’ hideg ész az, minek tanácsait veszély nélkül követhetjük: nem foly-e ebből önkényt, hogy politicai engedményekben a’ kegyelemnek - mint tisztán a’ szívből eredett erénynek - helye nem lehet, ‘s hogy minden illyes engedmény csak a’ szoros jog ‘s igazság’ eszméin, azaz: olly alapokon épűlhet, mellyeknek kútfeje a’ tiszta ész, mellyeknek határa nem a’ mindig ingadozó, ‘s majd nem minden egyednél külön nyelven szóló szív, hanem egyedül az örökké változatlan értelemnek fogalmai által határoztatik? -
De megengedve is, hogy ez nem azon általánosságban állana, mellyben itt felállíttatott - mit azonban a’ tisztelt Gróf, mint a’ tiszta észnek legkirekesztőbb tisztelője, bizonyára vitatni nem fog - megengedve, hogy a’ haladási iránynak kijelölésében azon inditó okok között melylyek a’ nemzet’ kiváltságos részeit engedelmények’ adására határozzák, a’ szívnek is volna része; hogy azon egyedek közűl, kik a’ nép’ helyzetének javitását czélul tűzték ki munkásságoknak, némellyek volnának, kiket épen szenvedéseknek látása, ‘s azon kegyelmi érzet, melylyet Isten minden jobb emberi kebelbe teremtett, ‘s melly embertársainak szenvedésein megindúl, vezeté e’ nemes útra; valjon a’ törvényhozó, valjon ugyan azon egyedek, kiket könyörületes érzeteik tettek először a’ népnek sorsára figyelmetessé, ha mint felső táblánk’ tagjai felszólalnak, mi másra alapíthatnák javalataikat, mint épen ügyöknek igazságára, épen arra, hogy az általok védett törvény ollyan, melly az emberi nem’ elidegeníthetlen jogainak életbe hozásánál nem egyéb; mert ha ezt nem teszik, ha javalataiknak alapja csak azon kegyes emberi érzet, melly kebleiket eltölti, ha nem természetes igazság a’ talpkő, mellyre okaikat épitik, ki nem látja által: hogy mind azok, kiket hasonló érzet nem lelkesít, ez engedmények’ adására nem kényszeríttethetnek: ‘s hogy mindenki, ‘s ha csak egy volna is, kinek önérdeke könyörületénél erősebb, vagy kinél különös viszonyok által illy engedmény több áldozattal jár, azt, mit a’ többség csak mint ajándokot ajánl, mint ollyast - mert nagylelküség senkinek kötelességül nem tétethetik - megtagadhatja? - Igy, midőn például a’ nemesi rend elhatárzá, hogy nemtelen hontársainak egy vagy más terhében ezentúl részesűlni fog: azt, mit ha e’ törvény a’ természetes igazság’ alapjára épittetett, elfogadni kénytelen volna, megtagadja mihelyt ez engedmény’ inditóokáúl csak a’ kiváltságos rendek’ nagylelkűsége állíttatott; nem is emlitve más okot, mint p. o. hogy ő hasonló nagylelkűséget keblében nem érez, vagy olly állapotban él, mellyben ajándékokat tennie nem lehet. - ‘S ha ez nem volna is, illy módja az engedmény-adásnak nem lenne-e rosz hatású a’ népre nézve? - Az emberi nemnek egyik fő tulajdona: kivánni mindent ‘s szünetlenűl, ‘s pedig annyival inkább ‘s türelmetlenebbül, mennyivel több vágy teljesüle; - már ha e’ kivánatok’ teljesitésében csak kegyelem ‘s nagylelküség szerint járunk el, ha a’ természetes igazság, ha jog nem jeleli ki a’ határokat, mellyeken túl ez engedmények nem mehetnek, valjon mi korlátolhatja a’ népet vágyaiban? - Ha a’ birtok’ szentségét kimondád, ‘s a’ népnek birhatásra nézve jog-egyenlőséget adál, mert a’ természetes igazság kivánja, hogy mindenkinek homloka’ verítékével keresett vagyona biztosítva légyen; mert természeti joga szerint senki a’ birtok’ szerzésének lehetőségétől kizárva nem lehet, a’ nép meg fogja érteni szavadat, ‘s törvényed, melly neki csak egy reményt adott, ‘s teljesitését önmunkásságától függeszté fel, szorgalomra fogja buzditani hontársaidat; ha ellenben adományaidnak oka csak kegyes úri jó akaratod, ma irgalom, holnap nagylelküség vagy hiúságod, nem valószinű-e: hogy a’ tömeg bízva határtalan hatalmadban, emberszeretetedben, vagy talán hiúság alkotta bőkezűségedben, kivánva mindig és szünet nélkül, csak mert egyszer kegyes valál, vágyaiban határt nem ösmer, mig végre azon állapotra jut, mellyben a’ római pór kenyér ‘s játékokért rimánkodva szabadságát gyáván a’ legbőkezűebbnek adá el. -
Csak természetes jog ‘s bennszületett igazságérzetünk azon alap, mellyre törvényes engedményekben mind a’ törvényhozó jótéteményeire, mind a’ nép kivánataira nézve erősen támaszkodhatik; minden egyéb bizonytalan, ‘s pillanati tapsot ‘s lelkesülést, de bizonyára soha állandó megelégedést nem szülhet. - Vagy talán hiszi valaki, hogy a’ nép kevesebb háladatossággal leend jóltevői iránt? hogy a’ kiváltságos rendeknek érdeme kisebbedik, ha azon engedmények, mellyekkel a’ nép’ helyzetét emelék, mint természetes jogainak elösmerése, ‘s nem mint kegyelem adattak? Mintha a’ népet az engedmény, mellyet neki, mint koldúsnak kenyerünket, irgalomból odaveténk, azon érzeménynél inkább boldogítaná, mellyel emberi méltóságát elösmerve látja; vagy mind azon tettek között, mellyekkel magasabb polczon állva embertársaink’ javát elésegithetjük, volna egy dicsőbb, mint kivíni embertársaink’ jogait! - Nyissuk fel a’ történetek’ könyvét, ‘s nemde azon nevek ragyognak legtisztább fényben, kik az igazságért víttak. - A’ legbuzgóbb emberbarátok, kik szivök’ irgalmát ezerekre terjeszték, ‘s jótétemények közt tölték napjaikat, eltüntek; a’ szenvedőkkel, kiknek ők törölték le könyeiket, nevök sírba szállt, ‘s az utód nem isméri magas példájokat; csak ki az igazságért küszködött, ki embertársainak jogait védé, ‘s győzve szent ügyében egy elv’ diadalát hagyá maga után, az marad fel a’ jövőnek; neve áldásként hangzik századok után, emléke magas érzelmekkel tölti utódait, ‘s az emberi faj nem felejti soha dicső bajnokát. - ‘S nem szép hivatás-e ez? ‘s a’ kit kegyes végzete olly helyre állita, hol munkásságának e’ czélt tűzheté ki, nem lehet-e joggal büszke állására? - Kétségen kivül, mint minden szóval, úgy az emberi nem’ elidegenithetlen jogainak nevével is sok visszaélések történtek már, rosz szenvedelmek küszködtek sokszor a’ legtisztább zászlók alatt, ‘s az igazság’ szent nevében tettek történtek, mellyeken emberi érzetünk eliszonyodik; de ha a’ forradalmak’ korszakára tekintünk mellyben ez történt, nem látjuk-e hogy épen abban fekszik e’ visszaéléseknek fő oka: mert a’ jogérzet a’ népben jókor nem neveltetett; mert a’ nép hatalmassá vált, ‘s múltjában, egykori felsőbbjeitől adva azon példát nem találá, hogy erkölcsi korlátok vannak, mellyeken semmi földi hatalom büntetlenűl túl nem terjedhet? - A’ kötelességérzetnek egyetlen biztos alapja: jogérzetünk, csak ki azon határokat ösmeri, melylyeken túl idegen hatalom szabadságát nem korlátolhatja: az fogja tisztelni azon korlátokat, mellyeken túl kivánatjai nem terjedhetnek. - Kegyelem, pillanatokra háladatossá teheti a’ népet; jogainak elösmerése a’ törvény’ szilárd védőjévé tevé, ‘s ez a’ feladat. -
De talán bővebben szóltam e’ tárgyról, mint szükség vala; a’ tisztelt Grófnak egész élete, ‘s e’ munkájából is sok helyen kihangzó szabad elvei szinte kételkedésbe hoznak: nem csalódtam-e midőn néhány szavainak azon értelmet adám, mellyben azok itt vétettek; e’ részben engedelmet félreértésemért, ‘s mentségeműl csak azt, hogy sokan, kikkel a’ tisztelt Gróf’ munkájáról szóltam, tévedésemben osztoztak; ‘s hogy lehetnek, kikre nézve nem árt, ha néha arra intetnek; hogy nem kegyelem, de igazság az, mit tőlök várunk, ‘s hogy törvényhozó csak kötelességének teljesítésében keresheti dicsőségét: minden mit többet, vagy kevesebbet tesz, jobbára egy formán káros, ‘s ki könyörületességtől elragadva a’ népnek jogánál többet ád, vagy ki önösségtől vezéreltetve azt megtagadja, egyenlően vétkezik a’ közjó ellen. -
‘S most menjünk át e’ vádak’ utolsójára, ‘s nézzük, valjon a’ Pesti Hirlap megérdemli-e azon szemrehányást, hogy általa  m i n d e n  m u n i c i p a l i t á s  a’  l e h e t ő s é g  s z e r i n t  d e p o p u l a r i s á l t a t o t t.  E’ vádnak bebizonyitására a’ tisztelt Gróf semmi különös adatokat elő nem hoz; de miután munkájában a’ szelid torturáról, nyilvánosságról, bot, vessző, korbácsról, 7-ik 8-ik és 26-ik szám alatt írt vezérczikkek hordatnak elé: annyival szükségesebbnek tartom e’ részben véleményem’ kimondását, mennyivel jobban tudom, hogy mind azon panaszok között, mellyek a’ Kelet’ Népében a’ Pesti Hirlap ellen felhozatnak, bizonyára egy sincs, melly ennyi viszhangra találna; - ‘s mennyivel inkább tapasztalám önmagam azon keserűséget, mellyet a’ 17-ik „Nemzeti veszély” czim alatt irt vezérczikk némelly hatóságokban ‘s bizonyos egyeknél gerjesztett. - Az emberek’ többsége egyenlőn ragaszkodik hatalmához, eredjen az jogból vagy viszaélésből; ‘s igy nem bámulhatni, hogy midőn a’ Pesti Hirlap némelly, a’ megyei hatóságok’ szent czimével takart visszaélések ellen felszólalt, néhányan vagy érdekelve, vagy fenyitve érezvén magokat, e’ merészség ellen felszólalának; hisz’ olly édes a’ korlátlan hatalom, bár mi szűk körben űzessék az; ki mondana le róla, a’ nélkül hogy legalább panaszra fakadna? - A’ kérdés itt csak az:  v a l j o n  a’  P e s t i  H i r l a p  a z  á l t a l,  h o g y  a’  n e m z e t e t  m e g y e h a t ó s á g a i n a k  h i b á i r a  f i g y e l m e t e s s é  t e v é,  ‘s  n y i l v á n  k i m o n d á,  h o g y  s z a b a d s á g u n k a t  n a g y o b b  v e s z é l y  n e m  f e n y e g e t h e t i,  m i n t  h a  m e g y e i  t a n á c s k o z á s a i n k b a n  v a d  a n y a g i  e r ő  h a s z n á l t a t i k:  a’  m e g y é k’  d e p o p u l a r i s á t i ó j á t  e s z k ö z l é - e  c z i k k e l y e i  á l t a l ?  -  v a l j o n  a’  f e l f e d e z é s e k b ő l  m e l l y e k  e’  l a p b a n  t é t e t t e k,  f e n y e g e t i - e  v e s z é l y  m u n i c i p a l i s  s z a b a d s á g u n k a t ?  - ‘S itt legyen szabad kerekdeden nemmel felelnem, ‘s nyilván kimondanom azon meggyőződésemet: hogy a’ Pesti Hirlapnak e’ részbeni törekvéseit nem csak szabadságunk ‘s nemzeti kifejlődésünkre nézve károsoknak nem tartom, sőt mind azon hasznok között, mellyeket e’ Lapnak eddigi munkássága hazánkban szűlhetett, azt, - hogy municipalis életünkre némi világosságot terjesztett, ‘s hibákat fedezett fel, mellyekről eddig senki nyilván szólani nem mert - tartom a’ legnagyobbnak, tartom annak, mellyet senki sem tagadhat. -
Municipalis szabadságunknak hivebb tisztelője, buzgóbb védje nem lehet nálamnál; - teljes hitem szerint, hogy hazánk ennyi századok’ harczai után még fenn áll, municipalis alkotmányunknak köszönhetjük; törvényhatóságaink tarták fel alkotmányunkat ‘s nemzetiségünket; ők a’ szabadságnak szent nevét ‘s formáit is, midőn az tettleg nem létezett; körökben mutatkoztak nemzeti ébredésünknek első jelei, újjá született nemzetiségünk ott emelé először zászlóit, ott találta védőit; - ha municipalis rendszerünket elveszed, alkotmányunk elveszti becsét, ‘s a’ szabadság szó leend nyelvünkben, melly nem sokára az avultak közé tartozik. - De épen mert municipalis rendszerünk nemzeti kincseink’ legnagyobbika, mert a’ polgárok’ szabadsága ott, hol municipiumok nem léteznek, biztositva nincs, ‘s a’ névszerint legszabadabb alkotmány - mint a’ rövid franczia respublica - néha csak a’ legiszonyúbb elnyomáshoz vezet; mert nemzetiségünk’ fentartását ennek köszönhetjük, ‘s jövő kifejlődésünk ez által feltételeztetik: első legszentebb kötelessége minden jó polgárnak, oda fordítani egész figyelmét, hogy e’ municipalis rendszer mennél biztosabb alapra állittassék, vagy mi más szavakkal ugyan az, hogy szűnjék meg minden hiba ‘s visszaélés, melly e’ rendszernek létét veszélybe hozhatná. - Alkotmányok csak azon visszaélések által vesznek el, mellyek nevökben gyakoroltatnak; ‘s az absolut kormány, melly tetteiben igazságos, biztosabb alapokon áll, mint bár melly fenséges elveket hirdető szabadság, melly tettleg egyeseket elnyom. -
Már ha hatóságainkon végig tekintünk, nem kell-e megvallanunk, hogy itt ott sok, - ‘s fájdalommal legyen mondva, megrögzött visszaéléseket találunk; a’ büntető törvénykezés, rendőrségünk, útjaink, a’ pénztárok ‘s közmunkák’ kezelése, egy szóval majd nem minden tárgy, mellyet említhetünk, csak ritka megyében kezeltetik úgy, hogy javitásoknak helye nem volna, hogy semmi alapos panasznak alkalmat nem nyujtana. Hatóságokat ösmerek, hol a’ rabok két három évig itélet nélkül börtönöztetnek, másokat, hol a’ tömlöczökben majd nem évenként a’ typhus uralkodik, tudok ollyanokat, hol a’ pénzek’ kezelésében a’ legnagyobb rendetlenség uralkodik, ‘s az adó’ kivetésében, inkább jó kedv ‘s egyes hatalmas táblabirák’ személyes nézete, mint elvek szolgálnak alapúl; sőt talán olvasóim között lesznek néhányan, kik még olly esetekre is emlékeznek, hol egyes törvényhatóságok, csak hogy más megyében lakó hontársaik velök egy vagy más piaczon ne concurrálhassanak, a’ legszükségesebb kereskedési útakat csinálatlanúl hagyják, mig példáúl szeretett alispányok’ lakához a’ legköltségesebb töltéseket építik. - E’ hibák ‘s visszaélések léteznek, ‘s alig ha lesz valaki e’ hazában ki ezt tagadni merné. -
Municipalitásaink függetlenek, e’ függetlenség sokban feltételezője azon jónak, melly municipiumainkból egész hazánkra árad; ‘s nincs közöttünk senki, ki ha bár centralisatió által szünni látná mind azon visszaéléseket, mellyek megyéinkben itt ott léteznek, e’ hasznot illy áron akarná vásárolni; nem kell-e tehát gondoskodnunk olly módról, melly által e’ jó elérhető a’ szabadság’ kára nélkül? olly módról, melly megyéink’ autonomiáját megőrzi, ‘s egyszersmind biztositja az egyes polgárt, hogy általa kárt szenvedni nem fog, ‘s valjon lehet-e ez a’ nyilvánosságnál egyéb? -
Mélyen tisztelem én megyéink’ tiszti karait; ki megyei hivatalainknak terheit ösmeri, ‘s látta milly ‘s mennyi akadályokkal küszködik némelly tisztviselő hivatalának teljesitésében, ‘s mi silány a’ jutalom, melly reá vár, - az velem együtt meg fogja vallani: hogy senki nagyobb, senki kevesebbé jutalmazott szolgálatokat nem tesz, mint polgárinknak épen azon osztálya, melly törvényhatóságainkban működik. - De mind azon csábok között, mellyek előtt emberi erény sülyedni szokott, nincs egy erősb a’ hatalomnál; ki tettéről senkinek számolni nem tartozik, ki minden felső hatalomtól független, ‘s egyszersmind senkit maga mellett nem lát, kitől cselekvése iránt kérdőre vonattathatnék: azt ha bár nem is önösség ‘s alávaló haszonlesés, legalább szenvedélyei könnyen önkényhez vezethetik; ‘s hol a’ törvény’ végrehajtói illy helyzetben állnak, kétségen kivül bár mi tiszta legyen is a’ tisztviselőknek jelleme általánosan véve, - nem fognak hibázni közöltök olly egyedek, kik törvényes hatóságok’ szine alatt a’ legtörvénytelenebb zsarolásokat követendik el. - Absolut, minden felvigyázattól ‘s felelősségtől ment hatalom a’ polgári szabadsággal sehol és soha össze nem fér, ‘s gyakoroltassék az egy vagy többek által, terjedjen az egész hazára, vagy csak egyes törvényhatóságokra, mindig elnyomáshoz vezet, melly néha annyival türhetetlenebb, mennyivel szebb nevek alatt űzetik, mennyivel több szabadsági szinnel lepleztetik. - Már ha megyei hatóságainkat minden elfogúltság nélkül tekintjük: ezen általános elvek alkalmazására nem találunk-e itt ott némi alkalmat? - Megyei tisztviselőink’ függetlensége nem olly általános ugyan, mint az, mellyről szóltam; de ki nem látja, hogy hatáskörökben azokra nézve, kik hatósági tanácskozásainkban részt nem vesznek, ‘s választási jogokban nem részesülnek, függetlenségök még is tökéletes; ‘s hogy azon esetekben, mellyekben választóik ‘s a’ nép között lévén a’ kérdés az igazság ez utolsók mellett szól, kiktől semmit várniok nem lehet, ‘s azok ellen, kiktől létök függ, - valóban magas polgári erény szükséges kötelességöknek teljesitésére? - Ki nem érzi, hogy több pártákra osztott törvényhatóságokban, még akkor is, ha két választó között forog az ügy, itt ott legalább a’ sikernek valószínűsége inkább azon fél felé hajlik, melly az uralkodó többséghez tartozó, - mondom itt ott, mert távol legyen tőlem, hogy ezt általánosan állítani akarnám, - ‘s ki kételkedik végre, hogy esetek lehetnek, hol maga a’ többség elcsábítva vagy felingerelve vezetői által, határozataiban a’ kisebbség vagy néhány egyedek ellen igazságtalan, ‘s természetes körén túl lépvén, melly csak a’ hazai ‘s természeti törvények határai között jogszerű, - olly dolgokat határoz, mellyek törvényeinkkel ‘s az ország’ többségének nézeteivel (mitől az egyes megyék’ többsége vajmi sokszor különbözik) homlokegyenest ellentétben állnak, - ‘s ki ezekről meggyőződött, nem nyúlna-e örömmel minden eszközökhöz, mellyek által e’ bajok’ orvoslása reménylhető? ‘s miután csak kettő között választhatunk, ‘s ezeknek elsője, azaz egy felsőbb helyről gyakorolt közvetlen befolyás, kormányunk’ centralis hatalmának nevelése municipalitásaink’ függetlenségét veszélyeztetné, ‘s igy el nem vállalható: ki nem fogadná-e el örömmel azon egy gyógyszert, mellytől legszebb institutióink’ visszaéléseinek megszüntetéset várhatja; azon egyet, melly helyzetünkben lehető; - mert reménylem, csak azt, mi a’ szabadság’ kára nélkül történhető, számitjuk lehetőségeink közé, - a’  n y i l v á n o s s á g o t;  a’ nyilvánosságot, melly minden egyes tisztviselőt, melly magát az egyes megyék’ többségét az egész hazával szemközt állitja, hogy az önös, vagy kit szenvedélyei vezetnének, hontársainak őrködő szemei által követve, ha a’ törvényt sérté, azzal büntettessék, minél emberi kebelnek kinosabb nincs: a’ köz tisztelet elvesztésével. - Polgári erényeknek erősebb támasza nincs, mint becsületérzetünk, ‘s ki ezt a’ törvények’ pontos teljesitésével olly szoros kapcsolatban hozá, hogy tőle elválhatlan: az alkotmányának támaszt, hontársainak biztosságot adott, minőt más földi hatalom, birjon is argus’ szemével, ‘s dracói kegyetlenséggel, nem szerezhet soha; - vannak egyedek kik a’ legszigorúbb büntetésnek bátran elébe néznek: a’ szégyen’ ellenében a’ legbátrabb gyengévé válik; e’ büntetéstől, melly csak életünkkel végződik, mellynek hóhérja egy egész nép, nincs ki ne iszonyodnék, ‘s erre csak a’ nyilvánosság itélheti a’ törvényszegőt. -
‘S most kérdem a’ Kelet’ Népének mélyen tisztelt szerzőjét; valjon az, mit ő munkájának 272-ik lapján a’ sajtószabadságról szólva olly helyesen mondott:  h o g y  v a l a m i n e k  m e g  k e l l  k o r l á t o z n i  s z a b a d s á g u n k a t,  d e  h o g y  e’  v a l a m i n e k  m a g u n k n a k  k e l l  l e n n i !  m e r t  m á s k é p  a z  i d e g e n  k é z  b e a v a t k o z á s á t  m i  m a g u n k  t e s z s z ü k  s z ü k s é g e s s é,  h a  v a k  s z e n v e d e l m e k t ő l  h a j t v a  n e m  k i v á n j u k  e g y e n e s e n  a z t,  h o g y  m i n d e n  f ő t ő l  t a l p i g  f e l f o r d ú l j o n  - nem illik-e szórúl szóra municipális szabadságunkra is? ‘s nem egy valóban szép ‘s lelkes felhivás-e a’ hon’ minden polgárihoz intézve, hogy hatósági visszaéléseink’ megszűntetésére minden hatalmokban álló módokhoz nyúljanak, vagy, mert e’ részben meggyőződésem szerint csak egy van: minden erővel oda törekedjenek, hogy municipalis rendszerünk a’ nyilvánosság’ sugárjaiban tisztuljon. ‘S ha bár tévedésekhez vezetve néhány levelezőinek álhírei által, nem érdemli-e a’ Hirlap legőszintébb köszönetünket? ‘s pedig annyival inkább, mennyivel tagadhatatlanabb, hogy e’ részben bizonyára nem népszerűségének nevelése, hanem csak azon tiszta kötelességérzet lehete szavainak indító oka, melly őt állásában arra inti: hogy szavát felemelje azon visszaélések ellen is, kiknek elkövetői között sok, talán egyébiránt elvbeli barátot számít, ‘s mellyeknek említése bizonyára ezerte több ellent, mint pártolót szerezhete vállalatának? - Hogy municipalis rendszerünk’ depopularisátiója a’ Pesti Hirlap’ czéljai közé nem tartozott; hogy az, ki egyes törvényhatóságoknak visszaéléseit a’ haza előtt felfedezi, ‘s épen mert  e’  r e n d s z e r t  s z a b a d s á g u n k’  p a l l á d i u m á n a k  h i s z i,  ‘s  m e r t  m e g g y ő z ő d ö t t,  h o g y  m i n d e n  v i s s z a é l é s,  a’  s z a b a d s á g n a k  l e g k á r t é k o n y a b b  e l l e n e:  k ö t e l e s s é g é n e k  t a r t j a  f e l s z ó l a l n i  m i n d i g,  é s  s o h a  n e m  e r ő s e b b e n,  m i n t  m i k o r  i l l y  v i s s z a é l é s e k  a’  s z a b a d s á g  n e v é b e n  k ö v e t t e t n e k  e l.  17. sz. e’ czéllal nem vádoltathatik: az talán magában elég világos; ‘s azért e’ részben minden további szó, mig e’ vád’ alapitására külön bizonyítványok elő nem hozatnak, nézetem szerint felesleges. -
És igy átmentem a’ vádak’ ‘s panaszok’ hosszú során, mellyek a’ Kelet’ Népének tisztelt szerzője által, a’ Pesti Hirlap ellen felhozattak; elmondtam nézetemet azok iránt, mik e’ lap’ modorja ‘s tacticája ellen mondattak; taglaltam azon vádakat egyenként, mellyek a’ tisztelt Grófot munkájának irására bírták; ‘s valamint gyűlölet ‘s barátság munka közt nézeteimet nem vezérlé, úgy most nyúgottan kimondom meggyőződésemet: hogy a’ tisztelt Grófnak a’ Pesti Hirlap által gerjesztett aggodalmait alaptalanoknak gondolom. - Mik lehetnek e’ lapnak ezentúli eredményei, fog-e végkép megfelelni várakozásunknak, fogja-e teljesiteni reményeinket, - nem tudhatom; a’ pálya mellyet eddig átfutott, rövidebb, mint sem erről itélhetnénk; de hogy e’ Lapoknak szerkeztője arra, miszerint szándékának tisztaságáról kételkedhetnénk, eddig okot nem adott; és hogy munkássága, - főkép mennyiben megyei hatóságaink’ elrendezésére több világosságot árasztott, - már sok való jót eszközölt, azt erősen hiszem; valamint meggyőződésem az is: hogy bár mik legyenek is e’ Hirlapnak hiányai ‘s tökéletlenségei, ‘s ha bár nem lépne ki azon körből, mellyben eddig forog, ‘s mellyet a’ tisztelt Gróf az érzemény’ körének nevez: soha a’ haza meggyilkoltatni, soha nemzetiségünk e’ lap által sírba dőlni nem fog, ‘s ha bár száz egyed találkoznék is e’ hazában, ki a’ szerkeztőnek 32. vezércikkében az iparegyesületről mondott szavait:  „h o g y  e’  n e m z e t  a z é r t  m a r a d t  e l  a n n y i r a  m i n d  e k k o r á i g,  m e r t  m e g s z o k t a  v o l t,  ö n m a g á r ó l  s a j á t  e r e j é v e l  n e m  g o n d o s k o d n i;  m e g s z o k t a,  m i n d e n t,  a’  m i t  k a p,  m á s o k  k e g y e l m é t ő l  v á r n i,  é s  n e m  j u t o t t  e l  m e l e g  é r z e t é r e  a’  g o n d o l a t n a k:  h o g y  a’  k i  m a g á n  s e g í t e n i  i g y e k s z i k,  a z t  i s t e n  s e g í t i  m e g”  - olly értelemben venné, mint azt a’ tisztelt Gróf tevé; ‘s ha bár csapszékeinkben száz lázitó szólitná fel pajtásait azon beszéddel, mellyet a’ Gróf munkájának 285-ik lapján,  c s a k  r é s z i n t  a’ Pesti Hirlap’ egyes szavaiból öszveállitva szájokba ád. - Azon haza, mellyet egyetlen egy Hirlapnak nem elvei, nem vétkes iránya, hanem egyedűl elhibázott  m o d o r j a  sirba dönthet, azon nemzet mellynek vékony fonalon függő létét egy journalistának keze ketté szakaszthatja, már nem él; ‘s magyar hazánk, legyünk nyugottan, erősebb alapokon épűl. A’ tisztek Grófnak erős szava téli álmából riasztá fel nemzetünket, ‘s a’ Gróf egyike azon boldogoknak, kik e’ földön érezik, mi  e l l e n t á l l h a t l a n  e g y  e m b e r n e k  h a t a l m a,  h a  a z  i g a z  ü g y  m e l l e t t  f e l s z ó l a l;  de olly szó melly e’ hazát meggyilkolhatná, melly eddig elért helyzetünkről visszalökhetne, ‘s a’ nemzetet elébbi tespedésébe viszahíhatná, e’ földön nincs; ‘s ha elég merész vagy balgatag volna, ki ezt tenni akarná, vagy ha a’ Pesti Hirlap munkásságának e’ czélt választja vala, ne féljünk, az idő meg fogja mutatni: hogy a’ szónak hatalma megszűnt ott, hol az igazságtól eltért, ‘s hogy a’ leghatalmasb egy nemzettel szemközt vajmi gyengévé ‘s parányivá válik, ha a’ nép’ jobb érzeményei felszólalnak ellene. -
