# 25. Ribes nigrum L. - Fekete ribiszke [Saxifragaceae - Kőtörőfű-félék]

a: Virágos hajtás b: Terméses hajtás c: Virág hosszmetszete (nagyítva) d: Mag (nagyítva) e: Téli rügyes hajtás | 1-2 m magas, kellemetlen szagú cserje. Tenyeresen, hegyesen karéjos leveleinek fonákja és a zöldes virág mirigyes. Fürtvirágzata és fekete bogyótermése van. Őshazája Európa, Észak- és Közép-Ázsia. Hidegebb vidékek növénye, láperdőkben vadon is előfordul. A vadon ismert európai gyümölcs eleinte gyógynövény volt. Termesztése csak 1740 körül kezdődött Franciaországban, főleg pálinka- és likőrgyártás céljára. A belterjes talajmunkát és a trágyázást meghálálja. Nedvesebb, humuszban gazdag, középkötött talajon, védettebb fekvésben, hűvösebb, párás éghajlat alatt fejlődik legjobban. A félárnyékot jól tűri. Főleg fásdugványozással szaporítják. Export- és konzervipari célokra újabban erősen fellendült a termesztése. Frissen kellemetlen szaga miatt alig fogyasztják, viszont igen nagy és hőhatásra sem bomló C-vitamin-tartalma miatt értékes. Bort, szörpöt, gyümölcsízt, likőrt és pálinkát készítenek belőle. A bogyó értékes pektin- és festékanyagát az élelmiszeripar jól értékesíti, levele ezenkívül drog is (teapótló). Több fajtában, szórványosan országszerte termesztik.