ELSŐ KÖNYV
AZ ELŐDÖK

2. SZÉCSÉNY LÁTKÉPE.[3]

A LEGNAGYOBB magyar, ki a nemzet létét fenyegető válságok közepett elméje épségét vesztette el és önkezével vetett véget életének, egyik munkája bevezetésében feljegyzi, hogy atyját «gyakran látta búba merűlve, mert nemzetünk alacsony létét gyászolta és azon reménynélküli felfogást, miszerint nemsokára és elkerűlhetetlenűl fogna (a nemzet) végórája ütni, okozá keserű epedésit, minélfogva mint magyar reménytelen szállott sírjába».[4]

Széchényi István életírói előtt rég föltünt családjában a lelki tulajdonságoknak és hajlamoknak átöröklődő azonossága. De ez nem egyedűl a hazaszeretetnek a kétségbeesésig leszálló mélységében, hanem egyúttal a haza javára, különösen kulturai színvonalának emelésére irányuló áldozatkészségben is jelentkezett.

Ezen utóbbi jellemvonás fénye volt az, mely a Széchényi családot mindjárt megalapítása idejében a homályból hírtelen kiemelte.

I.

A Széchényiek örökletes lelki tulajdonai. A Széchényi név első viselői. Széchényi Mihály, Széchényi György. Márton, a családalapító. A szécsényi vár. Széchényi Lőrincz. Az első családtörténeti feljegyzés. Széchényi György pályájának kezdete. A nemesség megszerzése. Az első birtokszerzemények. Széchényi Lőrincz fiai.

A nógrádmegyei Szécsény várától több család kölcsönözte nevét.

A legelső (de Zechen) főrangú nemzetség, mely a XIII. század közepétől virágzott, több zászlós urat mutat föl nemzedékrendjében; de már a XV. század második felében kihalt.[5]

Az 1565-ik év elején Zecheny Mihál, Pápa vára alkapitánya, testvérével Tamással, Miksa királyhoz intézett folyamodásában előadta, hogy a nógrádmegyei Alsó-Szécsénben és Becskén, őseiktől rájok szállott birtokrészek vannak kezeik között, de a birtokjogaikat igazoló iratok elvesztek, s ezeket most királyi megerősítéssel kívánják pótolni, a mit el is nyertek.[6]

A következő évben ugyanez a Széchéni Mihál részt vett Salm Miklós diadalmas hadjáratában, mely Veszprém várát a törökök hatalmából kiragadta, és vitézsége jutalmáúl a vár kapitányának tisztét nyerte el.[7]

Ettől fogva mind ő, mind testvére a történeti emlékekben nyom nélkűl eltűnnek. Azt sem tudjuk, vajjon gyermekeket hagytak-e hátra.[8]

Hatvan évvel később a Széchényi név, mely a csaták véres tusáiban tűnt föl, a bécsi egyetem «magyar nemzetének» anyakönyvében jelenik meg újból.[9] György viseli azt, küszöbén annak a dicső pályának, a melyen családja javára nemesi rangot, czímert, vagyont szerez; egyszersmind még értékesebb örökség gyanánt, hazafiúi erényei példájával, a következő nemzedékekre a nemes eszmények cultusát szállítja át.

Élete alkonyán György, mint kilenczven esztendős aggastyán, kegyeletesen emlékezik meg atyjáról, ki a szécsényi végvárban mint hadnagy (militiae officialis) szolgált, «a kereszténység oltalmára vívott harczokban többször vérét ontotta és dicsőséges halállal múlt ki.»[10]

Ez Márton volt, ki eredetileg a Sartor, vagyis Szabó nevet viselte. Polgári családból származott.[11] Hitvese Bán Sára szintén nem-nemes család sarja volt; Pestmegye Hernád és Inarcs falvaiban laktak szülei és atyafiai, kik anyai részről nemes családokkal, a Nyáryakkal és Szalayakkal összeköttetésben állottak, és a török hódoltság idejében szabad földbirtokra tettek szert.[12]

3. A BÉCSI EGYETEM MAGYAR ANYAKÖNYVÉNEK
SZÉCHÉNYI GYÖRGYRE VONATKOZÓ BEJEGYZÉSE.[13]

Szécsény – ahol Márton élt és működött – 1552-ben a törökök kezeibe jutott; de negyven esztendő múlva Pálffy Miklós, a győri hős által, fölszabadíttatott. Régi várát ekkor Thanhauser Honorius kapitány alatt kétszáz emberből álló őrség szállotta meg, a mely majd a szomszéd várak őrségével egyesűlvén, majd magában is sűrűn intézett betöréseket török területre, honnan nem egyszer foglyokkal és zsákmánynyal tért haza.[14]

Vajjon Márton a török hódoltság idejében is már szécsényi lakos volt, avagy azzá csak a felszabadítás után lett; nem állapíthatjuk meg. Fiának állításához, hogy atyja a szécsényi őrség tisztje volt, kétség nem férhet.

György 1592-ben született. Tizennyolcz évvel utóbb jött világra öcscse Lőrincz.

