# 50. Vitis vinifera L. ssp. vinifera - Szőlő. Kacsok

a: "Bernáth János" b: "Ezerjó" c: "Juhfark". Vesszők d: "Mirkovácsa" e: "Furmint" f: "Bonvier" g: "Feketefájú fehér lisztes" h: "Szürkebarát" i: "Sárpiros" k: Bogyók: 1. "Fehér lisztes" 2. "Révai" 3. "Zöld szerémi" 4. "Cirflandi" 5. "Piros lanka" 6. "Szürke barátcsuha" 7. "Hamvas" 8. "Kék barátcsuha" 9. "Kék purcsin" | Szárkacsokkal kapaszkodó kúszó cserje (lián). Levelei tenyeresen erezettek, karéjosak. Zöld színű, apró virágai dúsan összetett fürtben (bugában) állnak. Termése - a fajtáktól függően - különböző színű, ízű, alakú és nagyságú bogyó. Már a korai kőkorszak óta termesztett növény. Elterjedése Eurázia szubtrópusi és enyhe éghajlatú mérsékelt égövi nyugati részére esik. A bortermő szőlő legnagyobb alakgazdagsága Transzkaukáziában figyelhető meg, ezért a keletkezési központ valószínűleg ezen a vidéken van. A termesztett szőlők őséül sokan a ligeti szőlőt (Vitis silvestris Gmel.) tekintik. Magyarország területén a szőlőtermesztés kezdetei a római időkre nyúlnak vissza. Jelenleg az ország mezőgazdaságilag művelt területének kb. 3%án termesztenek szőlőt, amelynek túlnyomó többsége (90,9%-a) borszőlő, és csak igen kevés a csemegeszőlő. Híres magyar borvidékek a következők: soproni, neszmélyi, móri, somlyói, Badacsony-Balatonfüred-csopaki, Balaton-melléki, mecseki, Villány-siklósi, szekszárdi, egri, debrői, gyöngyösvisontai, tokajhegyaljai stb. Magyarországon elévülhetetlen érdemei vannak a szőlőnemesítésben Mathiász Jánosnak. Az ő fajtái közül legnevezetesebb a "Csabagyöngye", "Erzsébet királyné emléke", "Ezeréves Magyarország emléke", "Szőlőskertek királynője". Hazánkban szinte mindenütt megterem, de előnyösebbek számára a meleg, déli lejtők, a vulkáni és a tápanyagban gazdag lösztalajok. Kisebb részben nyersen fogyasztják, nagyobb részben bort, pezsgőt, pálinkát, borkősavat stb. készítenek belőle. Mint exportcikk is jelentős. A szőlőbogyó tápértékét cukor-, vitamin-, szervessav- és sótartalma adja.