De ha a’ Pesti Hirlap nem igazolja is azon nehéz vádakat, mellyek a’ Kelet’ Népének tisztelt szerzője által ellene felhozatnak: talán a’ kor, mellyben élünk, igazolja a’ tisztelt Grófnak nézeteit? Minden szó csak azon körűlmények által, mellyek közölt mondatott, nyeri értelmét, ‘s ha azok, mellyekben nemzetünk most él, olly véghetlen veszélyesek, ha e’ haza olly felette sok zendülési gyúlanyagot rejt magában, mellyet egy szó tűzbe lobbanthat: e’ lapnak hatása, ha bár szavaiból azon vádak, mellyek ellene felhozattak, bé nem bizonyíttatnának is, káros ‘s veszélyes lehetne mind a’ mellett. -
A’ tisztelt Grófnak nézete is ugyan ez, ‘s midőn 339. l. és a’ következőkön azokhoz szól, kiknek nézete szerint a’ Pesti Hirlap nem mível egyebet, mint mit ő maga mívelt, - ‘s talán mind barátjai, mind ellenei között sokan valának ‘s vannak még máiglan e’ gondolatban, - jelesen azon nagy különbségre figyelmezteti olvasóit, melly amaz idők ‘s a’ jelen között létezik. -  H a  e m l é k e z e t ü n k b e  a k a r j u k  h o z n i,  igy szól a’ tisztelt Gróf 339. l. -  m i k o r  í r t a m,  m i k o r  a g i t á l t a m  é n,  é s  m i k o r  t e s z i  m i n d  e z t  a’  P e s t i  H i r l a p  s z e r k e z t ő j e,  é s  h a  h o n i  k ö r n y ű l m é n y e i n k  a k k o r i,  é s  m o s t a n i  e g é s z e n  m e g v á l t o z o t t  m i s é g é t  f e l f o g n i  i s  k é p e s e k  v a g y u n k  -  n e m  s ű l - e  a k k o r  t ö k é l e t e s e n  k i,  h o g y  é n  f e l  f e l  é b r e s z t g e t é m  a’  m é l y e n  a l v ó k a t,  é s  a’  h o n i  e r ő m ű  j é g h i d e g  k a t l a n a  a l á  t ü z e t  h o r d o t t a m,  a’  P e s t i  H i r l a p  s z e r k e z t ő j e  a’  m á r  t ö k é l e t e s e n  f e l é b r e d t e k e t  k á r b a,  a’  m á r  ú g y  i s  e l é g  m e l e g  k a t l a n t  s z é t p a t t a n á s r a  h a j t j a,  h a  t e h á t  a k k o r i  h e l y z e t é b e n,  m i d ő n  a’  n e m z e t  h a l á l  á l m á h o z  o l l y  k ö z e l j á r t,  f e l i n g e r l ő,  é l e s z t ő  s z e r e k  v a l á n a k  a’  n a p i  r e n d e n  340. l.  m o s t  m i d ő n  n e m z e t i  g á l y á n k  e g y  p a r t n a k  s z e r e n c s é s e n  e l k e r ű l v e  o r m a i t,  n a p r ó l  n a p r a  a g g a s z t ó b b  i r á n y t  v e s z  a’  m á s  p a r t n a k  ö s v é n y e i  é s  s ü l y e s z t ő  z á t o n y a i  f e l é,  é p e n  e l l e n k e z ő l e g  c s i l l a p i t ó,  n y u g t a t ó  s z e r e k n e k  s z ü k s é g e  l é p  a’  t e e n d ő k  s o r á b a  341. l.  ’s  a z é r t  m o n d j a  a k á r k i,  h o g y  a’  P e s t i  H i r l a p  s z e r k e z t ő j e  e l t a l á l t a  a’  c z é l t,  ‘s  ő  ( G r ó f  S z é c h e n y i )  e l h i b á z t a;  h o g y  a m a z  á l d á s t  t e r j e s z t e n d  a’  h a z á r a,  ő  c s a k  k á r t  t e v e;  c s a k  h o g y  s e n k i  s e  m o n d j a,  h o g y  e g y  ú t o n  j á r n a k.  346. l. -
Hogy azon korszakok között, mellyeknek egyikében Gróf Széchenyi István, másikában Kossuth Lajos az irói pályán felléptek, nagy különbség létezik; hogy azon olvasó közönség, mellynek akkor a’ Hitel, most a’ Pesti Hirlap kezébe került, azóta lényegesen megváltozott, azon nem kételkedhetni, ‘s e’ körűlmények’ különbségénél fogva szükségkép különbözőnek kelle lenni az útnak is, mellyen e’ két lelkes iró haladott. - Ki nem emlékezik vissza azon szomorú állapotra, mellyben nemzetünk 15. évvel ez előtt, felejtve a’ külföldtől, fényes álmak között felejtve ön nyomorú helyzetet, lézengett? ‘s ki nem irígyli azon férfi’ sorsát, ki lelkes szavával egy nemzet’ ébredését sietteté? A’ Grófnak helyzete honunkban páratlan, ‘s nincsen ki ezt hálaadva, - vagy ha nézete a’ miénktől különböző - azon ellenségeskedés által, mellyel a’ Gróf iránt viseltetik, el nem esmerné. A’ kérdés itt csak az:  a’  k ü l ö n b s é g,  m e l l y  a’  t i s z t e l t  G r ó f n a k  f e l l é p é s e  ‘s  n a p j a i n k  k ö z ö t t  l é t e z i k,  o l l y a n - e  m e l l y  á l t a l  a’  s z a b a d  d i s c u s s i o  v e s z é l y e s e b b é  v á l i k ?  ‘s - ez az, miben a’ Kelet Népe’ lelkes szerzője véleményem szerint csalódik.
Mert ha a’ Hitel epochalissá vált megjelenésének korát napjainkkal öszvehasonlitjuk: ki nem látja, hogy nemzetünk azóta példátlan sebességgel haladott? ki nem győződik meg, hogy mire akkor megérve kevesen valának, az most - a’ tisztelt Gróf joggal örülhet ez érettségnek, mellynek elérésében senkinek nálánál nagyobb része nem vala - ezerek által rég elfogadtatott? - Ha akkor midőn a’  s o k k a l  n a g y o b b  r é s z  (a’ tisztelt Gróf’ lelkes szavaival élek)  a z t  h i t t e:  m i n d  a z o n  s z i v t e l e n s é g e k n e k,  m e l l y e k k e l  e m b e r  i l l e t e  e m b e r t,  ‘s  e g y á t a l j á b a n  m i n d e n n e k,  m i  s z o k á s s á  c s o n t o s ú l t  M a g y a r o r s z á g b a n,  o k v e t l e n  v á l t o z a t l a n ú l  m e g k e l l e n e  m a r a d n i  341. l. ‘s a’ nép’ azon része, melly alkotmányos szabadságunkat nem élvezé, vagy állati tudatlanságban nem gyanitá vagy legalább minden jobbulási remény nélkül tekinté állapotát,  a’  n e m z e t  k i v á l t s á g o s  o s z t á l y a i  p e d i g,  a’  P a r t i s  2 - a e  T i t u l u s  9 - u s’  k i s  s z i g e t é b e n  m i n d e n,  l e h e t ő  v e s z é l y t ő l  m e n t e n  b i z t o s a n  r e m é n y l é k  e l é r n i  v é g n a p o k a t  340. l. százados elnyomás ellen fellépni, ‘s a’ nemzetet szomorú helyzete iránt felvilágositva, bátran, mint azt a’ Hitel’ szerzője tevé, jobbhoz inteni veszélyes nem vala; ha akkor midőn nemzetiségünk ‘s haladásunk’ ügye látszó ellentétben ‘s állt, amaz a’ multkor’ bámulói ‘s ollyanok által pártoltatott legbuzgóbban, kik alkotmányos visszaéléseinkben gyönyörködének, ez majd nem kizárólag olly eszmékkel összekötve lépett fel köztünk, mellyek József császár’ gondolatához híven nemzetiségünk’ enyészetéhez köték jobb létünket, - a’ nemzetet minden kimélet nélkül hibáira figyelmessé tenni, nemzetiségünket inkább erősité, mint veszélybe hozá: most midőn a’ nép legközelebbi múltjára tekintve a’ törvényhozásnak jótéteményeire emlékezik, ‘s reménynyel tekint a’ jövőnek elébe; midőn e’ nemzet’ kiváltságos osztályai, a’ tisztelt Grófnak véleménye szerint, kezet fogva előre menni ‘s Magyarország’ egykori dicsőségének talpkövét megvetni olly készek; midőn nemzetiségünk ‘s haladásunk’ kérdése olly elválaszthatlanúl egy, mint az a’ Kelet’ Népében bébizonyittatott: valjon a’ még létező hiányok’ felfedezése, azon selejteseknek, kik még a’ köz lelkesedésben részt venni nem akarnak - buzdítása veszélyes, hazánk’ gyilkolásához vezető merény volna-e? -
‘S ha bár a’ tisztelt Gróf nem csalódott is azon nézetében: hogy kiváltságos rendeink’ többsége már most is minden józan haladásra kész, - miről biztosan csak akkor itélhetünk, ha majd fontos haladási kérdések országgyülésünk elébe kerülvén, a’ való szabadelvüségnek, attól melly csak szinét viseli, megkülönböztetésére alkalmat nyujtandnak, - nem léteznek-e visszaélések maiglan, nem ösmerünk-e számtalan egyedet valamennyien, kik a’ haladásnak eddig ellene szegültek?  „h i s z e n  ú g y  s z ó l v á n  s e m m i t  (így szól a’ tisztelt Gróf maga 341. l.)  m i  m á r  é l e t b e  l é p e t t  v o l n a,  n e m  é r t ü n k  m é g  e l,  l e g a l á b b  a h h o z  k é p e s t,  m i t  ( a’  G r ó f’  s a j á t  i t é l e t e  s z e r i n t  i s )  e l é r n ü n k  k e l l;  m e r t  h i s z  m é g  m a i g l a n  i s  á l l a t i l a g  t e n g  v é r ü n k’  l e g n a g y o b b  r é s z e,  é s  j ó l l e h e t  s o k k a l  k i s e b b  m é r t é k b e n,  d e  a z é r t  ú g y  v e r i k,  ú g y  k o r b á c s o l j á k,  ú g y  t ö m l ö c z ö z i k,  ú g y  a k a s z t j á k  ő t,  é s  s z i n t é n  o l l y  a l a n t  á l l  ő  m é g  m o s t  i s,  m i n t  a z  e l ő t t”  -  „m i n d e n  m é g  t e n n i  v a l ó.  (348. lap)  ’s  n o h a  g y ö n y ö r ű  l e l k ü l e t t e l  b i r  h o n u n k  r e m é n y e,  a’  m o s t a n i  n e m z e d é k,  -  é s  m i n d e n  n e m e s r e  k é s z,  a z é r t  v a n  m é g  e l é g  s e l e j t e s  a n y a f ö l d ü n k  h a t á r a i  k ö z ö t t”  ‘s ha ezen oknál fogva 348. l. a’ Kelet’ Népe’ tisztelt szerzője  m a g a  s e m  a k a r j a  á l l i t a n i  a z t,  h o g y  i t t  o t t,  ‘s  k i v é t e l e n k é n t  n e  v o l n a  t ö b b é  s z ü k s é g e s  a’  k i s  b u z d i t á s,  s ő t  i t t  o t t  a’  m e g s z é g y e n i t é s  i s:  valjon a’ Pesti Hirlap’ szerkeztője, ha hasonló okoktól vezérelve, hasonló eszközökhöz nyúl, mindjárt lángba boritja a’ hazát, vagy okvetlen  o l l y  e r ő t e t e t t  C r i s i s t  k é n y s z e r i t  n e m z e t ü n k r e  326. l. - millyen Anglia, vagy Frankhon újjá születésök előtt átmentek? - Kérdem, van-e ennek csak legkisebb valószinűsége? ‘s ha volna, ha csak ugyan illy szörnyű veszély fenyegetné hazánkat, nem fogná-e mindenki azt inkább azoknak tulajdonítani, kik a’ nemzetet az ingerültség’ olly fokára hozák, mellyen már egy Hirlapnak néhány czikkei mindent conflagratióhoz hozhatnak; inkább, mondom, mint a’ Hirlap’ szerkeztőjének, kinek munkássága lehetetlen, vagy legalább minden nagyobb hatás nélküli vala, ha ők nem készitik el a’ közönséget elfogadására. -
De legyen ez elég. E’ munka hosszabbra terjedt, mint kezdetben akartam; ‘s kik hazánk’ állapotját legújabb időnkben figyelemmel tekinték, úgy is osztozkodni fognak azon nézetemben: hogy  e’  n e m z e t  s o h a  n y u g o t t a b b  á l l a p o t b a n  n e m  v o l t,  m i n t  é p e n  m o s t;  ‘s azért csak azon módról legyen szabad még nehány szót mondanom, mellyel a’ tisztelt Gróf ezen a’ Pesti Hirlap’ hibás modorja ellen írt munkájában felszólalt, ‘s mellyet én - a’ legnagyobb tisztelettel de őszintén kimondva, épen munkája’ fő hibájának tartok.
Mert ki a’ Kelet’ Népét figyelemmel végig olvasá, nem látja-e fájdalommal, hogy mind az, mi e’ munkában mondatik, mind azon okok, mellyeket a’ tisztelt Gróf nézeteinek bizonyitására felhoz, nem annyira Kossuth Lajos’, mint minden szabad discussio, nem annyira a’ Pesti Hirlap, mint minden szabadabb időszaki sajtó ellen szólanak, - ‘s ez az, mi e’ munka’ olvasásánál fájdalommal tölté lelkemet; ez, mi bár minő nagy legyen azon tisztelet, melylyel szerzője iránt viseltetem, leginkább arra birt, hogy feleljek. - Ha Kossuth Lajos’ és Gróf Széchenyi István’ nézetei némelly tárgyakban különbözők volnának; ha egyes kérdésekben véleményök meg nem egyezvén, a’ tisztelt Gróf fellépne a’ Hirlap’ egyes állitásai ellen: a’ haza örömmel szemlélné két illy jeles fiának ügyébeni buzgóságát, ‘s a’ közügy nyerne vitatkozásaik által; de midőn haladási pártunk’ egyik vezére nem egyes nézetek ‘s vélemények, mellyek a’ Pesti Hirlapban állittatnak, hanem általánosan az egész ellen felszólal; midőn azon öröm ellenében, mellyel e’ lap - épen mert benne a’ discussiónak szabadabb kör nyílik - általunk fogadtatott, véres revolutiókkal ijeszti hazánkat: ki nem búsulna el, ki nem érzené, hogy illy férfinak, minő Gróf Széchenyi István, még tévedései sem maradhatnak felelet nélkül. - Mert ha már az, mi a’ Pesti Hirlapban elmondatott, lángba borithatja a’ hazát; ha nemzeti létünk egy journalista’ modorjának czérnaszálán függ; ha egyetlen egy vezérczikk - mint az a’ Hirlap’ 18-ik czikkelyéről mondatik - okvetlen sirba dönti a’ magyart; ha maga az elhibázott intonatio meggyilkolja alkotmányunkat, valjon kivánhatunk-e még sajtószabadságot? ‘s nem kötelességünk-e - első legfőbb polgári kötelességünk - elkövetni mindent, hogy e’ nagy nemzeti veszély mentül később fenyegesse létünket, főkép elkövetni mindent, hogy az időszaki sajtó mennyivel szűkebb korlátok közé szorittassék? Mert (mint a’ tisztelt Gróf 346. l. megjegyzi)  m i g  a’  k ö n y v  e g y s z e r r e,  b i z o n y o s  ö s z s z e f ü g g é s b e n,  é s  c s a k  a z  é r e t t e b b  k ö z ö n s é g n e k  n y ú j t a t i k,  u g y  s z ó l v á n  m i n t  p e z s g ő  n a g y o b b  a l k a l m a k n á l;  a’  h e t e n k é n t i  k é t  u j s á g l a p  m e g  n e m  s z ű n ő  i n g e r l é s b e n  t a r t j a  a’  k ö z ö n s é g n e k  n e m  c s a k  é r e t t e b b,  d e  i l l y  e l e d e l e k h e z  e l  n e m  k é s z ű l t  n a g y o b b  r é s z é t  i s,  m i k é p  o l l y  h a t á s s a l  i s  v a n,  m i n t  p e z s g ő  é s  f ű s z e r  m e l l y  n a p o n t a  n y u j t a t i k,  azaz a’ legkárosabbal.
A’ Gróf sejdité, hogy szavaiból e’ következések fognak vonatni; ‘s azért munkájának több helyein a’ szabad sajtó’ barátjának nyilatkozik.  A’  s a j t ó s z a b a d s á g:  igy szól ő 273. l., -  „o l l y  v i l á g,  m e l l y n é l  b á r  a’  l e g g y ú l a s z t ó b b  a n y a g o k  k ö z t  i s,  l e h e t ő  l e g n a g y o b b  b á t o r s á g b a n  p r o b l e m á k a t  f e j t  a’  b ö l c s,  é s  m e l l y n é l  e d d i g e l é  m é g  c s a k  n e m  i s  s e j d i t e t t  f o k o z a t b a n  k ö z e l i t e n d  a z  e m b e r i s é g  a’  t ö k é l e t e s e d é s  c z é l j á h o z”  -  É n  i s  - igy kiált fel a’ 326. lapon -  a’  t ö k é l e t e s ű l é s n e k  v a g y o k  s z ó s z ó l ó j a,  e l ő t t e m  i s  s z e n t  a z  e m b e r  m é l t ó s á g a,  m e r t  m a g a m  i s  e m b e r  v a g y o k;  é n  i s  a z  e m b e r e k  á l t a l  n y e r t  m i n d e n  d i a d a l o k n a k  e l é b e  t e s z e m  a’  s a j t ó s z a b a d s á g n a k  a z  e m b e r i s é g  j o g a i t  b i z o n y o s a n  k i v i v ó  á l d á s á t;  de valjon tettleg a’ szabad sajtó ellen ki adott erősebb okokat, mint épen a’ tisztelt Gróf? ha nemzeti kifejlődésünk ‘s alkotmányos haladásunk’ ügye olly gyenge, hogy minden egyes követőjének hibája vagy tévedése által veszélybe hozatik; ha az ügy, mellyért küzdünk, nem ollyas, melly túlbuzgó barátinak tévedései, - ‘s ellenei’ ármánykodásainak egyaránt ellentáll; ha csak mindent előrelátó tactica ‘s az ügyesség’ fondorkodó politicája vezethet győzelemhez, mellynek reményét minden meggondolatlan tett, minden vigyázatlan szó örökre semmisítheti: akkor ne szóljon, de ne is álmodjék senki sajtószabadságról e’ hazában; mert hogy ott, hol az létezett, visszaélések történtek ‘s történendenek mindig, az kétségen felül áll; ‘s ki a’ sajtószabadságot azon feltételhez köti, hogy azzal semmi, természetesen a’ törvényszigorúsága alá eső visszaélések ne történhessenek, az a’ szabadsajtó’ ellenének nyilatkozott. -
A’ nemzetek’ újjá születésének nehéz processusa nem történhetik egyáltalában minden zaj ‘s rendetlenség nélkül; nem néhány személynek négy fal között előre kicsinált terve, nem ügyesen kigondolt tactica, nem mindenkit meglepő fortélyok kormányozhatják a’ nagy nemzeti haladást. - Concessiók, bár milly nagylelkűséggel adva, egy nemzet’ haladására még nem elégségesek; csak mi magából a’ népből fejlődik, mi haladásának inkább következése mint előzménye; minek eszközlésében az egész nemzet részt vett, emelhetik létét állandóan; az egész világ’ színe előtt, követve a’ sokaság’ helybenhagyó tapsától, ‘s ellen kiáltásaitól; megakasztva néha túlzó sietség, néha egyes visszalépések által, csak igy haladhat a’ közügy szabad nemzeteknél, - mi ezen akadályoknak ellent állni nem tud, minek eszközlésére titok kell, minek létre hozása minden egyes hiba által veszélyeztetik, annak fennállása már magában lehetetlen; - azon haza, mellynek meggyilkolására csak néhány hirlapi czikkely szükséges, még nem érett meg a’ szabadságra, melly mint világunk világossággal kezdődik. -
A’ tisztelt Gróf a’ Pesti Hirlap’ káros következései között többször említi azon szakadásokat, mellyek megjelenése óta köztünk történtek, ‘s e’ nemzet’ legjobbjait mindig távol ‘s távolabb vezetik egymástól. De a’ Kelet’ Népének megjelenése közelebb vezette-e egymáshoz a’ szétszakadtakat? ‘s nem fog-e inkább - ha csak e’ hon’ nemtője nem segit rajtunk - e’ munka által még neveltetni azon baj, mellynek okozása most a’ Pesti Hirlapnak tulajdoníttatik? - eddig elvek ‘s azon irány, mellyet egyenként követtünk, szakitá egymástól e’ hon’ külön véleményű barátait; de ha még azok között is, kik elvekben megegyeznek, kiknek iránya ugyan az, csak mert különböző módon szólnak, illy különbségek tétetnek; ha okoskodásaink’ elhibázott modorja már elég, hogy még azok által is, kik velünk elvben ‘s irányban tökéletesen megegyeznek, alkotmányunk’ felforgatásával vádoltassunk: ki reménylheti, hogy országos pályáját tisztán futhatja végig? ki biztos, hogy, legyen bár szándéka aranytiszta, elvei szentek, iránya a’ legnemesb, hontársai’ gyűlöletének tárgyáúl kijeleltetni nem fog, ‘s pedig épen azok által, kikkel elvben ‘s irányban egyetért, kiknek vágyai az övéi is, kiknek czéljaiért vérét ontaná ha kivántatnék.
De nem! lelkem’ meggyőződéséből mondom, ez nem maradhat így! ki egy nemzetet erős szavával hosszú álmából felriasztá, ‘s első lépteiben a’ haladás’ pályáján olly dicsően vezeté, annak tudnia kelle: hogy mozdulatait egy maga nem fogja kormányozhatni; tudnia kelle, hogy újjá születésének vajudása között, a’ nemzet tökéletes nyugalomban nem maradhat; hogy a’ legnemesebb czél felé haladva egyesek el fognak tévedni; hogy a’ nép’ hatalmas szavába sok nem tiszta hangok vegyülendnek; ha tehát mind ezen bajok mellett, mik a’ haladással választhatlanúl összekötvék, még is haladni inté nemzetét, még is éltének egész erejét ‘s tehetségét ez ügynek szentelé: bizonyára csak azért tehette ezt, mert meggyőződött, hogy iparkodásainak jóltevő eredménye kipótolandja mind azon bajokat, mellyeket érte szenvedénk; ‘s kit e’ meggyőződés lelkesit, az nézeteiben néha hibázhat, de soha semmi által azon útból el nem vezettethetik, melylyen multjának legszebb emlékei, jövőjének egész dicsősége fekszik! Soha Gróf Széchenyi azon férfiak közé, kik mozgalmakat kezdének ‘s később, siető követőik által hátrahagyatván, a’ haladás’ elleneinek sorába álltak, sülyedni nem fog; soha azon vád, melly annyi ellen joggal tétetett: hogy nem az ügy, hanem csak vezetése vala czélok, ellene fel nem hozathatik, - ‘s mint a’ jelen munka’ sok helyein kimondott elvei, úgy egész élete bizonyságot teend: hogy a’ nemzet csak igazságos vala azon tiszteletében mellyel iránta viseltetett.
Az ki alkotmányunk’ áldását e’ hon’ minden polgárjaira terjeszteni, ki minden magyarnak törvény előtti egyenlőségét kivánja, ki lemondva kiváltságairól e’ haza’ védelmében ‘s terheiben részesűlni akar: a’ haladás’ embere marad; ‘s a’ nemzet a’ Kelet’ Népe’ szerzőjének tévedései között rá ismer a’ Hitel’ írójára, ‘s azon meggyőződéssel teszi le könyvét, hogy e’ viszongások, mellyek közte ‘s a’ hazának egy más lelkes fia között léteztek, ‘s mellyeket való nemzeti csapásként fájlaltunk - soká nem tarthatnak; mert kik egy czél felé haladnak, nem maradhatnak sokáig a’ nélkül, hogy találkoznának. -
Sötét szinekben festi a’ tisztelt Gróf azon jövőt, melly reá e’ munkájának kiadása után vár; elvesztve népszerűségét ‘s barátjait a’ nélkül hogy fellépése által másokat szerezne vagy kibékíthetné elleneit: véleménye szerint állása ezentúl két szék közti, ‘s inkább falusi gazdáé, mint országos leend; de a’ dicső férfiú csalódik e’ nézetében, ‘s valamint eddig hazáját háladatlansággal nem vádolhatá: - úgy látni fogja ezentúl, hogy érdemek, mint az övéi, nem felejtetnek határaink között. Meglehet, hogy e’ nemzet, mellyet felnevelni életének legmagasb czélja vala, néha talán nem fogja követni régi vezérének tanácsait, hogy egyes tárgyak iránt véleményeink különbözendenek egymástól, ‘s egyes esetekben elvbeli barátok a’ tisztelt hontárs’ nézetei ellen fellépendnek: de Gróf Széchenyi neve mindig egyike leszen a’ legszebbeknek, ‘s valamint elleni, úgy barátai megemlékezendenek multjáról.
Mi nem fogjuk felejteni érdemidet, tisztelt hontársunk! - Nagy mező e’ haza, ‘s rajta munka jut mindenikünknek; mi nem irigyeljük azt, mellyet Te eddiglen bevégzél; nem a’ babért mellyet más homlokáról lerántunk: csak az, mellyet érdemelheténk, dicsőitheti homlokunkat, ‘s mi örömmel látjuk a’ zöld ágat halántékid körűl. Haladj a’ régi pályán, ‘s látni fogod körülötted az ügy’ mindenik hívét, és az, ki ellen most igazságtalan vádakra ragadott honszereteted, egyik legbuzgóbb társad leend; véleményeink pillanatokra szétvezethetnek, de az egy nagy hazaszeretet öszvegyűjti ismét a’ tévedőket, ‘s a’ rövid meghasonlás nem hágy keserűséget sziveikben. -
--------------------

KELET’ NÉPE,
NYUGOTON,

----------

FÁY ANDRÁSTÓL.

-----

--------------------

B U D Á N,
-----

A M. KIR. EGYETEM BETŰIVEL.
M. DCCC. XLI.

Kelet’ népe, nyugoton.
--------------------
1.
Valamint éltemben kevés könyvet olvastam olly roszat, mellynek legalább egy pár sorával megelégedve ne lettem volna; úgy ellenben nem emlékezem olly tökéletes könyvre, mellynek legalább egy pár sora ellen kifogásom ne fogott volna lenni. Ez utóbbi esetben valék gróf Széchenyi’ „Kelet’ népével,” a nagy férfiúnak, annyi genialitás és józan tapintat mellett, mint vélem, ollykori botlással, ‘s tévesztett tacticával irott munkájával. Majd minden elveit mintegy lelkemből irá ki, ‘s hol különbözöm, nem ellentétben állnak nézeteink, hanem csak módosítási különbözésben. Hallgatnék, mint illenék is nekem, ki bár gondolkodó és hű polgárnak tartom magamat, de érzem, avatott publicista nem vagyok, illenék akkor, midőn nálam lelkesebbek készülnek kiállani a’ küzdő-térre; de a’ honnak élet-kérdése került fel, ‘s midőn az választó pontján áll, csak egy jóltalált nézet is, mit elmélkedés vagy véletlenség vethetnek tollamba, idves hatású lehet hazám’ jövendőjére. Ki építni nem ért is, vihet egy két követ a’ csarnokhoz.
Bíztatott e’ sorokra azon hiedelme is lelkemnek, hogy hazám, ‘s maga a’ nemes gróf, nagy példája után ollykori tanúja gyenge fáradalmaimnak, sok tévedéseim között is, ismerik honért lángoló keblemet, melly csalódhatik, de csalni nem tud, ‘s mint nem fél, úgy nem vár senkitől semmit; tudják: miként a’ „nekem van igazam” viszkelege - gyakori mételye sok jeles főinknek - nem bántott soha; különösen pedig a’ nemes gróf megleend győződve a’ felől, miképen én, az ő hazafiúi tiszta lelkületében nem kétkedtem még akkor is, midőn számosak félreismerék őt, ‘s nem fogok kétkedni soha. Mert szent előttem azon elv, hogy ha ki szóval, tettel, áldozattal 99-er tiszta keblü honfinak bizonyítá magát, ‘s századikszor ínyünk ellen nyilatkozik, illő elég józanoknak, méltányosoknak lennünk, inkább saját magunkban és felfogásunkban keresni a’ hibát, mint gyanusítni; és valamint nem tömjénezni, úgy nem kárhoztatni idő-előtti fellobbanásainkban senkit. Gróf Széchenyire nézve pedig ezt súgom minden korán kárhoztatónak fülébe: emlékezzék, mint készíték egykor még törvényhatóságok is Hiteljének a’ máglyát, azon könyvnek, mellyért később őt csak nem isteníték!
Egyedűl tehát ügyet, és semmi esetre nem személyt illetnek soraim, miket én nem annyira közönség’ számára, mint a’ hazai nagy ügynek szakácsai’ némi figyelmeztetésére irék öszve, egyszerűen, ‘s fel nem piperézve még azon kevés virággal is, mik csekély kertecskémből telhetének vala. Megértetni ‘s használni akarok csak, nem csodáltatni. Nem is kivánom részletes taglalás alá fogni a’ nemes gróf könyvét, csak némelly azon pontjaira teszem megjegyzéseimet, mikben nézeteim övéitől lényegesebben különböznek.

2.
Ébredésünk után minden hon-barát, szorongó kebellel tekintgetett szét, egy központosító, egy irány-adó vezér végett. Szakadozott erők munkáltak mindenfelé, jól és roszúl, építettek és rontottak, miként történetesen találták vagy vétették a’ czélt és irányt, mik felől tisztában nem valának. Vártam én is másokkal a Messiást, ‘s nem tagadom: több mint hihetőség vala előttem, hogy az 1840-ki kibékélés után, a’ diaeta’ lelkesebbjei szét nem oszlandanak Pozsonyból a’ nélkül, hogy egymást értesítve, legalább a’ főbb teendőkben ne központosúljanak, ‘s az előkészítő szerepek ki ne osztassanak. Hitem, mint az egész hazáé, gróf Széchenyinek, a’ combinatio’ és kivitel’ férfiának szánta a’ vezéri szerepet; mert tudtuk: miképen ő tekintetben és bizalomban áll nagy és kicsin előtt a’ hazában, még azok előtt is, kik nem mindenkor a’ mit hanem a’ kit kérdezik. Nyugtalan vártam a’ reménylt központosúlás’ eredményeit, a’ szerepek’ jelenségeit; de bánatomra naponként mindinkább meggyőződtem a’ felől, hogy e’ részben nem történt semmi. A nemes gróf e’ részbeni nyilatkozata, megvallom, engem’ megnyugtatni nem bir. Hogy csak egyes, bár mi lelkes férfiú, bár mi lángész birja egyedül, zárja el keblébe a’ honi munkálkodásnak kifőzött rendszerét, ‘s mint egy, bár legjóakaratosb tútor, gyámság alatt vezesse a’ hazai erőket, sem czélirányosnak, sem kivihetőnek nem látom. Mert egyes ember halandó, ‘s vele együtt elhalhat a’ ritka lángész’ és évek’ fáradalmas rendszere is; a’ szabad pálya’ erőit pedig gátolni, hogy ne munkálkodjanak, nem lehet. Munkálkodnak azok kötelességből, természeti ösztönből, sőt viszketegből, vezér és központosítás nélkül is, ‘s egy hatásosabb köztök, ha elvéti az irányt, többet árthat, mint század alatt helyrehozható!
Szabad legyen itt röviden előadnom: milly eszmém van nekem a’ hazai teendők’ központosításáról, és azoknak előkészítő szerepeiről.
Én ébredésünk után, a’ hazai teendőkre nézve, három osztályú előkészítő szerepet ismerek szükségesnek:
a) fogékonnyá tenni a’ kiváltságtalan köznépet azon engedélyek’ elfogadására, miket egy jótékony, ‘s eddiginél szabadelműbb kijavított polgári alkotmány készül neki adni; addig megnyugtatni őt és felvilágosítni ollyakban, mikben előitélet, tudatlanság, szenvedély, indolentia stb. lelkét fogúltan tartják; nála a sülyedésnek indult kegyeleteket, szorgalmat ébreszteni, sorsa’ javításának hatalmában álló eszközeivel megismertetni stb. a kiváltságos rendekre nézve pedig: hazai nevelést, ‘s különösen népnevelést, magyarodást, anyagi vállalatokat serkentni stb. Egyszóval: jóakaratos kibékítést, erőköltést, és azon közhasznú tárgyaknak előkészítését vinné ezen szerep, mik már létező törvényeink’ köreiben, szabadelmű haladás kivánatához képest, egyesek, testűletek, sőt törvényhatóságok által is kivihetők. E’ szerepet vihetné egy vagy több czélszerű hírlap.
b) fogékonyokká tenni, ‘s okokkal, eszme-kicserélésekkel rábirni, készekké tenni a’ kiváltságos rendeket, alkotmányos jogok, ‘s ha úgy tetszik, engedélyek adására, azoknak számára, kik eddig azokkal nem birának; legyőzni szűkkeblűséget, önzést, előitéletet, fonák felfogást, mik a’ hazai teendőkre nézve, kiváltságosainknál még lidérczkednek; egyszóval: mindazon tárgyak előkészítései tartoznának e’ szerephez, mik a’ lefelé adandó jogokra és engedményekre nézve, új törvény-alkotást, ‘s mellett és ellen minden oldalróli megvítatást, hányás-vetést kivánnak; mik azonban olly természetüek, hogy időnkénti, vagy részszerinti megbukhatás, ‘s idő-előtti étvágy-gerjesztés által, könnyen elégületlenséget és kesert támaszthatnának a’ kiváltságtalanok’ kebleiben, ‘s ennélfogva sikerig inkább csak azok eleibe tartoznak, kik megyéken követi útasítások adásába, ‘s diaetákon törvényhozásba befolyandanak. Ezen szerepet én, a’ könyvirodalom’ körébe tartozónak vélem.
c) A’ harmadik szerep, kormány-iránti viszonyainkat tárgyazná, ‘s ezt egyedül diaetán lelkesek’ egymásközti értesülésökre ohajtnám szoríttatni. Itt történhetnék a’ központosúlás, szerep-osztás, ‘s diaetánként megállapodás azon főbb hazaiakban, mik a’ következő diaetán különösen bevégzendők, ‘s e’ végre a’ törvényhatóságoknál előkészítendők. Hogy erre nehány lelkesnek összehangzása is elég, sőt a’ dolog fekvése is ezt kivánja, könnyű átlátni. Nem tagadom azonban, hogy e’ részben fontos akadályok tornyosúlnak elő, millyenek a’ közlés nehézségei, idő-előtti dobraverés stb. ‘s ha valahová, ide a’ legjózanabb tapintat és kiszámítás szükségesek; ‘s tán ezen akadályok ‘s egy kis bizatlanság is, valának azon okot, mik miatt utóbbi diaetánk végével e’ központosúlás elmellőztetett. Azonban keblünk’ tisztasága érzetében nem látom e’ harmadik szerepet is ki nem vihetőnek; mert lássuk röviden: mit akarunk?
Akarjuk békés haladás útján olly móddal kijavítani, kiterjeszteni polgári alkotmányunkat, hogy hazánknak minden lakossa, valamint annak minden terheit aránylag viselje, úgy annak minden jótéteményeiben is aránylag részesüljön; törvény előtt egyenlő legyen, ‘s mind személyére, mind vagyonára nézve, mint felülről, úgy alulról, hatalom és önkény ellen alkotmányosan bíztosítva legyen.
Már kérdem: ha mi a’ kormányt meggyőzzük a’ felől, sőt minden lépésünk firmájaul azt tűzzük ki: miképen köztünk a’ legbotorabbnak sem jut eszébe: valamit máskép mint egyedül békés úton akarni, miképen köztünk senki, még csak alvásában sem álmodik egykori elszakadásról a’ fels. ausztriai-háztól; vajjon lehet-e attól tartanunk, hogy kormányunk gyülöletes szemmel tekintendi nemzeti újjászületésünk munkálkodásait? - Bizonyosan nem; mert hiszen illy alkotmány-javítás, millyet imént tűztünk ki, magának a’ kormánynak hajtand legnagyobb valódi hasznot. Csak illy egyesült alkotmányos nemzet, nyujthat legbíztosabb kezességet a’ kormánynak, az északi erő’ ‘s napkeleti kérdés’ fenyegető körülményeiben; ez leend rendíthetlen kőszála a’ kölcsönös bizalomnak, mellyen minden belső elégületlenség megtörik; ‘s az adand fényt trónnak, kincset kincstárának, erőt fegyverének, ha mind ezekért szabad alkotmányos nemzet egyesűlve áll jót, stb.

3.
Ha az áll, hogy békes reformhoz, ha sikerig elégületlenség által boldogtalanságot eszközölni nem akarunk, fenebbi szerep-osztásom tán legczélszerűbbnek mutatkozik; úgy állani kell annak is, hogy reformunknak tárgyai nem egyformán tartoznak journalistica’ és könyvirodalom’ mezejére, sőt vannak tárgyak, miket azokra vinni, inkább káros mint hasznos; és ide szintúgy illik a’ nemes grófnak ismételt helyes intése: istenért ne cseréljük fel a’ szerepeket! mint illik a’ vezéri és közlegényi szerepekre.
Én a’ nyilvánosságot polgári elemnek tekintem, polgári életre mulhatlannak; de valamint physicai elemekkel visszaélhetni, tagadhatlanul árthatni amazzal is, mihelyt idejét módját a’ velebánásnak fonákul fogtuk fel. Mert itt is állnak Lamartine’ szavai: hogy a’ polgári társaságot elvekkel és igazságokkal szintúgy megölhetni, mint hibával és bűnnel alááshatni. A’ kiváltságtalan néposztályt, őt illető viszonyai, jogai, kötelességei iránt felvilágosítani, kétségtelenűl idves és szükséges: de csak akkor, mikor már kivívott positivitást tálalhatunk eleibe. Addig olly tárgyakra nézve, mik még csak főzésben állnak, őt ki főzéshez nem ért, de kinek nincs is szakácsi szerep adva, egyedűl étvágy-gerjesztésűl - mifelől még nem tudhatjuk: mikor és miként fogjuk kielégíthetni? - bevezetnünk a’ konyhába, sem jótéteménynek, sem jó tacticának nem tarthatom. Értekezzünk előbb magunk közt az ebéd felől, főzzük meg azt elébb magunk, kik szakácsok vagyunk, ‘s aztán jó szívvel ültessük a’ kiváltságtalant kész ebédünkhöz. Vagy más metaphorával élve: midőn haladva nagy hegyet mászunk, sokszori fenakadásra, visszacsusszanásra, visszatérésre, kerülésre, egyszóval: felváltva reményre és kétségre kell számolnunk. Kérdem: mindezeknek tűrelmetlen, az egészet mindenben fel nem fogható tanúivá kivánjuk-e tenni kínos mászásunknak azon népet, melly általánosan rosz akaratot, valódi akadályoktól megkülönböztetni nem mindenkor képes? melly saját hibájaért is hajlik mást okolni? elégűletlenséget akarunk-e benne támasztani jótétemény helyett? vagy alulról akarjuk-e nem legbékesebb úton érleltetni, siettetni a jóakaratot?
Előadott nézeteimből folynak immár azon észrevételeim, miket a’ nemes gróf’ és pesti hírlap’ modorjaira nézve, röviden tenni kivánok.

4.
Kelet népében a’ nemes gróf alkalmasint kimutatja azt, mit tán kimutatni fő czélja vala, hogy az agitátio’ korán immár túlesvén, inkább hideg kiszámításokra, mint érzelmek felingerlésére van szükség; hogy mind azon sebeket élesen felszaggatnunk nem tanácsos, miknek bekötözésére legjobb akarat mellett is, egyszerre sem erőnk, sem időnk; mik ennél fogva sikerig fájdalmasan vérzeni kényteleníttetnének. Megvallom azonban, hogy ezen kimutatásnak a pesti hírlap’ szerkesztőjére tett alkalmazásában, a’ nemes grófnak aggodalmát egy kissé túlvittnek tekintem. Jól ismerem én, milly határtalan a’ hírlapok hatási köre; bizonyítja ezt magának a’ pesti hírlapnak 50-ik számában a’ győrmegyei tarcsi pusztáról közlött tudósítása is; jól tudom én, hogy a hírlapok’ közlései elpattantott nyilak, mikről: hová esendnek, kit találandnak? nem tudjuk, ‘s miket ha elpattantottunk egyszer, visszarántnunk többé nem lehet; tudom azt is, tapasztalásból és historiából: miként kicsin eszközök, kedvező alkalmakkal nagy eredményeket szűlhetnek; de megvallom, bátor a’ hírlap első 40. számát gondosan újra megolvasám, azoknak vezérczikkeit lelkem előtt mustrára eresztgetém, azokban a’ vádlott káros forradalmi veres fonalat nem találtam; de igen némellyikében egy kissé élénkebb költői és szónoki nyelvet, melly kötetlen beszédeinknek jelenleg annyira tulajdona, szívhezszólást ott, hol főhöz kell vala intézni okainkat, és felszaggatását némelly sebeinknek, miknek bekötözésére ír vagy nem nyújtatik, vagy legalább egy hamar nem nyújtathatik. E’ részben tehát modorát a’ pesti hírlap szerkesztőjének, bár nem is javallom ezt egészen, minthogy könnyű félreértetés által csökkentheti a’ polgári pietásokat, nem hajlom olly hibásnak tartani, mint azt, hogy a’ fentebb érintettekhez képest, olly tárgyakat is vett fel hírlapjába, mik annak szerepébe, nézetem szerint, nem tartoznak. Legyen itt elég a’ 40. szám közűl, a’ 13-kat megemlíteni. Szent az ügy, mellyért itt a’ tisztelt szerkesztő buzog, ‘s mellyre nézve mindenben egyet értek vele; de, mint előadám, azt nem journalistica’ hanem könyvirodalom mezejére tartozónak vélem.
De lássuk egy két szóval, kiszámoltabb-e a’ nemes gróf tacticája? - Részemről, nem nyilt könyvben ohajtám a’ nemes gróf fellépését, a’ hírlap szerkesztőjének modorja ellen. Mert bár mi nagy is fogalmam és Hitem, Kossuth Lajos urnak, sok ezerek feletti erős lelkülete felöl, neki több mint félistennek kellene lennie, hogy nyilt könyvben az egész haza színe előtt megtámadtatva, forradalmi mag-hintéssel vádoltatva, akkor midőn önvédelemre mind ereje, mind alkalma van, azon nimbuszból, mellybe őt közvélemény emelte, leszállva, egyszerre kereszthez simuljon, tévedtét megismerve, útjából mellyen taps közt haladott, visszatérjen. Én tisztelek, lángoló kebellel ölelek, minden lelkest; de gyarló embernek hiszem ezt is, ‘s félistenekre e’ földön számolni nem tudok. Innen a’ magános értesülést e’ részben mint sikeresbet, nem tagadhatom, inkább ohajtám vala. Nem alaptalan abbeli aggodalmam is, hogy a’ nemes gróf fellépése, és forradalmi magvak pengetése, szabadelműbb szamatú sajtónkra nem legjótékonyabb lehet. - Továbbá: a’ nemes gróf, könyve’ végén, nehány alkotmányi tárgyakat tűz ki, mint felsőbb szempontjait a’ hazai teendőknek. Legtöbbnyire kormány-iránti viszonyainkat érintik azok, mikben az irodalom mezején, gazda nélkül tesszük számvetésünket. Fenebb érintém: miképen én kormány-iránti viszonyainkat sem journalistica’ sem irodalom’ körébe tartozóknak nem vélem. Olly tárgyakat, mikhez a’ sajtó megreszketett láncza el nem ér, mik ennélfogva minden oldalról még nem vitathatnak, tanácsosabbnak tartom meg sera pendíteni. A’ nemes gróf, a’ hadi adónak kiváltságosok által is föltételetlen fizettetését, újoncz-állításra a’ kiváltságos ifjak’ összeiratását is, fiscus örökösödésének megváltását stb. igen kevés kifejtéssel ajánlja. Kérdem: ollyan tárgyak-e ezek, miket az irodalom’ mezején minden oldalról megvitatni, az elméket azoknak elfogadására elkészíteni lehessen? ollyan tisztán, egyszerűen álló tárgyak-e ezek, miket axiomai rövidséggel, arra, hogy győződést szerezzenek, oda vetni elégséges? - Azonban a’ nemes gróf maga is föltételeket emleget, ‘s bővebb kifejtést igér; de hihetőleg ismét könyvben, ‘s ki áll jót, hogy ellene czáfolatok, úgy mint azok papirra tétetendnek, világot fognak láthatni?

5.
Minden esetre megpendíttetvén könyvben a’ kormány-viszonyi tárgyak, annyival is inkább szólanom kell azokra, minthogy a’ Kelet népe’ berekesztése után egy nappal, 9-ik juniusban, a’ nemeseknek adóztatása’ tárgyában, Pestmegye’ közgyülésében, föltételesen nyilatkozám, ‘s némileg - bár nyilatkozatom nem egész minémüségében van a’ nemes grófnál felvéve - a’ nemes gróf olcsó liberalismusi sőt hypochrízisi vádja engemet is sújt.
Azok közűl, miket a’ nemes gróf a’ 355, 356 és 357. lapokon mond, ezekben tökéletesen egyet értek:
a) hogy a’ hon’ terhei’ viselésének, nem szabad ajánlás, hanem törvényes kötelezés mellett, közösnek kell lenni minden lakossával a’ hazának.
b) hogy e terhek ellenőrzésében részesülnie kell polgárnak és pórnak is.
c) hogy az adó’ költség-vetése és adóroli számoltatás, úgy kiterjesztessék a’ kiváltságtalannak adójára, mint a’ kiváltságoséra.
De nem értek egyet a’ nemes gróffal:
a) abban, hogy a’ kormány’ ellenében elmellőzvén ezen utólsó föltételt, tudniillik adói költségvetés’ és számolás’ kieszközlését, a’ kiváltságosok már most, három évről három évre, föltétlenül, ellenőrség nélkül vessék hadi adózás alá magokat. Okaim ezek:
Mi sürget bennünket olly nyakrafőre épen e’ kötelezés elvállalására? A’ kormánynak van-e olly halaszthatatlan szüksége adónkra? - Tudom, hogy Europa’ aequilibriuma, sokba, igen sokba kerül; de erről szólni nem kivánván, egyedül hazánkra nézve kérdem: nem adtuk-e immár minden közjövedelmünket olly annyira által, hogy a’ csekély, ‘s többnyire elengedésbe menő indigenatusi taxákon, és 11 xr. emelt só-áron kivül - mellyről számadást nem nyerhetvén, öszvegét sem tudjuk - magunk számára köznemzeti fundusul, p. o. nép- és nő-nevelésre, dolgozó-házakra, folyók szabályozásira stb. semmit fel nem tartottunk? Ángol, franz-honban, ‘s egyebütt, hol szabadabb alkotmányok léteznek, az adó’ budgetjébe befoglaltatnak, a’ nemzeti köz fundus’ költségei is, millyenek: vallás-gyakorlatnak, tanításnak, út- hídcsinálásnak költségei stb. Nálunk religionarius és studiorum fundus létezik, főbb Clérusunk széles birtokokkal van ellátva, többi belső költségeinket pedig nagy részben a’ domestica viszi; az itélő- és kormányszékek’ egyedeit a’ bejövő taxák fizetik. Így a’ hadi adó, mint ezt az 1715-ik törvény is mondja, egyedül csak az állandó katonaság’ kitartását illetvén, kérdem: ha azt, mi 1715 óta mintegy kimaradhatlan járadékává vált a’ hadi adónak; t. i. az olly tetemes mint súlyos katonai élelmezést, a’ sónak 1802 óta diaetai árszabás alá nem vonathatott árát stb. a’ mostani hadi adóhoz tesszük, nincsenek-e teljesen födözve katonatartásunk szükségei? Hogy pedig a korona-javak, fiscalitások, bányák, harminczadok, vámok, posták, hivatalok’ és czímek’ taxáji, sorsjátékok stb. a’ fels. kir. udvar’ szükségeit és fényét bőven kitarthatják, úgy vélem, senki kétségbe vonni nem fogja.
De az mondathatik itt: ki akarja emelni a’ jelen adó’ mennyiségét? maradjunk a’ mostaninál, mint elégségesnél; de fizesse azt aránylag, kiváltságos és kiváltságtalan.
Igen, ha maradhatnánk azontúl is, miután a’ hadi adózást a’ kiváltságos rend is elvállalta! Nem akarok azon hatalmas eszközökről szólani, mik a’ diaeta’ többségének kivívására, a’ kormány kezei közt állanak; csak azt kérdem: ha sem részletes költségvetés, mihez szólhasson, ‘s miből körülményekhez képest le is róhasson, sem biztosítás az adó’ hovafordítására nézve, nincs keze közt a’ diaetának, mi okoknál fogva fogná ez megtagadhatni az adó-nagyobbítást, ha az a’ kormány által sürgettetnék? Csak találomra, csak egy évi szűktermés’ tekintetéből talán? Bizony csekély, igen csekély alap! Ne feledjük azt: miképen egészen más tekintet alá esik e’ tárgy addig, mig környülményeink’ jelen állásában, a’ hadi adót egyedül a’ kiváltságtalan viszi, ‘s más alá esendik az után, ha azt a’ kiváltságos is törvényes kötelezésül elvállalta. ‘S itt fő figyelmet kérek; mert ebben fekszik nézetem’ fő alapja. Eddig a’ hadi-adó’ megajánlásában, miként azt már diaetáink kivívták, nem egyedül a’ Status’ követelt szüksége, hanem az adózó nép’ ereje is szolgált sinórmértékül; az adó’ beszedéseért nem állt jót az ország, ‘s így nem nyerhete a’ kormány, ha az adót feljebb rugtathatá is; mert csak beszedhetetlenségeit (inexigibilitásait) nevelé. Egészen más alakban tűn elő a’ tárgy, mihelyt a’ kiváltságos rend a’ hadi adót elvállalandja; elesik az adó-ajánlás’ egyik sinór-mértéke, ‘s így azok, kik a’ kiváltságtalan néposztály’ terheit megosztani, könynyítni ohajtják, valóban jelen körülményeinkben ez úton czéljokat érni nem foghatják.
De a’ nemes gróf, alkalmasint ezen, valóban fontos okkal fog ostromolni: én nem akarom tagadni, hogy az adói költségvetés’ és számoltatás’ föltételei szükségesek, ‘s ezeket egykor kivívandóknak is vélem; de épen e’ czélra kivánom én a’ kiváltságosok’ hadi adózását; hogy így köz teher-viselésben egyesülvén a’ nemzet, egyesült erővel és érdekkel könnyebben vívhassuk ki az általad olly igen sürgetett föltételeket.
Erre a’ következőket kivánom megjegyezni: Polgári alkotmány, sem nem készíttethetik, sem nem javíttathatik ki örök időre olly tökéllyel, hogy abban időnként ‘s változott körülményekhez képest kijavítni való ne találtassék. Az is áll: hogy illy kijavításokban, nem kell, nem lehet véletlen változásokra számolnunk, hanem egyedül azon adatokra, mik jelen körülményeink közt, a’ leglehetőbb jobbra reményt nyújtnak, sőt sikert igérnek. Ennélfogva századok multával várnunk a’ bizonytalan sikert, ‘s addig czéltalan bizonyos terhet viselnünk, a’ de nobist elfogadnunk mindjárt azon reményben, hogy a’ nihil de nobis majd meg jő egykor, ha Istennek úgy tetszik; mustármagnyi eszközöknek hegyet mozgató varázs erőt tulajdonítnunk; ángol- és francz-nemzet’ egyvallású, nyelvű, külön igazgatású körülményeit mieinkkel tévesztnünk öszve, ‘s így adnunk és csak adnunk azon reményben, hogy valaha tán kaphatunk vissza valamit, ‘s örökké gazda nélkül tennünk számvetésünket, valóban nem tarthatom legjobb tacticának.
Mert hiszen, mi szükség, kérdem, elhalasztanunk a’ kiváltságosok’ adózása föltételeinek kivívását bizonytalan időre, holott azzal tartozó tisztelettel ugyan, de nyilt őszinteséggel, nyilatkozhatunk diaetánkon a’ kormány előtt? Ezen föltételek ollyanok, mik épen nem a’ mesterséges alkotmányi sakkvonások’ közé tartoznak. Hiszen mi úgy bánunk e’ részben, miként „a’ pohár víz” czímű színdarabban Bolinbrocke mondja: százat adunk egyért. Kormányunkról pedig, melly jelenleg olly csalhatatlan jeleit adja szabadelműségének, valóban még többet is szeretek feltenni, mint azt, hogy saját hasznát értse. Lássuk a’ dolgot közelebbről:
A’ kormányra nézve, úgy hiszem, egy egy kedvetlenebb, megkötőbb körülmény jelen alkotmányunkban nem lehet, mint az, hogy kincstári és hadi nyomasztó eseteiben, Magyarországra elég biztosan, és szükség-fedezőleg nem számolhat. A’ kiváltságtalanok’ adója bíztalan és jótállás-hiány miatt kimaradásokkal terhelt, újoncz-állításaik sok idővesztéssel, fáradsággal járók, mig ellenség’ eleibe állíthatók; a’ kiváltságosoknak önkényes ajánlásaik pedig, többnyire csak pénzetlenségünkhöz képest tetemesek; insurrectióik, Europa’ hadi rendszeréhez képest haszonvehetlenek, ‘s némi, bár hiszem, alaptalan aggodalomnak is tárgyai. Már ha mi őszinteséggel így szólunk a’ kormányhoz; imé mi mind ezen aggodalmaidat egyszerre megszüntetjük, kiváltságos és kiváltságtalan fizetendik ezentúl mind azt, mit diaetáról diaetára az ország’ szükségei kivánandnak, öszveiratás által adand mind kettő annyi katonát, menynyi honvédelemre időnként elég; de csak olly feltétel alatt mindezeket, hogy te az adói költségvetést diaetánként az ország’ Rendei’ eleibe add, ezek azt megvítathassák, ‘s mi oda nem tartozik, leróhassák, a’ hazánkra eső arányt kivethessék stb. ministerek pedig felelet’ terhével tartozzanak az iránt, hogy a’ megajánlott adó és katona egyedül azon czélokra fordíttatott, mikre az kéretett és kivettetett, ‘s ezt ki is mutatni köteleztessenek; egy szóval; hogy szentül álljon köztünk a’ minden szabad alkotmányok’ főalap-elve: nihil de nobis sine nobis - vajjon mi van ebben titkolni, halasztani való? nem Isten és ember előtt megállható szerződés-e ez? különösen nem legjótékonyabb-e ez a’ kormányra nézve, melly ezen egy alkotmányi kötés által, a’ veszély’ idejében olly roppant segély-forrásoknak lesz urává? ‘S ha, felteszem a’ legroszabb esetet, el nem fogadná a’ kormány e plus do ut minus des - ajánlatot, feltévén azt, mit a’ „mit akarunk”? definítiójában feltettünk, ‘s mit csak esztelen őrjöngő birhatna fel nem tenni, hogy minden alkotmányi javítást, békés, törvényes úton kivánunk eszközölni, kérdem: mi adatoknál, mi varázs erőknél fogva reménylhetjük az előadattak’ ellenére azt, hogy miután a’ kormány’ részére olly hasznos, olly kivánatos kötésnek feltételét, kezünkből kiadtuk, majd később extra dominium kivívandjuk azt, mit intra dominium kivívni képesek nem valánk?
És csupán ezen csekély hihetőségű, vagy meszsze háttérben lebegő reménynyel, kivánja-e a’ nemes gróf a’ hadi adó’ elvállalására kecsegtetni, csábítni a’ kiváltságosokat? Sok időre kétlem a’ sikert. Mert olly polgári alkotmány, melly adóztat a’ nélkül, hogy tudnók miért? mire? a’ nélkül, hogy bizonyosok volnánk: oda fordíttatott-e az adó, hová az kéretett? gyermekeink nem használtatnak-e olly vár-őrizetekre és csatákra, mik bennünket nem érdekelnek? olly polgári alkotmány, melly képviselés által hoz ugyan törvényedet, de azoknak betöltése felöl senki sem kezeskedik, valóban nem igen kecsegtető. Ne merita la spesa!
b) Nem értek a’ nemes gróffal egyet ezen szavaira nézve: a’ ministeriumot papiroson tán igen, de gyakorlatilag felelet’ terhe alá nem vehetjük. - Minden alkotmányi szerződés, kormányok és népek közt, papiroson áll; ‘s minthogy a’ végrehajtó hatalom’ ereje ellen nincs, vagy józan népnél nem akar lenni ereje a’ népnek, következik-e, hogy tehát ne is szerződjenek? A’ minister’ felsősége nem physicai büntetés alá-vetésből áll. Ki volna olly botor kivánni akarni nálunk, hogy fejdelem büntetés alá kiadja ministerét? vagy ollyasmi történjék, mi történt Polignackal és társaival? De alkotmányában megkivánhatja minden polgár azt, hogy felülről szintúgy, mint alulról teljesíttessenek, biztosíttassanak törvényei; mert e’ nélkül, minden alkotmányi haladásunk csak provincialis fényű, e’ nélkül képviselet és törvényhozás vázakká, bábjátékokká aljasulnak; és miután a’ fejdelem’ személye szent és sérthetetlen, ‘s így felelet’ terhe alá vonni őt nem szabad, a’ ministeriumot pedig vonni nem lehet, kérdem: mi kezességünk leend önkény ellen egyéb, mint egyes személyek lelkületei, mik személyekkel együtt változnak? Ugy hiszem, egy helyes alkotmányú nemzetnek, ha törvényeiben kimondatott a’ ministerium’ felelősége, van törvény-gázolás’ eseteiben azt mondhatni joga: Felséges uram! ministereid törvényeinket, mik iránt felelősök, önkénytesen megrontották, kérünk jobbágyi alázattal, távoztasd el azokat, e’ mellett ha ne talán nagyobbat vétettek, büntesd meg magad! ‘s ez esetben a’ kérés, törvényes, és alkotmányos kivánattá magosúl és erősűl, mit alkotmányos fejdelem elmellőzni nem fog.
Ha mindezekből azt húzná ki a’ nemes gróf, hogy én is azon szűkkeblüek közé tartozom, kik csak ürügyet keresnek nemfizetésre, valóban igen csalatkoznék. Ha nem első, bizonyosan elsők közűl való voltam én, kik a’ házi adónak, kiváltságosok általi elvállalását, ország’ és megye’ gyülésein megpendítették, ‘s maiglan sürgetik; sürgetni kivánom azt most is, és különösen nagyobb kiterjedéssel azon esetben, ha a’ hadi adó’ elvállalásához kötendő feltételeink, kormány által el nem fogadtatnának. Az adózó népen csak úgy segíttetik egy, mint más úton, csak úgy kikerültetik minden gyanúsítás, mihelyt a’ domesticából annyit elvállalunk, mennyi a’ két adóból aránylag esnék reánk kiváltságosokra; de a’ két adó-nemnek elvállalásai közt lényeges a’ különbség. A’ házi-adó’ költség-vetése, számoltatása kezünkben van, ezt emelhetjük, igen is sok belső szükségeinkhez képest; a’ hadi-adónak feltételei pedig nincsenek kezünkben; de azért a’ jót-nemállásnál és beszedhetlenségeknél fogva - mik a’ vagyonosabb kiváltságosok’ adózása’ esetében egészen más alakot öltnek - nem tarthatunk tetemes felrugtatástól addig, mig ezen hadi-adóra nézve, sürgetéseinkkel és ajánlkozásunkkal föltételeinket kivívandhatjuk; miben magok a’ kiváltságtalan osztályok’ jóakaratai is, látván tettleges készségünket, ‘s ön hasznukat, képviseletet kapva, kétségtelenül segítni fognak. Mert, hogy példával éljek: ha egy számos tagú család, más házhoz hurczolkodik szállásra, kérdem: abból fog-e állani a’ hurczolkodás’ terheinek közviselése a’ tagok közt, hogy mindegyike ugyan azon egy pamlagba, egy karszékbe, asztalba stb, gibeszkedjék ‘s vinni segítse? vagy inkább abból, hogy egyik egy, másik más bútort fogjon kezébe, ‘s aránylag erejéhez segítse elő a’ hurczolkodást? mondhatja-e egyik vagy másik családi tag, hogy a’ harmadik a’ közterhet megcsalá, mert pamlagot, vagy karszéket, vagy asztalt nem emelt? Nincsenek-e a’ domesticának olly fizetései, szekeres és gyalog munkái, kedvetlenségei, mik adózó népünket még érezhetőbben nyomasztják, mint hadi-adó? Valóban ha az adózó nép’ választására bíznók a’ dolgot: mellyik adózástól kivánna inkább szabadúlni? nem csak hihetőséggel, de csaknem bizonyossággal merném állítani: a házi-adózást választaná.
Sejtem azonban jelenleg legfőbb akadályát az ellenőrségnek, és azon okot, mellyért köztünk némellyek azzal kormány előtt őszintén előállani fáznak, ‘s azt boldogabb időkre elhalasztani kivánják. Érdekeink szorosan egybefonvák az örökös tartományok’ érdekeivel, ‘s ezeknek különválasztása, aránya, egy kissé kényes és kellemetlen operatio, ‘s mint némellyek vélik, tán veszélyes is; ennélfogva jobban szeretik az általános vaktábani oda-vetést adóban, katonában stb. Ez utóbbinak, részemről ugyan barátja soha sem lehetek; mert valamint magunkat, úgy státust sem kivánok megcsalni; tartozunk mindenkor annyi adót, annyi katonát adni, menynyire, hitelesen kimutatva, az országnál szüksége van. Nem lehetek barátja a’ vaktábani segedelmezésnek, adózásnak, különösen azért, mert hiszem: miképen érdekeink’ elkülönzéseig, a’ miéink örökké alárendeltettek maradnak az örökös tartományok’ érdekeinek, ‘s e’ sziklán legtöbb anyagi és szellemi institutióink örökké hajótörést szenvedendnek. Valamint tehát azon politicai két hit-czikket: hogy mindent egyedül békés haladás’ útján kell ‘s lehet kivívnunk, és a’ fels. austriai házzali jelen összeköttetésünknek, hazánk’ boldogsága tekintetéből állandónak, ‘s minden erő és hatalom ellen megőrzendőnek kell lenni, politicai catechismusom’ czikkjeinek ismerem és vallom; úgy azokhoz sorolom azon meggyőződésemet is, hogy hazánk’ felvirágozhatásának egyik mulhatatlan föltétele az, hogy érdekei - a’ közvédelmet kivévén - a’ többi örökös tartományok’ érdekeitől elkülönöztessenek; ‘s a’ kölcsönös viszonyok a’ fels. Császár’ meghatalmazottjai és diaetáink között kötendő egyezkedésekkel, pactumokkal állapíttassanak meg.
Mind ezekből, reménylem, meg fog győződni a’ nemes gróf a’ felől, miképen olcsó liberalismus és hypocrísis nélkül is, lehet valaki nem barátja, kiváltságosok’ részéről, a’ föltétlen és rögtönös hadi-adózásnak. Nincs okunk vádolnunk egymást; mert nem mondhatnák-e a’ velem egyvéleményüek ezen hadiadózás’ sürgetőinek: hogy prófont kenyérrel kinálgatnak bennünket, mit a’ liberalismus’ szalonna-bőrével kennek meg, hogy szívesebben lenyeljük? De illő, sőt fel kell tennünk egymásról, hogy mindnyájan, kik a’ közügyhöz szólunk, mint hű fiai a’ hazának, hű jobbágyai az alkotmányos fejdelemnek, kivánunk járulni a’ szent ügyhöz; ‘s véleményben különböznünk, emberi gyarlóságunkhoz tartozik.

6.
Az ösiséget én is, - ámbár azokhoz tartozom, kiknek több ösi visszaváltani, mint kiereszteni valójok van - minden haladást lenyomó ónsúlynak tekintem hazánkban; csak azt az egyetlen ovakodást ajánlom eltörlésében, hogy hazánk’ telkei külső idegenek’ kezeire ne jussanak. ‘S ez ovakodást nem tartom feleslegesnek, még azon nagyszerű hazai vállalatinknál is, mik könnyen határinkon-túlra hajtván a’ hasznot, érvágók lehetnek, a’ különben is eléggé véretlen testen. A’ fiscus’ örökösödésének, akár landemiális úton, akár hypothécai bank-tőke általi megváltását, több okokból nem, vagy csak megszorítással pártolom; bátor a’ megváltást törvényesen igazságosnak ismerem, ‘s kivánom is. Erről azonban máskor; most csak ez egyet említem: ha a’ szorgalom’ gyarapítása és szorgalmi pangásból eredő státus-kárnak orvoslása is czéloztatik egyszersmind - mik bizonyára fő fő tekintetek - az ösiség’ eltörlésével; szabad-e számvetésünkből kifelejtenünk a’ legnevezetesebb factororokat, tudniillik azon roppant fekvő birtokokat, miket testületek, vagy hólt kezek, fidei commissumok, vagy beneficiumok gyanánt bírnak, ‘s miket azok, mint csak ideigleni, vagy félszabadságú urai, hanyag szorgalommal csak nagygyából kezelnek, illő ellátás’ hiányában, státus’ nagy kárára hanyagolva jövedelmeztetnek? Közel egy hatodát teszik ezek az országnak, tehát igen is méltók a’ ki nemfeledésre. Én nem vagyok ellene ezekre nézve a’ kárpótlásnak; mert kinek kinek törvényes jogát tisztelem, ‘s tiszteltetni kivánom; de kárpótlás mellett status’ vagyonaivá ohajtom tétetni azokat; meglévén győződve a’ felől, hogy szorgalom-díjul, a’ status legalább felét nyereségül kapándja, azok’ mostani jövedelmeinek.

7.
A’ nemes gróf, haladásunk’ fő irányaul és magasabb szempontjaul a’ szellemit tűzi ki, az anyagit pedig csak azon esetben javallja, ha az nem magyarság-fogyasztó. Egyet értek e’ részben vele; de tartok a’ félreértetéstől. Szellemi és anyagi haladás; miveltség, egy statusban alig elkülönözhetők egymástól; kölcsönösen mint ok és okozat, mint test és lélek munkálnak, hatnak azok egymásra. A’ szellemileg mivelt jólrendezett alkotmányú szabad polgár könynyebben eszközölheti anyagi jóllétét; és viszont vagyonosabb, szükségtől ment lakossa a’ hazának, fogékonyabb a’ szellemiekre. De áll az is, hogy addig is mig alkotmányunk’ kijavitásaival elkészülünk, a’ test megkivánja a’ magáét, ‘s éhség és nyomor közt ki nem elégítők, sőt gyakran békétlenítők a’ szellemiek; hogy a’ lélek akkor kezd rendszerint éhezni, ha a’ test jóllakott, ‘s miután átalános, minden egyedet befoglaló miveltség egy nemzetnél nem képzelhető, nagy része annak mindenkor ollyanokból fog állani, kiknél anyagi jóllét marad a’ fő czél, irány és boldogsági eszme. Pedig nemzeti nagyság és nemzeti boldogság nem mindenkor egyek. Innen, miután pénzünk nincs, ‘s jelenleg intézeteink, vállalataink is legtöbbnyire ollyanok, mik inkább pénzt visznek ki, mint hoznak be a’ hazába, némelly vállalataink pedig, legalább ideiglen, még csökkentik köznépünk’ eddigi kereset-módjait is; miután köznépünk’ számára, a’ nemtransennalis helyeken alig marad fenn nehány mázsa só’ évenkénti fuvar-bérén kivül, egyéb kereseti mód, mint kevés föld-terméke, minek a’ kereskedés’ dugúlt forrásai miatt nincsen ára; ellenben minden gúnya - és munka-szerszám - darabját nagy részben külföldről, bár saját termesztményéből készülten, drága pénzen vásárolja; mintán kukoricza-behordás után, egész tavaszi kapa’ megcsendüléseig, legtöbb helyeken munka- és fuvar-hiány miatt heverni kénytelen, ‘s ekként munkátlanságra, ipartalanságra szokik, és folytonos szegénységhez szegődik; miután a’ kiváltságos rend is mind ezen bajokban aránylag részesűl - valóban a’ szellemiek mellett, komoly figyelmet ohajtok honfitársaim által fordíttatni, végsikerig, anyagiakra is. Lehetnek, nem tagadom, vállalatok és egyesűletek, mik koraiak, vagy tán akadályozók is lennének; de például gyárokat, mik a’ köznépnek kereseti módot, termékeinek keletet szereznének, a’ pénzt némelly kézmivekért bentartóztatnák, csupán azért, hogy felügyelőkűl egy pár külföldit kényteleníttetnént beidézni, magyarosodásunk’ teljes kivívásaig elhalasztani, jótékonynak nem tartanám. Így van a’ dolog sok más anyagi vállalatainkkal, rendelkezéseinkkel is. Ezeknél az „egymásután” abbol áll, hogy miként Dunánk’ szabályozásának, úgy hiszem, részenként bár rendszeresen kell történni: úgy hasznos vállalatink, egyesületeink is létesülhetnek, mihelyt arra ügyelünk, hogy egyikkel a’ másiknak útját ne álljuk.

8.
Mit a’ nemes gróf némelly újabb egyesületeinkről mond, abban kettő támasztott bennem némi ütközést. A’ kisdedóvó intézeteket még koraiaknak véli hazánkban: holott a’ kisdedóvás is, mint általánosan a’ nevelés, legszelídebb, leghatékonyabb eszközei magyarosodásunknak. Mit tartok a’ kisdedóvásról, a’ hírlap’ 60-ik számába iktatott vezérczikkemben eléggé kifejtettem, ‘s itt azt ismételni feleslegesnek tartom. Egyedül azon általános észrevételemet nyilatkoztatom, mi szerint én az egész nevelés’ tág mezejét, nem egyedül nemzet’ és alkotmány’, hanem emberiség’ eszméjéhez kötött mulhatlan föltételnek tekintem, melly embert képez, legyen az bár melly nemzetnek, alkotmánynak polgára. Hogy azt egyik vagy másik nemzet, saját körülményeihez és czéljaihoz képest módosíthatja, ‘s módosítni tartozik, igaz; de az embert nem lévén soha szabadságában ezeknek feláldoznia: mindenkor csak nyerhetnek nemzet és alkotmány, ha addig is, mig a’ nemzet teljes kifejlését nyerendi, a’ haza’ gyermeke nevelés által, per excellentiam embernek képeztetik. A’ nevelésben tehát azon ürügy alatt, hogy még institutióinkkal készen nem vagyunk, ‘s így teljes szabadságunkban nem áll, nevelésünket úgy mint ohajtnók, elintéznünk, megállapodnunk nem szabad; mert a’ jelen nevelendő ivadék nem várhat, ‘s fel nem áldoztathatik. Intézzük nevelésünket jelenleg úgy, mint azt mostani körülményeink lehető legjobban megengedik, ‘s javúlván ezek, javítsunk mi is nevelő rendszereinken és intézeteinken.
Másik, mit nem mondottnak ohajtnék, a’ nemes grófnak ezen szavai: „szegény kis Ferenczynknek nincsen kenyere.” Mert ha azon egy két kitűnőbb, ‘s munkás müvészünknek, kit sajátunknak nevezhetünk, sem birunk kenyeret adni, valóban szégyen és gúny alá nem ő esik, hanem mi. Igaz, hogy Ferenczy’ müvészsége sem tartozik jelenleg a’ haza’ főbb sakk-vonásihoz; de a’ nemzet’ szellemi életéhez, ‘s dicsőségéhez igen. Nem akarom azt vitatni: ha vajjon Mátyás’ szobra’ létesítésének munkálatjai, nem történhettek-e czélszerűebben, ‘s inkább czélravezetőleg? de magát az eszmét nem kárhoztathatom, sem a’ mintegy 12 év alatt - mennyi idő tán kelleni fog a’ teljes felállításhoz - tervezett százezret, egy bár nem legpénzesebb nemzetre nézve, erőoszlatónak ‘s nagyobb czélok’ gyengítőjének nem tekinthetem. Nem kell felednünk, hogy egy honban különbféle erők, felfogások, nézetek, kedvtelések, akaratok létezvén, ha bár ezeket fő czélokra, mennyire lehet, pontosítnunk szükséges is, ezen pontosításban soha olly teljesen boldogulni nem fogunk, hogy kinek kinek, ama fő irány mellett, saját magányos kis nézete, kedvtelése, akaratja fen ne maradjon, miknek óldalaslag áldozni kiván. Nem áll tehát mindenkor az, hogy ki egy hazai czélra ad, melly nem lényeges, megerőtette magát, ‘s nagyobbra már nem adhat. Fájdalom, kevés hazánkban, alig egy pár ezer lakos, kinek neve rendesen megszokott a’ hazai vállalatok’ adakozási névjegyzékén jelenni. - A’ kis epitheton, egy kissé kétértelműleg áll Ferenczynk’ neve mellett. Hiszem, hogy a’ nemes gróf’ azt csak zömök teste’ mértékeül vevé; mert hiszen miért kivánta volna e’ művészünket bántani olly vállalatért, mellynek első eszméjét nem ő költé? Hallám azonban, miként némelylyek hajlának a’ kis epithetont, müvészi tökély’, geniálitás’ stb. mértékeül érteni. Ezen urakat a’ nélkül, hogy az ügyvédet játszanám, röviden csak arra figyelmeztetem, miként a’ hazában minden institutióink, literatúránk, sőt nemzetiségünk is legtöbbnyire még csak bölcsőben vannak. Teszem tehát, hogy Ferenczynk nem mérközhetnék is müvészetében a’ külföld’ remeklő müvészeivel, van-e arra okunk, hogy a’ hazai müvészettől, különösebben a’ képfaragóitól, melly eddig olly meddő vala nálunk, legkülönösebben pedig Ferenczytől, kinek még müvészete’ anyagját is magának kelle a’ hazában felkutatnia, ‘s kinek magát nagyban kitüntetnie, teljes hatalmú és szabadságú alkalma még nem is vala, aránytalanúl több hazai haladásunkhoz képest, kitűnő nagyságot kivánjunk? Olly sokat áldoztunk-e már a’ hazai müvészetért, hogy ezt kivánhatni jogunk is lehessen? Ha a’ képző művész, rendszerint a’ maga korának bélyegét hordozza, úgy vélem, Ferenczy legalább is alatta hazája’ korának nem áll.
--------------------
És ezekből állanak észrevételeim a’ nemes gróf’ epochalis könyvére, miket korántsem czáfolatoknak, hanem inkább olly nézeteim’ nyilatkozatainak kivánok vétetni, mikre a’ nemes gróf nyújta nekem alkalmat. Lehet az is, hogy teljesen nem fogám fel egyben másban eszméjit; lehet, hogy a’ nemes gróf több tárgyakra nézve épen azon tacticát követé, mellyet követett a’ nemzeti játékszín’ ügyében, mellyben szíve’ ellenére, csak hogy a’ reactiót felköltse, ‘s megczáfoltathassék, nem legkedvezőbben nyilatkozott, ‘s némileg czélját is érte. De mindegy! a’ honnak felkerűlt nagy kérdése csak nyerhet, a’ többféle különböző, sőt ellenkező vélemények’ és eszmék’ zsurlódásai által; mert előbb később kifejtendik az igazságot, ‘s a’ számos tév- és csal-útak közűl kimutatandják azon valódi ösvényt, mellyen hazánknak haladnia kell.
Végsikerig csak azt ohajtom, hogy hazám’ törvényhatóságai, mik municipalis szerkezetöknél fogva, fő őrjei alkotmányunknak és törvényeinknek, bár legidvesebb szabadelmű haladás’ kedveért se rontsanak élő, fenálló törvényt, se azt, nagy kényszerűlés nélkül, százados szokás’ és értelem’ ‘s 1790:12 ellenére önkénytesen ne magyarázgassák. Mert az illy törvényhatósági önkények’ kárai kiszámíthatlanok. Könnyen ürügyet nyújtnak azok a’ végrehajtó hatalomnak, minek abban mind módja, mind alkalma több van, hasonló törvényszegésekre; ‘s ez esetekre már előre vesztve van, a’ rosz példával előment törvényhatóságnál, azon tiszta öntudat és feddetlenség, melly jogot és hatást ad, erőteljesen léphetni fel azok ellen; süllyedésnek indúl a’ hazában, legszentebbike a’ polgári kegyeleteknek - a’ törvénytisztelés; mert ha egyik törvényt szabad megszegnünk, miért ne a’ másikat, mihelyt czélunkat jónak vitathatjuk? Lamartine szerint: szentebb azon tan, melly a’ polgárnak engedelmességet parancsol olly törvény iránt is, melylyet a’ philosoph méltán kárhoztat, mint a’ legfölségesebb társúlati elmélet, melly a’ törvényt, mielőtt ez megváltoztatnék, megszegni tanítja. Továbbá: illy törvényszegések által még inkább divatba jő az, mi mindenkor kárhoztatandó, hogy rész magát egésznek, sőt gyakran e’ felettinek tekinti. Maradjunk mindenkoron szentül hívek alkotmányunk’ szelleméhez, ‘s ezt semmi tekintetnek ne áldozzuk fel. Egyik diaetától a’ másikig csak egy pár év ‘s nem századok folynak le; bevárhatjuk azt, ‘s bevárnunk kell olly czélzott javításunkkal, minek élő törvény áll ellent. Diaetára aztán adjunk olly utasításokat követeinknek, millyeneket szabadelmű haladáshoz képest, álló törvény’ eltörlésére, vagy újnak alkotására szükségeseknek látunk. Ugyan ez alkotmány-tisztelést követelem én, hozott törvényeink’ életbe-léptetéseiben is, hazám’ törvényhatóságainál. Nem botránkoztató merény-e az, hogy vannak törvényhatóságok, mik maiglan is akadályozni, ellenzeni sőt megtagadni nem átalkodnak a’ nyomasztott zsidóságtól, még azon csekély engedményeket is, miket annak a’ legközelebb mult országgyűlés’ törvénye kivívott? hánynál nincs még nyoma is a’ mezei rendőrség’ alakításának? stb. Még köntöseivel is csak hetyke botor uracs bánik úgy, hogy gondatlanul zsibárosnak veti a’ viseltet, mihelyt reá ún, és hónapokig heverteti az újat szekrényében, mellyet imént szükségesnek látott drága pénzen megcsináltatni. Régi nyilatkoztatott ohajtásom az, hogy bár minden törvényünk, melléje kötendő sanctióval hozattatnék; most még azt teszem hozzá: bár minden diaetánk azon szemlén kezdődnék: hogy a’ legközelebb mult diaetának törvényei léptettek-e és miként életbe, a’ hazának törvényhatóságai által? ‘s a’ mulasztók felelet’ terhe alá vonattatnának. Nemzetünk, hála az égnek! még fiatal korát éli, őt nem illeti még meg az aggott öregek’ átka, kiknek sokszor kell parancsolniok, mig egyszer meghallgattatnak; ‘s Kant helyesen mondja: hogy az a’ legjobb alkotmány és legboldogabb ország, mellyben törvények uralkodnak.
Költ Pesten, 4. Aug. 1841.

„A’ KELET NÉPE”

FELNYITOTTA SZEMEIT,
E G Y
NYUGOTFINAK.

A’
„KELET NÉPE”
FELNYITOTTA SZEMEIT,

E G Y

NYUGOTFINAK.

PESTEN,
KIADJA HECKENAST GUSZTÁV.
----------

1842.

A’ szentesitett honszeretetben fekszik valami rettenetes; az olly kizáró:
           hogy mindent, a’ köz érdeknek, feláldoz.

--------------------------------------------- 
Nyomtatta Landerer és Heckenast.   

Ki vagyok, mi vagyok? nem tartozik ugy hiszem a’ dolog velejéhez, hanem igen is röpiratom cziméhez tartozik rövid elmondása annak; hogy ki voltam, mi voltam; vagy más szavakkal: a’ „Kelet Népe” milly érzelmű honfinak nyitotta fel szemeit.
Ezer nyolczszáz harminczadik év volt, midőn gróf Széchenyi István „Hitelrül” irt munkája, Pest gyülésein beszédei, ‘s egyéb anyagi és szellemi mozgalmainak híre, egyes állitásai, szavai, eljutottak aristocratailag nevelt szivem ‘s eszemhez, mellyek elég gyenge testemmel együtt, egy pesti szív- ész- és testet egyiránt gyilkoló játékbarlangban napról napra fészket ütöttek. Deák voltam nyelvre, elvre aristocrata, évre alig 15 éves. És ím! a’ Széchenyi-féle hírekre szívem először érezni, elmém ébredezni kezdett, ‘s lassan lassan nemesb öntudatra ébredtem, mit egyenesen a’ grófnak köszönhetek, ‘s ezennel köszönök.
Igy történt volt, hogy később egy napon gróf Széchenyi István Törökhonba elutazásának híre juta füleimhez. Sietve hagyám el füstbarlangu kedvtöltésimet, ‘s utallás szerint a’ Duna-partra futottam, mert hír szerint Széchenyi hajón vala elutazandó. A’ parthoz érkeztemkor, itt embertömegen kivül már mitsem találtam. Egy ékes hajó evezett Duna-közepett Csepel felé, mellyen én Széchenyit nem ismert politicai ideálomat nimbuszi fényben és homeroszi nagyságban evezni képzelém, ‘s keblem idylli érzelmektűl dagadozni érezém.
Évek folytak el, és én Széchenyi munkáinak tanulásába merültem, ‘s általok az lettem mi ma vagyok ‘s hiszem mi síromig leszek: magyar nyelvre, elvre csendes haladási (reformer), szóval ember és hazafi annyira: miként mondhatom hogy ezzé Széchenyi tett.
De én még nem ismertem volt őt; éltem körülményei falura hozának, hol első honfi köteleségemnek tartottam a’ „Gróf Széchenyi István mint író” czímű könyv taglalatát habár kisem adni, de megírni, mit befejezvén „Világával” kezemben valahára látni indultam az általa leírt hazát és fővárost, ‘s ebben a’ keblem imádta honfiideált.
Azokrúl most hallgatva, emlékezetem éhe csupán az utóbbit juttatja szivembe. Naplóm 1834-dik év egyik szép nyári napjára mutat, mellyen valódi zarándoki pietással kerestem fel őt. Igen! szép nap volt ez ifju éltemben, egy éltem legszebb napjai közül. Én őt iróasztalánál találtam, egy tollal kezében, azon tollal, melylyel pár évek alatt századok előitéleteit írta ki kebleinkből. Látásakor hazafiui érzelmek lángözöne terjede szét ereimben, keblem emelkedett, szívem erősen dobogott, inaim ingadoztak, szavam reszkedett, ‘s örömkönyűk árjai csapongtak szemeim körül. De valamint egykor Heine, Goethenéli létekor minden előkészületi daczára, végre is csak időrül és napi dolgokrúl tudott szólani: ugy én a’ „Hitel” és „Világ” irója előtt állva kérdésire reszkető hangon válaszolt „igen” vagy „nem-”en kivül mitsem tudtam felelni, ‘s szerelmesként kidolgozott terv-dialogomrúl végkép feledkezék.
Megszüntek volt Pozsonban az országos ülések, ‘s én Ausztriába rándultam. Szép nap volt, midőn egy reggelen napoleonruli gondolatokkal telten a’ wagrami síkon helyet egyik gőzkocsin gr. Széchenyi I. mellett foglaltam. És ki ne érezett volna itt ismét minden jót és szépet? Hogy ne feledte volna szívem ez órában szúférgű bizalmatlanságát, midőn egyszerre szép nap, gőzkocsi, napoleonruli eszmék, Széchenyi ‘s a’ wagrami sík vettek körül! És hogy ne feledte volna szívem gyötrő félelmét, ha elmém a’ főrendi tábla ellenzési vezérére gondolt? ... De hogy a’ pályatér czéljához jutánk nem tudom miért, de én az ausztriai fővárosban ismét kétkedő lettem a’ gróf iránt, ‘s év mulva már több mint kétkedő „a’ Marseillaise” czikke megjelentekor.
Végre hogy folyó 1841-dik évben a’ „Pesti Hirlap” a’ grófnak egy „Fonák Reform” czím alatt nyomás alatt levő munkáját jelenté, szivem és eszem egyiránt összevonult, ‘s mind a’ kettő érzetében néma lőn, mint az élet-inak a’ test végső elhaltakor. És hogy kevés napok mulva a’ grófnak nem „Fonák Reform” hanem a’ „Kelet Népe” czímű könyve bibliographiai uton jelentetett, szívem még egyszer felmerült hitébül, ‘s valamint a’ fuldokló szalmaszálhoz is ragaszkodik: ugy az a’ „Kelet Népében” mást ohajtott és remélt, mint azt, mit abban nyert, míg végre is a’ „Kelet Népe” olvasásakor a’ kétkedő szívbűl ugy mint a’ védő észbűl tagadó lények váltak, a’ testet annyira súlyosan nyomók, hogy a’ „Kelet Népének” szükségkép fel kelle nyitnia szemeit egy alvónak, vagy már csak ébredőnek.
Mint történt, ‘s ezek után miként történhetett meg ez? el fogom beszélni röviden az olvasónak, a’ „Kelet Népe” egyszeri olvastakor bennem támadt futólagos gondolatimat, mellyeknek szülője volt a’ grófnak egyik vagy másik kitünőbb ‘s nekem feltetszőbb állitása. Ne tekintse tehát az olvasó rendszeres birálatnak e’ lapokat, hanem csupán az olvasás közt bennem született futó gondolatoknak, egykori imádásom ‘s mostani tagadásomhoz kulcsul szolgálandóknak.
--------------------

Hazafiui félelem és kétkedés érzeti közt, minek okait imént érintém, hozatám meg Pestrűl gróf Széchenyi István legujabb munkáját: a’ Kelet Népét. Szép de drága könyv volt ez nekünk falusiaknak! Az aratás alatti silány hetivásárok miatt 3 1/3 kila gabonát kelle elpazérlanunk, hogy csak hazafiui szomjunkat kielégíthessük, mi még koránsem elegendő mert ringy-rongy boritékának keménynyé változtatása „netto” 4 kilába kerülteti a’ könyvet. De én most mind ezzel nem igen törődtem, hanem vele elzárkóztam, leültem és olvasni kezdém:
A’ Kelet Népe. (Czímlap). Ugyan még is mirűl szólhat e’ vastag könyv? gondolám. Tán Kaukáziárúl és Kőrösi Csomárul irja azt a’ roppant tudományu gróf? Ah ez nem lehet! Avagy tán törökországi utjábúl közöl töredékeket a’ keleti kérdést, a’ napi politicát felvilágosítókat? Bizonyosan! ‘s így - menjünk tovább.
1841. (Czímlap). Furcsa! mit jelenthet ez az 1841. a’ három jelenthető tárgy közül? Valljon az 1841-ben élő kelet népét? vagy a’ könyv nyomtatásának esztendejét? avagy végre névtelen irójának iró jegyét? Azonban lehet, hogy nem egyebet jelent az, mint a’ nyomási év-számot, mellyel a’ gróf különködésbül Trattner-Károlyi neve alól nehány hüvelkkel feljebb tétetett, ‘s így, minthogy nem illik szőrszálhasogatónak lenni - menjünk tovább.
Az előszó nélküli, de könyvnagyságnyi előzmény első szakasza (pontja) után lehetlen vala fel nem kiáltanom teli öröm-érzelemmel: ah ő csak a’ régi marad, ‘s mindig dicső vezére békés haladásunknak!
Több szakaszon át fel-felkiálték: igaz, tökéletesen igaz!
De a’ 14-dik lap olvastakor megdöbbent először szívem, ‘s kezdett figyelni elmém e’ minden hű magyarra rettenetes szózaton: „Veszély fenyegeti a’ magyart,” mit a’ gróf „az egekbe harsogtat, bár induljanak holt testén keresztül, bár gázoljanak becsület- és jó hírében.” Azonban még nem tudhatni, ‘s igy keressük fel előlegesen: az istenért, miért a’ kölcsönös kibékülés órájában, e’ rettenetes szózat?!
Száz lapnyi, többnyire önbiographiai vázlatok után felleljük miért? mert, ugy mond: „e’ folyó 1841-dik évi Január hónap 2-kán a’ kormánytul engedelmezett Pesti Hirlap születési napja benne nem csekély aggodalmakat gerjeszte;” (60. lap) mivel: „a’ Pesti Hirlap megsemmisitésre vezeti, (85. lap) modorja pedig sirba dönti a’ magyart”! (117. lap) Továbbá: „kimondhatlan kárt hozand hazánkra, sőt elsülyesztő átokba bonyolítand mindnyájunkat a’ Pesti Hirlap”!! (150. lap) mert „a’ Pesti Hirlap nem egyéb, mint egy nagy revolutiói syllogismus.”!!! (246. lap) - Uram, légy irgalmas velünk! és ihleld kebleinkbe mi tevők legyünk, rettegjünk, vagy nevessünk-e ezeken? mellé tudván még hogy „epedő kebellel, és kimondhatlan belküzdések közt irta e’ sorokat” a’ gróf.
Azonban lássuk tovább, tán még is be fogja legalább színlegesen bizonyítani a’ nagy eszű gróf: miként csakugyan a’ Pesti Hirlap által veszély fenyegeti a’ magyart!
Bizonyságainak leg is leg elseje az: hogy „korántsem osztja azok véleményét, kik a’ Pesti Hirlapban rosz irányokat, roszra vezető szándékot látnak és tesznek fel mivel hiszi, hogy az irány, a’ szándék, kristálytiszta.” (95. lap) - Mit akart tehát a’ gróf roppant 24 ‘s fél íves könyvével ezen vallomás után eszközleni, ha az a’ kristálytiszta irány és szándék ellen nem iratott? Ne adja isten tehát, de könnyen megtörténhetik, hogy nem a’ Pesti Hirlap, hanem a’ Kelet Népének „felszíne ‘s egészen elhibázott szempontja fogja ellenséges hatalomtul ostorozva hajtani szerencsétlen, csak most lábadozó, nemzetté virulni csak most akaró népünket az anarchia örvényébe, vagy mi hihetőbb az önkénynek hajótörő szirtjei felé;” (95. lap) és ekkor mit fog mondani, mit itélni a’ gróf által örömest előhozni szeretett jövőkor? legjobb, ha az ő itéletére hagyjuk.
Közbe az előadottak fejtegetésinél, több egy mást is igen feltünőt érint a’ gróf, különösen:
38. lap. Egy eddigelé soha nem hallott, nem olvasott, nem gondolt leirását olvashatni az utolsó országgyülésnek. Ugyan is a’ gróf abban a franczia forradalom előzményeit, (!) a’ karzatokban egy felbőszült szélvészt, mindent maga előtt lerombolót, (?) a’ követekben pedig a’ convent szónokait (!) látta - bizonyosan képzelemmel: mert hogy szemével és eszével nem láthatta, bizonyítja a’ Stadium azon helye, hol, mennyire emlékezem, a’ gróf a’ 33-diki országgyülésnek többnyire ugyan azon személyű és elvű tagjait „liberalis gondolkozás végett inkább sarkantyúzni, mint kantározni,” akarta!
49. lap. az igen nemes gróf egy „bizonyos túlzó részt” egy igen nemtelen váddal terhel: „az üressé vált erszénynek hazafiságba takargatásával, és tán annak egy csendes kis forradalom által isméti betöltésével.” - Restat ad probandum. És aztán ki az a’ túlzó rész? hisz a’ grófot tartják és tartották sokan a’ honban és külföldön ezen túlzó rész vezérének lenni! Ez általános gyanusítgatást később a’ 85-dik lapon a’ gróf részletesen a’ Pesti Hirlap szerkesztőjére is alkalmazza, mondván: hogy „kifog világlani, magát szereti-e inkább vagy a’ hazát;” ‘s ismét a’ következő lapon azon más szájába begyugott kérdeztetése a’ grófnak: hogy „mit szenvedett ő (Kossuth) négy falai közt? hiszem soha elzártnak jobb és kényelmesebb dolga nem volt,” ‘stb; - mindezek olly szemrehányások hogy az efféléket egy olly lovagias grófnak milylyennek hittem e’ szerzőt, könyvébül kizárnia kellett volna, ‘s kivált az utóbbi kérdeztetést, mellyet, lelkembűl hiszem, még Orosz sem használt volna egy Kossuth ellenében!
98. lap. megvallja a’ gróf: miként „már a’ legelső négy öt lap ‘s kivált ezeknek vezérczikkei után itélve olly minden tervnélküli, (persze a’ gróf munkája nem az!) a’ kicsinyeket a’ nagyok ellen, a’ szegényeket a’ gazdagok ellen felingerlő, feluszitó lapra legtávulabbrul sem volt elkészülve.” - Bizony a’ nemzet sem gróf uram sem az illyes expectoratióra, sem pedig az olvasó csak nem rég nyilvánított kristálytiszta szándék tágkeblű elismerésinek illy szűkkeblű visszavonására.
99-100. lap. azt mondja a’ gróf: hogy „nem volna a’ veszély olly nagy ha más embertűl lenne írva a’ Pesti Hirlap.” - Ugyan mit mond vala a’ gróf annak, ha ki a’ gróf munkáirúl igy itélt ‘s mondta volna: csak ne Széchenyi István, hanem egy név- ‘s észnélküli ember fejtegette volna a’ gróf elveit.
A’ 101-dik lap. olvasáskor már lehetetlen, hogy a’ halvérű is fel ne ingerüljön. A’ gróf, de kérdem a’ gróf szól így szembe a’ Világ olvasóival? Ez már még is kissé sok. Mind az mi a’ Pesti Hirlap idézgetett 18. és 22. számában foglaltatik, alig egy csepp, egy porszem, egy betű a’ Világ azon törekvésihez, mellyel az mindenkit gyanússá tenni, ‘s t. b. igyekezett. Fel van tárva előttem a’ Világ ‘s a’ gróf egyéb munkái, ‘s emlékemben vannak hon- ‘s megyegyülési beszédei, mellyekbűl állitásom legegyszerűbb bebizonyitásaul a’ gróf akkori saját szavait idézhetném elő, ha feltett czélomtúl, csupán a’ Kelet Népénéli maradásomtúl eltérni akarnék. Onnan látnók és tudnók meg csak, hogy a’ Pesti Hirlap és a’ gróf mozgalmainak uszitása közt a’ különbség nem kevésb, mint egy ölebecske ‘s egy mészáros komondor ugatása közt.
102. lap. már a’ pesti hirlapi „Vezérczikkek” nevezése sem tetszik a’ grófnak, miként tessék hát azok eszméje? miért is ezt ugy mint amazt olly unalmas elménczséggel elnépszerűtleni törekszik.
A’ gróf minekutána néhány lapon át a’ statust régi kedvencz eszméje szerint gőzerőműhöz hasonlítgatta volna, (mellyet nézetem szerint ő elkészített ugyan, fel is tüzelt, de azt most elindítani, czélja felé, vonakodik); a’ 112-dik lapon azt mondja legközelebb lefolyt szomorú időszakrul: hogy „hirtelenkedett a’ kormány némi egyesek megzsibbasztása által, ‘s mennyivel lett volna bölcsebb a’ dolgot magára hagyni,” ‘s még is mindjárt a’ másik lapon „örök titokrul” szól, és kiviláglottnak lenni ábrándoz valami soha nem létezőt; hogy t. i. „a’ kormány féltékenysége nem volt tán olly igen oknélküli, midőn bizonyos felhevülési árnak gátot vetni ohajtott.”! E’ hely azok közűl való, mellyekre nem lehet szólani, de igen - gondolni.
A’ 117-dik lapon magához kezd térni a’ nemes gróf rettegésibül, az olvasót derültebb térre vezeti, sőt magával őt pillanatra ki is békelteti, a’ Pesti Hirlap szerkesztőjének lábaihoz dobott keztyűre hamarjában felirván: hogy annak „szándéka tisztaságárul de legkisebbé sem kételkedik, mit ujra és ujra kijelent, elveit is jobbadán és legfőbb vonásaiban osztja, sőt egy cseppet sem vonakodik ezennel kinyilatkoztatni, hogy azokat legnagyobb részben magáéivá teszi, sőt legyen szabad mondani legédesb atyai érzések közt jobbadán magáéinak ismeri; és ekkép egyedül azon modor ellen lehet és van kifogása.” - Éljen a’ gróf! mert hiszen az általa kürtölt túlzó pártnak is (istenem, ha még ez is túlzó a’ grófnak!) van egyszer másszor a’ modor ellen kifogása, ha nem is egészen a’ gróf értelme szerint. Mi azonban lássuk, valljon megtartja-e a’ gróf imént adott lovagi szavát, ‘s csupán és egyedül a’ modor miatt vívand-e?
„En garde”-ba áll tehát a’ nemes gróf ‘s mindjárt a’ 120-dik lapon illy vágást teszen az ujság-szerkesztő fejére: „a’ Pesti Hirlap revolutionarius syllogismus antecedense.” A’ grófnál tehát ez a’ modorrul ‘s nem szándék és elvrül van mondva!!! Ugyan mi a’ neve a’ gróf szótárában annak, ha ollyasmit akar mondani, mi szerint, különbséget akar tenni például goethei vagy schilleri, romanticai vagy classicai irásmód között? Kétségkül a’ fentebbiek után ezt elvnek, szándéknak kell neveznie és nem modornak! A’ Pesti Hirlapot pedig revolutionáriusnak mondani, ‘s ellene a’ sajtó iránt engedékenyebbnek lenni kezdő, ‘s ezért tisztelet- és hálaadásra méltó kormányunkat közvetőleg (indirecte) feluszítani - ez már tán még sem hazafiui kötelesség, ‘s csak az a’ szerencse ezen keserű tréfa mellett: hogy békés haladásunkat bölcsen pártoló, a’ szegény adózó népünkön történt visszaéléseket pedig gyűlölő kormányunknak is kissé több esze van, mintsem azt gróf Széchenyi István gondolná, ‘s így remélhető az figyelembe nem veendi nemzet- és népünk elleni uszitását a’ grófnak, sőt inkább pártolandja az általánosan mindig loyalis, egyes részeiben juste-millieu, színezetet is magában hordozó Pesti Hirlapot.
140. lap. czélzólag mondja a’ gróf, hogy „úgy látszik soknak van a’ tíz parancsolat 9. ‘s 10-dik pontjának ellenére a’ feleségen ‘s a’ t. túl a’ sajátra, bár hol létezzék is az felette nagy étvágya,” miért is hozzá teszi még sajátját féltőleg: hogy annak „kivált ezentul szilárdabb bajnoka nálánál bizonyosan nem is lesz.” - A’ gróf ugy látszik örökös félelmeiben tantalusi kínnal ül nappal is hídrészvényi között, így sétál estve eperfaültetvényében, még tán éjjét is illy félelemmel tölti. De a’ grófnak mint mindene, ugy már félelme is megváltozott. Volt idő (jól emlékezem, a’ helyet is megtudnám mondani hol), midőn a’ nemes gróf egészen más hatalomtul, résztűl félt sajátjának bátorságtalansága miatt, sőt ekkor már magtára felveretését is hihetőnek találta az erőszak által. ‘S ím most mi történik? a’ gróf ismét félti sajátját, csak hogy már most a’ túlzó rész étvágyátúl. Kinek volt étvágya a’ gróf sajátjára azt nem tudom, de hiszem, hogy a’ gróftúl elkeresztelt túlzó rész sokkal nemesebb lelkű, mintsem az igazságtalanul valaki vagyonját el akarná foglalni. Olvassa és számlálja tehát miatta békével hídrészvényeit a’ gróf és mit se féljen! azokat kisem fogja elvenni. Bizonyossá teszszük továbbá a’ grófot hogy más feleségére sem vágyunk: mert még, hála istennek! a’ lovagi tisztelet és női erény ki nem halt egészen kebleinkbűl.
Sok, a’ dologhoz nem tartozó eltérések ‘s mindenrül csak nem a’ modorruli szóözön után (mellyben revolutionariusokon kivül pitypalattyi haladóknak is neveztetünk megváltozott vezérünk által) a’ 137-dik lapon a’ gróf a’ Pesti Hirlap szerkesztőjének tacticája ‘s modorjárul kezd szólani, ‘s a’ következmény után itélve annak „szivét épen nem jónak, ‘s fejét sem sokkal jobbnak” lenni mondja, minek bebizonyításaul mulatságos történetecskéket hord elő, mellyekben Kossuth Lajost Mackkal, a’ lengyel nemzettel és aristotelessel egy sorra állítja, (risum ne teneatis amici!) míg végre „szomorúan feljajdul: Bár lenne a’ Pesti Hirlap szerkesztője kevésb tehetséggel felruházva, bár ne törné meg saját magát annyi éj- ‘s napi munkával; de volna modorja, volna tactikája inkább jobb.” (142. lap)
E’ sorok más szókkal, és pedig a’ gróf travestizáló modorjában ennyit tesznek: Hallod-e te Pesti Hirlap szerkesztője, én nem jajdulnék föl szomorún, bár te mit is irnál, csak ne volna annyi eszed, annyi szíved, annyi népszerüséged; nem, ha te nappal is alunnál addig, míg én szólanék a’ nemzethez, ‘s ez az én modoromat, tactikámat fogadná el ‘s követné.
143. lap. kezdődik vagy is inkább ismételtetik a’ Pesti Hirlap elleni állitások megmutatási tisztje. Halljuk! Tehát - tessék.
De a’ gróf a’ helyett, hogy állitásit már egyszer valahára bebizonyítani kezdené, hosszasan de „detto” csak azt kezdi mutogatni: hogy „állitásának bebizonyítása, felette súlyos, felette szövevényes tiszt.” (Lap 145.) Má ezt hosszas mutogatások nélkül is bizony elhiszszük!
153. lap. „elvégre egyenesen megmondja.”
És ezt gróf Széchenyi István mondja? gróf Széchenyi István kinek minden munkái, ‘s maga a’ Kelet Népe hol e’ szók állanak inkább és többet a’ szívhez mint észhez szólanak? Mert mi egyéb például, egyéb helyeket elhallgatva, a’ Kelet Népe 9-dik lapján a’ gróf atyjárul szóló prédikáczió: mint a’ gróf szivének nemes sugallata, min még is a’ hideg számoknak csak mosolyogniok lehet? ‘S mi egyéb, a’ 11-dik, továbbá a’ 226-dik és több lapokon látható költői ömledezése a’ grófnak: mint ismét nemesb szivének a’ hideg számokkal, össze nem egyező bánatos hangja? Igy hazudolja hát meg a’ jóra hajlékony szívverése, a’ mesterkélt észnek minden nemes, ‘s legelőször is hazafi érzelmet ölő lehelletét!
170. lap. folytonosan az „érzelem és értelemrűl” szólván a’ gróf, a’ franczia forradalom hőseit össze-vissza keverten ugyan, de még is behozza, alkalmazólag a’ békés haladási, és minden inkább mint lázadási túlzó pártra. - Olvasó de kivált biráló különös téren áll gróf Széchenyi Istvánnal, mit kissé közelebbrűl megtekinteni, nem fog ártani. Ő a’ vívótéren t. i. olly helyett áll, honnan éles fegyverével kénye szerint az olvasó és biráló legkülönösebb (legspecialisabb) testrészeit érintheti, szúrhatja, vághatja: míg a’ biráló fegyvere hozzá el nem juthat; ha pedig ollykor egy csellel gondolt „assaut” teszen feléje a’ vivó-biráló, akkor ő anglomanicus hidegvérüséggel egy áthatlan vas paízs megé bujik, mellyrűl minden szúrás lepattan. Ez már aztán szomorú körülmény. Azonban van a’ gróf vírendszerének mulatságos oldala is. Ő t. i. egy kapu alatt foglalt állást ‘s onnan szurdossa le egymásután, mint feljebb érintém, a’ testéhez nem férhető vívókat. Mikor azonban néhányat közülök már leszurdosott, egyszerre kedve jóvá „szottyantában” a’ kapu melletti kis ajtón az általa megtámadottak közé ugrik, ‘s nekik hegyén mérgezett, de vasán mézzel bevont fegyverét szájukon le-lehúzza - magában természetesen egy jót nevetve. A’ grófnak e’ kettős ví-modorábúl ugy tartom nem szükség részletes példákat felhoznom az olvasónak.
178. lap. „entre autre” ‘s csak amúgy „en passant” más istenben boldogult Montesquieu uram elébe is dobatik a’ harczi keztyű. Ego - lavo manus meas.
Azokban miket a’ gróf keletkező honi intézetinkrűl, különösen nézetem szerint helyesen Mátyás szobrárul, kevésbé helyesen az „useful knowledge”-rül, ‘s legkevésbé helyesen az emberiségi kisdedovó- ‘s ujbörtön rendszeri intézetinkrül mond, nem fekszik ugyan semmi boszantó (mert kinek mi nem tetszik, arra ne adakozzék), de igen is boszantó, botránkoztató, ‘s mérgezett fegyverének élével sziveinkbe mélyen beható szúrás azt mondani: hogy „a’ mostani ollykor még felette szükséges huszonöt helyett, minden felebarátunk kezébe, inkább huszonöt pengő forintocskát nyomhatnánk.” (195. lap)
Minekutána a’ nemes gróf a’ Pesti Hirlap általános elveit, irányát megczáfolta, bebizonyította és legyőzte volna: (???) annak egyes számai taglalatához készül; lafontaine-i naivsággal ‘s „véletlenül született szőkehaju és fekete szemű kedves fiával véletlenül húzat az eddig megjelent Pesti lapnak 22 száma közül.” A’ kis gróf a’ 18-kat húzza, mi a’ 18-dik Brumaire-re emlékezteti a’ grófot, az olvasót pedig azon gondolatra hozza, hogy a’ kis gróf ezen kihuzását tán egy fensőbb lény intézte. De, fájdalom! a’ gróf hideg esze meg nem értette a’ nemtői intést, ‘s ő ez emlékeztetés daczára is befejezé 18-dik Brumaireját, mi által (si licet in parvis, etc.) a’ gróf azzá lőn a’ magyar-, mi a’ 18-dik brumaire-i hős a’ franczia nemzetre nézve.
--------------------

A’ 204-dik lapon kezdődik tehát a’ tulajdonképi taglalata a’ Pesti Hirlapnak. Bevezetéskép állítja itt a’ gróf, hogy szerkeztőjének minden lapjábúl, sorábúl, bizonyos tévútakra vezető „veres fonál” tünik elő (Volt bizony a’ gróf minden munkája „veres fonál” mellyet most felgombolyítani akarólag a’ gróf előlünk elkap). A’ kérdéses lap vagy is inkább csak vezérczikk (mert nem is a’ Pesti Hirlap, hanem a’ gróf saját vallomásakint annak vezérczikkei egyedüli bubusai kominárjai, kisértetei, a’ grófnak), tehát a’ kérdéses vezérczikk, miként az olvasó emlékezni fog Bay József eleveneni eltemetetését röviden említvén, ennek folytában a’ „halottas házakrúl” olly lélekhatólag értekezett. A’ tudós gróf e’ czikket untig elégségesnek tartja „az egész most fejledező magyar nemzetnek homlok egyenest sírba döntésére,” (!!!) és miért? mert hogy e’ szörnyű hír valami levelező meséje volt, mint később kiviláglott.
Ha sehonnan, ugy napnál is világosabban láthatni a’ grófnak ezen 18-dik vezérczikki taglalatábúl: hogy vagy szive szól könyvében esze ellen, vagy pedig esze, szíve ellen, máskint nem vonhatná ki abbúl a’ kivont következést. Ő t. i. hideg eszével és csalhatatlan számokkal bebizonyitja: (!) hogy a’ Pesti Hirlap aranyfoglalatot érdemlő „halottas házak” czímű czikkének „haszonhajtása = 100, kárhozása pedig = 100,000,” ‘s e’ szerint hogy „a’ halotti deszkán fekvőket ezentul még szaporábban fogják koporsóba szegezni.” (!!!) A’ gróf, ha csak közönbösen is méltóztatott volna itélni a’ kérdéses álhír fölött, igy szóland vala kedvencz modorjában: Halljátok ti halandók! azért hogy nem igaz, hogy Pétert elevenen eltemették, eltemethetik Pált; Péter, Pál, Jakab ‘stb közül pedig valamellyikét bizonyosan. Térjetek hát magatokba, borzadjatok, ‘stb - Mi magát a’ dolog külalakát (formáját) illeti, az olly egyszerű és mindennapos, hogy abbul illy lármát valóban nem üthetni. Illyféle, hasonló és egyéb álhírek naponta és seregenkint közöltetnek a’ külföldi lapokban, mit ugyan a’ gróf esze igen jól tud, de nem akar tudni. És illyes miféle, kérdésben levő álhír, csak nem régiben (hogy az egykoriakat elhallgassam) kettő közöltetett más hazai lapokban is. Egyik a’ Jelenkorban, (a’ korponai főorvos neve alatt egy borzasztó ölést jelentő), másika a’ Hirnökben (a’ zempléni alispán halálárul); melly mindkét rendbeli tudósitást igen természetes volt bevenni mind a’ két szerkesztőségnek, minthogy a’ levelek bérmentetten ‘s hivatalos állású emberek ál aláírásával küldettek be, a’ szerkesztők pedig egész magyarország kézirásit csak nem ismerhetik. De a’ gróf mind ezeket tudja ugyan, de nem hiszi, nem a’ felhozottak-, hanem nem hiszi csupán a’ Pesti Hirlap ellenében: mert a’ Jelenkori esetet nem is említi, a’ Hirnökét pedig hogy szinte nem fogja említeni, arrúl is bizonyosak vagyunk, noha volt egykor ellene, elég usz, usz, usz. -
Az érintett 204-dik lapon megkezdett 18-dik vezérczikk fölötti szemléje a’ grófnak (mellytűl ugyan édes kedves szokásakint minduntalan a’ szemletér körüli utczák „haute-volée” köreibe el-elillan, magát bizonyosan az utczai nép porátúl, salakátúl, megmosandó és kitisztítandó) egész a’ 263-dik lapig terjed; miért sokkal logicaiabb volt volna a’ Kelet Népe czim helyébe „Bay Józsefrül”-t tenni. Lássuk azonban az elillanások közül egy két feltünőbb helyre vagy tárgyra tett szökését a’ grófnak.
221. lap. azon házi gazdákat védelmezi a’ gróf, kik a’ Pesti Hirlapban „szívteleneknek” neveztettek. Kérdi tehát, és „szeretné tudni: miért?” - Ha a’ péknek nem szabad 2, a’ mészárosnak 12 krajczárrúl áruját önkényileg ugyan annyi forintra emelni a’ fele status éhen halásának tekintetébűl; vagy ha felügyelni tartozik az álladalom (status) avagy a’ város, hogy a’ váczi-utczában, vagy a’ pesti Dunaparton járók négyszegű kövezeten kényelmesen léphessenek, és tiszta levegőt szíhassanak tüdeik: úgy bizonyára tiszte, törvényes és emberiségi tiszte azoknak felügyelni arra is, nehogy a’ külvárosok szegény lakosi önkényes adóztatás miatt végnyomorra jussanak, vagy legalább hogy az illyféle mirígyet és kora halált szülő, ‘s még is önkényileg drágán kiadott büdös lyukak és földalatti barlangok meg ne sziveltessenek, ‘s ezentul ne építtessenek. - Tehát ezért!
Inség és nyomorrúli szóltának folytában, alkalmat vesz magának a’ gróf, több lapokon át nemeslelkűleg pártolni a’ gazdagságot, a’ csinos hintóban járó (‘s többször a’ szegény gyaloglókat letapodó) uracsokat, a’ botozást, a’ statariumot, ‘stb mi ellen megint nem szólnánk, hogy túlzóknak (!) ne tartson a’ gróf: ha fel nem ingerítené jobb részünket a’ koldúsok és szerencsétlenek sorsának undorító „anatomizálása” által. A’ gróf t. i. minden eféle szerencsétlent vizsgálat alá kiván venni előbb, valjon az „nem valami semmirevaló, nem valami hypocrita-e?”
Minden emberrűl míg őt rosz oldalárúl nem ismerjük a’ lehető jót kell feltennünk, ‘s áll ez kivált a’ szerencsétlenekre nézve. Nem akarom ezzel azt mondani, hogy a’ tenyeres talpas koldusnak is alamizsnát nyujtson a’ gróf, mert az illyet részemrül is egy filéremmel sem szoktatok henyélő élethez: de még is ohajtanám hogy olly szűkkeblű „anatomizálás” alá ne vette volna többnyire igazi koldús embertársát; ne még akkor is: ha velem együtt bennök és általok ollykor megcsalattatott. Ohajtottam volna, hogy a’ Christianismusnak a’ Kelet Népébeni apotheizálója ne maradt volna hátra azon mahomedi tan követőjétűl, kirül nekünk Lamartine „Keleti utazásában” olly szép ‘s a’ grófnak koldús-anatomizálását jellemző vonást közöl. Mennyire nem feledém az igazi történetkét, elmondom azt.
Egy arab álkoldús tudván bizonyos úrlovagnak bizonyos hely melletti elmentét, a’ gondolt helyen ép lábakkal megjelent, ‘s itt az úrlovag közeledtekor sántítani, csúszni, rimánkodni kezdett: allahra kérvén a’ lovagot, hogy venné fel őt, és vinné a’ pusztábúl a’ legközelebbi városba. A’ jószivű lovag nem levén jártas sem lavateri, sem anatomiai „praxisban”, leszállt lovárul ‘s az együtti lovaglást ajánlván, fölemelé az átkoldúst lovára, ki azonban nem sokáig várván a’ tulajdonos felültét, hanem „ill a’ berek, nád a’ kert”, megsarkantyúzta a’ tüzes lovat ‘s azzal eltünt. Mindazonáltal az úr sem levén rest, felhagyítja magát egy közel legelt ménre, azzal nyilként a’ lopó után iramlik, ‘s őt szerencsésen utoléri. Elhallgatva az emlékezetembűl egyébkint is feledett mellékességeket, a’ dolog vége, veleje lőn: hogy az úrlovag oda ajándékozá szép lovát az álkoldúsnak azon ha ugy szólhatni: isteni lelkű föltét alatt: hogy az, e’ lopási esetet éltében senkinek se említse, különben akadhatnék ember, ki útjában e’ történetre emlékezvén valóságos koldúson sem segítene. Ez aztán az ember! Isten, áld meg, ha él még, e’ keresztény érzésü pogányt. És illyesmiféle okoskodást kivántam volna én a’ gróftúl.
Minthogy pedig e’ minden tekintetben szerencsétlen thema, nekem is édes-keserű themám szokott lenni, kérdem én a’ nemes gróftúl: valjon meggondolta-e hogy „anatomizáló systemájának” előadása által mennyi hasznot, és mennyi kárt teend a’ hazának, mennyit a’ szenvedő emberiségnek? Én, ki magamat a’ lágyabb szívűek közé sorozom, még is enrajtam is némi befolyással volt a’ gróf tervezett rendszere; hol és miként? legyen szabad, a’ gróf beszélykéinek példája után, ezt is elmondanom.
A’ Kelet Népe már kijött sajtó alól, ‘s én ezt mohón elolvasván, abbúl a’ többi kitünőbb helyek közűl a’ kérdésben levő is mélyen nyomult elmém- és szivembe. Másnap Pestre mentem, honnan pár nap mulva visszaindultam. Julius 4-dike volt, reggeli 4 óra midőn a’ pesti parton az egyik gőzös elindultát várnám, a’ másik látására mentem. „Galathea” épen indulóban volt, ‘s lepve tömérdek utazótul a’ hajó, mint nézőktűl a’ part. Nem juthatván ahhoz közel, hátul állni kényteleníttetém, hol egy szerencsétlen, vagy mit is mondok, - igen, hol, a’ grófként: egy semmirevaló hypocrita nő és gyermekekbűl álló család zokogva sírt, ‘s csak ollykor ollykor emelé a’ nő könytűl nedves kendőjét egy a’ hajó második helyének födözete felé, honnan egyik szögletbűl, egy egy könynélküli komor arcz búsan elkinézett a’ már távozó part felé. Nekem, megvallom, eszem a’ grófot hozá először emlékembe, ‘s e’ síró családot azonnal vizsgálni kezdém. Kúthy-féle remek rémek járták át agyamat, pillanat alatt a’ távozott családatyában egy alföldi gyilkos-tolvaju „expeditióra” ment czinkost; a’ gyermekekben tolvaj tant tanulókat, a’ nőben pedig egy feslett életű pesti házi lopónét, szóval, bennök „semmirevaló hypocritákat” képzelék. Később azonban nem tudom mi támadt fel bensőmben, szívem iszonynyal veté el eszem okoskodásait, ‘s a’ távozott férfiban egy szerencsétlen, élelmét tán véres verítékével keresni induló családatyát, visszatérteig a’ nőben étel- és szerelemben szűkölködő hölgyet, a’ gyermekekben éhező családot, ‘s könyüikben annyi igazi szívérzelmet és szerencsétlenséget leltem, hogy akaratlanul is elszomorodtam, és szívem egy könyűben kisírta volt a’ halandó legszebb tulajdonát, az érzelmek legszebb virágát, - a’ részvét könyét.
242. lap. a’ gróf ha nem is rosszalni, de legalább mosolyogni látszatik a’ Pesti Hirlap által ollykor használt „uraim” megszólitáson, természetesen feledve: hogy ő előbbi munkáiban még felséges fejedelmünkhez is csak amúgy per „uram” „allegált.”
253. lap. travestizált szavait adja a’ Pesti Hirlapnak, ollykép, miként illy szavakat a’ Pesti Hirlap soha sem mondott, de igen is a’ gróf minden előbbi munkáiban annyiszor előhozott, ‘s velök a’ kérdésbe levőkre uszított: hogy az efélék mutogatásával az ép szeműnek idejét vesztegetni kár volna.
Végre a’ számnélküli „intermezzók” után a’ grófot a’ 263-dik lapon, ‘s igy valahára a’ kérdéses 18-dik brumairei czikk (egy embernek elevenen el nem temettetése!) befejezténél találjuk. Rajtunk lenne tehát most a’ sor, a’ gróf példájaként szinte egy lapot a’ kérdéses 22 „revolutionarius” közül húzatnunk, ‘s azok egyikét részünkre szétbonczolgatnunk. De minthogy minket, részint nem áldott meg az ég egy kedves szőkehaju és fekete szemű méltóságos fiucskával, részint pedig mi eszünk nem szeretvén illyesekben véletlenül itélni ‘s „nolle velle” bonczolni a’ dolgokat, ugy részünkről vegyük ki egészen prozailag a’ gróf által Fortuna kerekébe bedobott Pesti Hirlap 22 számát, ‘s lássuk egymásután azok vezérczikkeit (a’ gróf is csupán ezeket taglalván), lássuk pedig rövid szárazan azok lényegét: hogy mit kivánnak azok; és lássuk azonnal mit kiván vagy nem kiván a’ gróf; legyen ez aztán akár közvetett akár közvetlen, akár elvre akár modorra nézve való kivánat; mert ez végre is in ultima analysi mindegy.
1-ső vezérczikkében kivánja Kossuth: hogy a’ nemzet, a’ törvényhozás ideje előtt vitassa meg minden oldalról a’ czélt és eszközöket, dolgot és módokat. (Gróf Széchenyi István tehát ha ezt nem kivánja: ugy minden előleges vitatás nélküli törvényt, ‘s igy egy rögtönzött chaoszt kiván.)
2-dik vezérczikkében kivánja Kossuth: hogy a’ közlekedés élénkitő eszközeire minden provincialis érdek tekintetbe vétele nélkül pénzt adjon az ország. (Gróf Széchenyi István tehát már pénzt sem kiván.)
3-dik vezérczikkében kivánja Kossuth: minden törvényes úton, különösen az iskolamesterek serkentésivel előmozdítani a’ magyar nyelvet (Gróf Széchenyi István tehát vagy romboló erőszakkal, vagy épen nem kivánja terjeszteni a’ magyar nyelvet, Tertium non da tur.)
4-dik vezérczikkében Kossuth: nemzeti szinházunk jövendője mikénti megalapításárúl értekezik. (Gróf Széchenyi István tehát ezzel mitsem gondol, vagy azt a’ dunaparti „ideális” szinházba kivánja „cum honore seponi.”)
5-dik vezérczikkében kivánja Kossuth: a’ régi betyárkodást egy ujabbkori nemes és szellemi iránynyá változtatni. (Gróf Széchenyi István tehát a’ békes „purgerek” és szegény zsidók kalapjainak be- ‘s ollykor hátaiknak is elpuffogtatását kivánja).
6-dik vezérczikkében Kossuth: a’ szegény népnek anyagi és szellemi erejét ölő pálinkamirigyen ohajtna segíteni. (Gróf Széchenyi István tehát a’ népet anyagi- és szellemileg elkorcsosítani, elerőtleníteni akarja.)
7-dik vezérczikkében Kossuth; a’ számlálatlan tizenkettő, bakbahuzás, ‘stb helyébe emberibb és világos büntető törvényt kiván. (Gróf Széchenyi István nevében tehát ezennel ünnepélyesen visszahuzzuk annak tollábul valahol kicsuszant amaz állítást: hogy nem börtönnel hóhérpallossal, hanem nevelés által, ergo most megint csak számlálatlan tizenkettő, ‘stb által eszközölhetni a’ 19-dik században emberjavulást.)
8-dik vezérczikkében Kossuth: a’ törvényszékek nyilvános tartását vitatgatja, ‘s ajánlja. (Gróf Széchenyi István tehát a’ titkot meg akarná honosítani.)
9-dik vezérczikkében Kossuth: a’ becsületes és szorgalmas nemtelenekre is birtokjogot kiván ruháztatni. (Gróf Széchenyi István tehát az egész országot csupán a’ nemességnek akarja megtartani.)
10-dik vezérczikkében K. a’ gyermekgyilkolást ritkítani, megszüntetni ohajtja. (Gróf Széchenyi István tehát - - no de már itt saját vallomásának az „akármellyik Pesti Hirlapnak” sem adhatunk hitelt. Lám mire viszi az embert a’ mesterkélt ész!)
11-dik vezérczikkében Kossuth: Pesten reform. főiskolát ohajt. (Gróf Széchenyi István tehát vagy nem akar illyest, vagyha igen: ugy Pápán, vagy Patakon!)
12-dik vezérczikkében Kossuth: a’ haldoklókat kórházba kivánja vitetni az utczákrúl. (Gróf Széchenyi István tehát azokat az utczán ohajtja hagyatni.)
13-dik vezérczikkében Kossuth: a’ jobbágynak pénzért tulajdont akar adni. (Gróf Széchenyi István tehát semmit.)
14-dik vezérczikkében Kossuth: örvend a’ magyar nagyok magyar tánczán és nemzetisedésén. (Gróf Széchenyi István tehát ezért haragszik, ‘s tovább is csak „walzerozni” akar.)
15-dik vezérczikkében Kossuth: a’ műipar által kivánja a’ népet virágzóvá tenni. (Gróf Széchenyi István tehát nem akarja most azt, mit eddig mindig akart.)
16-dik vezérczikkében Kossuth; a’ kisdedovás pártolását ajánlja. (Gróf Széchenyi István tehát a’ kisdedeket továbbá is csak a’ jó istenre akarja bízni.)
17-dik vezérczikkében Kossuth: a’ hevesi gyász esemény folytában, nemzeti veszélyrűl értekezik. (Gróf Széchenyi Istvánnak ezen czikk még is félig meddig tetszik. Tandem aliquando!)
18-dik vezérczikkében kivánja Kossuth: hogy az embert elevenen el ne temessék. (Gróf Széchenyi Istvánnak pedig ez se baj!)
19-dik vezérczikkében Kossuth: gazdálkodni ohajt a’ nemzetnek szinházra adott pénzével. (Hát talán el akarjuk-e pazérlani hogy igy a’ fennálló szinházbúl az ideálisba járnánk. Oh „praxis” és „realismus.”!)
20-dik vezérczikkében Kossuth: gondos eljárást sürget a’ bűnperekben. (Gróf Széchenyi István tehát gondatlant, ‘s igy a’ curia itélete ‘s Kossuthéhoz rokon nézete sem „capacitálta” a’ grófot.)
21-dik vezérczikkében kivánja Kossuth: a’ gyámolatlan beteg gyermekeket gyógyítani. (Gróf Széchenyi István tehát őket egyedül régi orvosokra: a’ természetre kivánja hagyatni. Legolcsóbb orvosság!) Végre:
22-dik vezérczikkében ohajtná Kossuth: a’ két evangelikus felekezetet egybe olvasztani. (Gróf Széchenyi István tehát még „castokat” és „sectakat” ohajt.)
Ezek tehát azon híres 22 zendülési syllogismusok, mellyek akár mellyikébűl kitünik a’ delendos et delendas! Ezek azon vezérczikkek szavai in ultima analysi, mellyek akármellyike sírba dönti Magyarországot. !! Ezek azon revolutionarius vezérczikkek, mellyeket akár hol is kinyomatni engedték volna. De mi mind e’ mellett erősen hiszszük: hogy gróf Széchenyi Istvánnak nemtelenül nem érezhető szíve vissza fog borzadni, eszének illy eredvényű kivánataitúl. Igen! szíve vissza fog borzadni, ‘s magában megvallani: hogy az ember esze sokszor rosszabb akar lenni, mint azt szive valódilag akarna.
Ha azonban a’ gróf továbbá is megfoghatlanul a’ Pesti Hirlap ellen nem elvre hanem csodaképen modorra nézve tenné csak kifogásait: ugy végül itt emlékébe engedje hozni a’ mienkébűl azon általa tán a’ Stadiumban felhozott anecdotát, hol a’ gróf nevet ollyanon, ki a’ jó tanácsot azért el nem fogadja, mert az neki tán kissé nyersen mondatik, mi nem volna józanabb szerinte, ezen anecdotánál: Egy nagy úri ember sötétben egy mély verem felé tartott. „Jobbra tartson kend az isten-adta” igy kiált feléje most valaki; de az illy durva hang megbántja a’ méltóságos urat, nem fogadja el a’ tanácsot, inkább elbukik a’ verembe, mert nem így szóltak hozzá: „Méltóságos úr! kérjük mély alázatossággal, méltóztassék egy kissé jobbra tartani, mert máskép verembe sülyed nagy úri személye.”
--------------------

A’ már érintettem 263-dik lapon a’ gróf új ugyan, de az előbbihez hasonló kedvencz themára, a’ 12-dik Hirlapi „Halál és Nyomor” czímet viselő vezérczikkre megyen át, ‘s azt mint „akármellyikét a’ nép szenvedésivel sympathizáló, vagy inkább a’ nép szenvedelmivel coquettirozó themát” szokott modorú ötletivel és phantasmagoriáival, részint nevetségessé, részint félelmessé, forradalomra buzditóvá tenni igyekszik; közbe közbe a’ nemzeti nagy kedvenczet elől, hátul, és (in nexu idearum?) a’ sajtó szabadságot is (auf National-Rechnung) jól meg-megcsipdezi, mivel, ugymond „az érzelmi andalgások és szívsugalások örvényében kering a’ szerkesztő,” ‘stb. - Nagy ok lehet még is ‘s már most tán igazi, hogy gróf Széchenyi István ennyire fellobban a’ 12-dik számu vezérczikk ellen: gondolhatná itt a’ Hirlapot nem látott olvasó, de ha tovább vizsgálja, miért ezen ujabb félelem, melly miatt az amerikai rabszolgákat érdeklő kérelemlevél megírását tiltó gyalázatos törvény „facsimiléjét” ajánlja nekünk a’ gróf: úgy látni fogja az olvasó, hogy mind ez azért van: mert a’ 12-dik vezérczikk koholmány volt, mellyet a’ Pesti Hirlap később visszahuzott. Tehát ezért?!
Igen! a’ gróf szerint tehát ezért „nálunk még valaminek kell korlátozni e’ világítót (a’ sajtószabadságot!) ‘s ezen valaminek magunknak kell lenni.” - A’ Pesti Hirlap szerkesztője eddig minden nyomtatott betűjét, el szokta volt küldeni a’ kirendelt vizsgálónak, ‘s még eddigelé egy „revolutiói syllogismusú” lapját sem küldé Lipcsébe nyomatni, ‘s így soha ki nem játszotta a’ kormányi általa tiszteletben tartott rendeleteket: miként tevé azt a’ gróf Stadiumával. Avagy ez nem volt ollyan világító mint a’ Pesti Hirlap? Most tehát azon ember akarja magunk által korlátozni mostani józanabb nézetű kormányunk által kissé tágitott hirlapi szabadságot, ki maga tettével mást cselekedett. Vagy igen! most jut eszembe, hogy ez 1833-ban történt, most pedig a’ Naptárban 1841-et írnak, ‘s így csakugyan igaz: Mutantur tempora, etc.
Magára ezen vezérczikk velejére térve, hogy már is hosszassá válni kezdő futó-gondolatinkat megrövidítsük, csak annyit jegyzünk meg; hogy ha a’ kérdéses 280 halott közűl csak egyetlen egy is (pedig csakugyan több) találtatott a’ nyilt utczán: ugy már ez is méltó anyagul szolgálhat mintegy vezérczikk irására, mind pedig a’ rendőrség hanyagságának megrovására. Ha a’ gróf télen át csak egy órára menekülni tudna kényelem övedzte salonjaibul, ‘s megtekintésére menne a’ budapesti nyomortanyáinak: ugy látni fogná, miként itt homokban kivésett, amott ganéjban kivásott lyukakban, de magában a’ legnépesb utczákban is emberek, igen, gróf! emberek betegszenek, fekszenek, éheznek és elhalnak! Ha tehát a’ gróf, miként hiszem, hogy illyesmik ne történjenek felügyeltet ezenki jószágában: úgy az emberiség szent nevében kérjük, és térden-állva imádjuk a’ grófot: engedje meg, hadd lehessen a’ sajtónak szólani, tanácsolni a’ fővárosi inség és nyomor fölött is! Engedje meg a’ gróf, igen kérjük a’ nemes grófot: engedje meg, hogy értelmes észszel de egyszersmind részvétes szívvel ama’ szerencsétlenek nevében súghassuk, mondhassuk, ‘s ha szükség, a’ földre és egekbe harsoghassuk: oh város, vagy megye, vagy rendőrség, tekintsetek naponkint és éjenkint körül az utczákon, ‘s utasítsátok ki mind azokat falaitok közül, kik dolgozni nem akarnak és egészségesek; hanem az emberiség szent nevében kérünk: a’ dolgozó betegeket vigyétek kórházba, - az alvókat vigyétek szalmára és hajlékba, - az éhezőknek adjatok kis levest, - végre a’ fagytúl elhalókat is vigyétek hajlékba.
--------------------

Huzásul a’ kis gróf kezeibe nyujtott Pesti Hirlap 22. száma birálgatásával sem elégedvén meg, a’ gróf munkájának 286-dik lapján már a’ 32-dik számu vezérczikkbe kap noha őszinte vallomást teszen: hogy „vastagszik könyve, és kinek eddigelé nem tudta felnyitni szemeit, annak ő legalább nem birja felnyitni soha is.” - Én ezen vádat vagy állitást hogy magamra nem akarom venni, már röpiratom czimén is érintettem; elhiheti tehát a’ gróf: hogy a’ Kelet Népe nekem legalább tökéletesen felnyitotta szemeimet.
De a’ gróf szivét, vagy hisz neki csak esze van, tehát eszét, nem annyira a’ 32-dik mintsem a’ 14-dik vezérczikk bántja, mellyben ő már a’ „Dózsaféle diadali járadalom kezdetét” is látja. (Tehát már a’ csatának vége! és nemde a’ gróf pesti, czenki, ‘stb laka porrá égettetett a’ túlzó rész által?!) Minthogy azonban itt ideje, a’ tetőpontig béketűrésre csigázott nemzetnek és olvasónak is száját valamelly száraz mézbe mártott szivacscsal (spongiával) bedugni: azért a’ nemes gróf a’ Pesti Hirlapban, a’ „túlt és veres fonalat” a’ Pesther Tageblattban pedig az „innent és bizonyos fekete sárga fonalat” látván elég kegyes a’ két extréme között közbenjáróvá lenni és magas személyével „in persona kiállani mind a’ veres, mind a’ fekete-sárga zsinórosak ellen a’ síkra.” - Az első „assaut” a’ „Xeniák”, G. T. nevű írója ellen intéztetik, ki miként bizonyára tudni fogja az olvasó az idei Tageblattban egy halmaz epigrammát közölt, mellyeknek gróf Széchenyi István általi megrohanásuk kissé furcsa, minthogy azok nagyobbára az ő nyakra főre „materialis” haladást ohajtó elveit, nézeteit, sőt ollykor szavait osztják. Van pedig a’ kérdéses „batracomyomachiák” közt egy a’ grófra nézve jellemzetes epigramm is, mellyet maga ekép fordított le: „Világ” vala a’ jelszó; (az „opponálásra”) ez azonban egyedül a’ napnak hirdetője; ne neheztelj tehát ha most éget és megperzsel. Mi csak az utósó szavait adtuk az epigrammnak: mert csak ezekben osztozunk G. T. véleményében, melylyel a’ szöget csakugyan a’ fején találta meg. Egyébiránt nekünk a’ Pesti Hirlap és a’ Stadium irójával levén dolgunk, nem tartjuk érdemesnek a’ Pesther Tageblattban G. T. által irkált „Xeniák” elleni harcznál időznünk és jelenlennünk; annál is inkább, minthogy sejtjük: hogy ez nem lovagias, férfias harcz leend, hanem mint említők bizonyos „amica,” mellynél vagy a’ Pesti Hirlap állítólagos vörös színét a’ Tageblatt sárga-fekete színei közé vegyítendi, vagy viszont ezeket a’ vörös közé, ‘s így és úgy elenyészend az egy szín a’ kettőben.
308. lap. burlesquei modorjával önmagára kiáltat föl a’ gróf: „Aha! tehát a’ juste milieu hőse az úr.” - Tu dixisti!
Következik néhány lapon át az embereknek osztályzása „prosaiakra és poetákra,” melly osztályzást a’ gróf az országtudományba hoz át; találhatni még a’ „Xeniák” elleni párbaj „intermezzói” közt elszórott apró, a’ gróf életét illető anecdotákat, továbbá politicai hitvallomást is teszen közbe a’ gróf (nem halljuk!) hittagadó korunk- és századunkban, végre a’ szakasz utolsó soraiban sampáni mámorral szédíti el fejeinket, melly mámorbúl azonban szerencsénk- vagy szerencsétlenségükre kijózanodunk mindjárt a’ következő szakasz első soránál. Ugyan is azt kérdi tőlünk a’ gróf! valljon „azért mert fel van tüzelve, meg van indítva az erőmű, miért kellene annak egész kettépattanásig is peregnie?”
Hogy az erőmű fel van tüzelve noha e’ részben is míg „sub judice lis est,” megengedjük; de hogy már meg is lenne az indítva ezt sehogy meg nem engedhetjük. Vagy tán gondolja a’ gróf: hogy az erőmű meg van indítva ha a’ rákosi szent síkon nehány ember spanyol bika-viadali vad kedvtöltésére nehány ártatlan ló megindíttatik, futásközben baromilag verettetik, megugrattatik, felfordultatik, megdöglesztetik, szegény lovaglójának pedig (mind a’ néhány ember ártatlan mulatságára) melle behorpasztatik? Avagy már „meg van indítva az erőmű” ha vasutra és gőzhajókra szabad részvényeket venni annak kinek pénze van? Avagy pedig azért, hogy a’ magyar fővárosban meg méltóztattak kegyesen engedni az utcza-neveket magyarul is följegyezni? ‘stb. A’ kettépattanásrúl tehát szó sincs: mert ha van a’ grófnak sok, de a’ keresztelt túlzó résznek is van egy kis esze, ‘s az magát politicai vasuton a’ légbe pattantani épen nem akarja; nem is kiván az egyebet a’ materialis javitóktúl mint azt: hogy bárcsak ők is annyiszor és ne többször pattantanák a’ légbe a’ feltüzelt erőmüvet; ekkor bizonyára nem veszne el évenkint annyi emberélet a’ világon, mint, jelenleg általok. Legyen tehát e’ részben a’ gróf nálok neveinkben szószólónk, és hitesse el velök: hogy gőzkazáni és hídféle részvényeik minden bankjegyeikkel együtt egész biztosságban lesznek, még akkor is: ha halottas házak lesznek az országban, ‘s embert elevenen el nem fogunk temetni; és lesznek biztosságban akkor is: ha az éhező és haldokló embereket magyarország gazdag adózónépe által építendő szegény házakba be fogjuk vinni, hogy utolsó lehelletöket födél alatt kiadhassák.
Szép prelectio tartatik e’ szakaszban ismét az „értelemrűl,” melly alatt előhozza a’ gróf a’ Lamenaisi-szívábránd veres lobogóját is, mellyet kivüle az országban senki sem lát lengeni, ‘s én részemrűl mindent meg tudok fogni már most a’ gróf munkájában, csak egyet nem, ‘s az: rettegése a’ grófnak egy Magyarországban soha sem létezett, ‘s aligha valaha létezhetendő franczia-forradalmi hősekbűl álló párttúl, kiket a’ gróf nevetséges phantasmagoriájábúl előidézgetni szokott. Magyarország mindig monarchico-oligarchico-aristocratai ország volt, miért is minden egykori lázadásai vagy mozgalmai az oligarchismus vagy aristocratismus szüleményei valának, minek csalhatlan tanúja a’ történet; ‘s ha a’ gróf jobb emberismerő volna mint erőmüvész; ugy tudná mind ezt, ‘s tudná azt is, hogy hazánk jelenleg mozgalmainak is minden részecskéjén, mélyen rá van ütve az aristocratia bélyege; tudná, hogy nálunk átaljában véve még azok is, kik magukat nyilvánosan szájjal democratáknak vallják, otthon többnyire tettel a’ legnagyobb és sokszor a’ legkegyetlenebb aristocraták, ‘s azokká lesznek szájjal is, amint adás- vagy fizetésrűl van szó. Hol vannak tehát azok a’ gróf képzelmében táplált veres lobogós, franczia forradalmi vagy lamennais-i hősök? ‘S miért tehát e’ nemtelen, hazánk békes törekvésit hátráltandó gyanusítgatás?
335. lap. a’ gróf nyakra főre csak egy vádat igyekszik minden módon magátúl elhárítani, a’ többivel mitsem gondol. És egyetlen vád ez: hogy az istenért „senki ne mondja, hogy a’ Pesti Hirlap is csak azt miveli a’ mit ő mivelt.” - Olvasó nem jut-e emlékedbe itt akaratlanul is a’ molnár neheztelése?!
338. lap. birálói kötelességet vélünk teljesíteni, figyelmeztetvén ezennel a’ Kelet Népe olvasóját egy e’ lapon álló ‘s a’ munka utáni „javitásokba” nem foglalt sajtóhibárúl; ‘s így 338. lap a’ 10-dik sorban fölülrűl: „a’ Pesti Hirlap szerkesztője és én (Széchenyi) ugyan azon egy uton járnánk” helyett olvastassék: j á r t u n k!
337. lap. „apodictice” állitja a’ gróf: hogy „nehány hónapja csak a’ Pesti Hirlapnak, ‘s miként siet már most is, mint végvonaglásban induló testben, minden egy tökéletes szétbomlásnak.” - Per amorem Dei! ugyan mi siet a’ sok közűl szétbomlásnak? A’ trón? hisz ez erősebb mint valaha volt. Az alkotmány? hisz ez most is csak a’ régi mellyen „nota bene” a’ gróf még a’ Kelet Népében is (multum dictum!) javítgatni ohajt. Mi siet hát szétbomlásnak? Hiszen még a’ pesti „stadtquardlik” is abban az állapotban vannak most is; millyenben voltak a’ Pesti Hirlap előtt.
--------------------

A’ 339-dik lapon kezdődő uj szakaszban a’ gróf „a’ miképeni tevé kimutatásárúl” szól, a’ Pesti Hirlapnak cynosurául ezt ajánlja, de a’ miképent részletesen maga részérűl ki nem mutatja, mi felette kár: mert részünkrűl csak így tudnók meg: valljon a’ Stadium miképenét, azaz: a’ XII. indítványozta törvényi közűl mellyikét akarja a’ gróf másképen ‘s így már ma miképen? szerkezni, módosítani. Vagy ha a’ gróf Kelet Népét önmaga „mirifice” megczáfolni akarólag még most is akarná XII. törvényét létesíteni: úgy mutatta volna ki a’ gróf; a’ mimódont. Mert higye el a’ gróf, a’ túlzó rész sem akar egyebet mint „kivíni hontársinknak az emberiség jussait,” miként ezt egykor a’ Stadiumban olvastam; de ha a’ gróf a’ mimódonrúl most mélyen hallgat: ugy engedje meg a’ gróf, hogy a’ Kelet Népe leczkéit feledve életben halálban Stadiumához hűk akarunk maradni.
349. lap. a’ gróf 24 és fél íves de még is csonka munkáját folytatni igéri. - Libera nos Domine! mi anynyibúl remélhető: hogy a’ gróf Világában 60-70 (!!!) irandó kötetrűl ‘s a’ Stadium 2-dik részérűl tett igéretei is mindeddig elmaradtak. De nem is csuda, ha annyi más és hasznosb dolga van a’ grófnak mint szónokolni és irkafirkálni.
350. lap. a’ gróf „egy híres prókátort” vezet az olvasó elébe, kit nehány évvel ezelőtt Pesten meglátogata, ki is egy német „Was ist ein Liberal” czímű könyvet nyujta kezébe, melly könyv „mint valódi szörnyeteget, gyujtogatónál, rablónál, anthropophagnál feketébb színekkel festi a’ szerencsétlen liberalisokat.” - A’ gróf sok olvasottsága miatt nem jól emlékezik a’ könyv ideje-, nyelve- és czimére. A’ történet nem néhány év előtt, hanem ez év második felében történt; nyelve nem német, hanem magyar volt; és czíme nem „Was ist ein Liberal,” hanem: „A’ Kelet Népe. 1841.” - Eltaláltam?
352. lap. azt kutatja a’ gróf: „ki a’ közepes? - juste milieu,” mellynek politicai és szellemi tárgyakbani létezésére hinni, hasonlít azon ha jól emlékezem valamelly londoni német-minister okoskodásához, ki így tudósította kormányát egyik angol királynak halála hírérűl: „Azt mondják itt némellyek, hogy a’ király meghalt, mások ellenben hogy él és semmi baja: mit kell tehát hinnünk e’ kettő közűl? ... Egyikét sem!” És illyen a’ grófnak juste-milieu-rüli rendszere.
355. lap. a’ gróf még is máskint gondolta meg magát, és a’ mikéntnek propylaeumait adja, mellyek csak hamar a’ Pesti Hirlap vezérczikkei, különösen a’ 9-dik számu elleni polemizálássá fajulnak.
369. lap. azt mondja a’ nemes gróf: hogy „ne toljuk ezentul a’ hibákat egymásra ‘s kivált a’ kormányra, ‘s viszont; jóllehet ezt igen sokszor tehetnők igazsággal.” - Ezt én ugy értem hogy a’ gróf minden hibát és hátramaradási minden okot csupán és egyedül a’ nemzetre akar tolni. „Auch gut,” helyett: „auch schön”-t mondana itt Saphir. Volt idő, hol illyesmiféle tárgyban a’ pesti gyülésen másként hallám a’ kereskedés akadályairul szólani a’ grófot.
És végre valahára befejeztetik a’ 24 ‘s fél íves könyv, befejeztetik pedig a’ legömledezőbb, legpoetaiabb szavak kiséretében az által, ki még e’ szívbeli áradozás közepett is a’ Pesti Hirlaprúl mint „a’ szívandalgások gőzkocsijárúl” szól! Kéri utoljára a’ gróf, a’ Pesti Hirlap szerkesztőjét: hogy „tépje bár személyét a’ hogy tetszik minden cerimonia nélkül, de csak Istenért ne használja nimbusát és népszerüségét Magyarország zavarba hozására,” ő, (Kossuth) ki „annyira van forradalmi anyaggal saturálva.” -
És itt vége szakadna futó gondolatimnak, ha a’ grófnak érintett ‘s a’ Pesti Hirlap szerkesztőjéhez intézett kérése, nem kelt föl bennem egy utógondolatot, egy a’ gróf példájaként teendő kérést. Igen, gróf! a’ hazafiság szent nevében kérem, kérem pedig mint egyik habár parányi tagja is e’ nemzetnek, kérem mint annak e’ sorok által kifejezett egyik „organonja”: ne használja míg idő van ezen utat, és ne a’ kormánynáli tekintetét, ha nem is Magyarország zavarba hozására: de bizonyára régi homályábani visszataszitására; ne, még azon esetre sem habár egy földi ország birái is a’ gróf részére mondanák ki az itéletet; ne: mert ez itéletben a’ nemzet sírköve, és sírkövének borzasztó itélete foglaltatnék; Magyarok a’ Kelet Népe előtt szabadok voltunk! És igen, gróf; mert még mindenre van idő de nem sokára többé nem lesz, ‘s ha nem lesz vajmi fájdalmas lesz utódinknak azt olvasni, hogy Magyarország lesz, midőn az már nincs!
A’ munka végén állnak még némelly magyarázó „Jegyzetek” és „Javitások.” Amazok közt található egy hosszu „glicseriája” a’ Világnak ‘s irójának, lenyomva az 1831-diki „Spiegel” ujságbúl. - Tempi passati.
Végre a’ legis legutolsó vagyis 387-dik lap mutatja csak az olvasónak, ha eddig el nem találta volna, a’ Kelet Népe irójának egykori fényes nevét, - azon nevet, mellyet a’ mult történeti emlékezetekkel, ‘s nagyszerű jövendőt igérő reményekkel mutatott be jelenünk napjainak. És gróf Széchenyi István volt jelenkorunkban csakugyan az első, ki mentőnkként tünt fel egünk borújának szétoszlatására. Kettős fáklyát gyujta ő a’ sötétben, mellyek felemelt világával láthatárunk fellegeit el-eloszlatá. Egyik kezével a’ politica mezejére vezető utat jelelé ki a’ nemzetnek: másikával a’ literatura ösvényét hinté be legszebb virág-magokkal. Amazon láttuk őt rendületlen vezérünkké előállani: emezen pedig gyomlálni ki a’ gazt. De oh! bár ne lett volna olly nagygyá millyenné vált e’ honnak. Így még most is birnók őt. Azonban milly itélete éri őt a’ kornak, hozzánk mint egyes, ‘s még az élő éltében adott véleményhez azt kimondani nem tartozik. Mi jelen soraink által csak egyes véleményt adtunk: az itéletet fölötte, - a’ jövő kor fogja kimondani.
--------------------