Az utóbbinak, magyar nyelven szerkesztett családtörténeti följegyzései élén a következőket olvassuk: «Anno 1620 jöttünk ki Szécsényből, atyámmal Széchényi Mártonnal, mentünk Gyöngyösre laknunk ... Akkor Bethlen Gábor hada megégette a szécsényi házunkat.»[15]

Az itt előadott tényből azt kell következtetnünk, hogy Bethlen Gábor erdélyi fejedelem első támadása idején, Márton a királyhoz, II. Ferdinándhoz tántoríthatatlanúl ragaszkodott, hűségeért vagyonát és állását vesztette el. A szerény hadnagy még sem gondolt arra, hogy az udvarnál kárpótlást és jutalmat keressen. Nem is a király területén, hanem a török hódoltságban talált menedéket.

Azóta, hogy Egervára 1596-ban elesett s Heves vármegye egész területét a törökök elfoglalták, Gyöngyösön volt legélénkebb a törökök és magyarok érintkezése, melynek békés folyamát a füleki és szécsényi őrségek becsapásai időnként megzavarták.[16] Ilyenkor, úgy látszik, régi bajtársaihoz csatlakozott Széchényi Márton, és egyik alkalommal csatatéren esett el.[17]

Eközben idősebbik fia a papi pályát választotta. Későn határozta el magát erre a lépésre. A harminczadik évet meghaladta, mikor az esztergomi egyházmegye papnövendékei sorába fölvételért Pázmány Péternél jelentkezett. A halhatatlan emlékezetű prímás fölismerte a lélek mélyéből megnyilatkozó komoly hivatást, melynek sikeres betöltését kiváló tehetségek biztosították. Az általa alapított bécsi papnöveldébe küldötte őt az 1625-ik év őszén, hogy az egyetemen a bölcsészeti és hittudományi tanulmányokat végezze, a császári székvárosban a szélesebb látkör előnyeit megszerezze.

Széchényi György gyors előmenetelt tett. Már a következő évben a bölcsészet és a szépművészetek baccalaureus fokozatát nyerte el,[18] 1631-ben pedig a hittudomány tudorává avattatott.[19]

4. RÉSZLET SZÉCHÉNYI LŐRINCZ CSALÁDTÖRTÉNETI FELJEGYZÉSEIBŐL.

Bécsi tanulása idejében más természetű eredményt is mutathatott föl; sőt talán példátlanúl áll az a kitüntetés, a melyben ő, mint egyetemi tanuló részesűlt.

Az 1629-ik év őszén, mielőtt pappá szenteltetett, a nemesi rang adományozását eszközölte ki a maga, özvegy anyja és testvéröcscse, Márton számára. II. Ferdinánd, a mikor őket «a nemnemesek állapotából a nemesek rendjébe emelte», czímert is adott nekik, mely csőrében babérkoszorút tartó galambot ábrázol, a mint kőszikláról fölrepűlni készűl.[20]

5. A SZÉCHÉNYIEK NEMESI CZÍMERE.[21]

Nehezen magyarázható az a gondolat, mely a czímer tervezésénél a bécsi növendékpap lelke előtt lebegett; de a czímer hű jelképévé lett annak a magasan szárnyaló léleknek, a mely nemes sugallataival néki és családja számos jelesének a békés alkotások mezején a nemzeti hála babérkoszorúját megszerezte.

Nem merűlhet föl kétség az iránt, hogy a Pázmány-intézet növendéke a királyi kegyet bíboros főpapja vagy jezsuita-előljárói pártfogásának köszönheté; sőt talán a kezdeményezés tőlök eredt, azzal a szándékkal, hogy az egyházi méltóságokhoz az utat egyengessék neki.

Negyven esztendős volt Széchényi György, mikor tanulmányai befejeztével pappá szenteltetett. Legelsőben Selyére, a nagyszombati jezsuita-collégium birtokára, küldötte őt lelkipásztorúl Pázmány; de már néhány hónap múlva esztergomi kanonokká nevezte ki, és a maga oldala mellé hívta meg, hogy szolgálataival az egyházmegye kormányzatában éljen.[22]

Széchényi, öt éven keresztűl nagy főpapjának környezetében élvén, mintegy az ő iskolájában képezte ki magát a közéletre, s tőle nyerte irányozását szellemi fejlődésében, életczéljai kitűzésében. Tőle sajátította el azt a nagylelkű bőkezűséget, melylyel az egyházi élet és a nemzeti művelődés restauratióján, papnöveldék, convictusok, fő- és középiskolák alapításával fog munkálkodni. Tőle tanúlta meg, hogy főpaphoz nem méltatlan dolog a legmagasabb érdekek szférájából leszállva, a javadalom gazdasági ügyeivel személyesen foglalkozni. Tőle nyerte a megnyugtatást arra nézve, hogy a főpap, a ki jövedelme egy részét családja javára fordítja, egyházának sem törvényeivel, sem szellemével nem jön ellentétbe.

Ezen utóbbi tekintetben Széchényi György szerencsésebb volt, mint mestere. Pázmány Miklós, kinek nagybátyja uradalmat és grófi rangot szerzett, magtalanúl múlt ki. Széchényi Lőrincz a mai napig virágzó grófi nemzetség ősévé lett. Húsz éves korában (1630) Gellen Judittal kötött házasságából négy fiú és négy leánygyermek született. Családtörténeti följegyzései ezeknek születésén kívűl, az 1649-ik évet megelőző időből, egyebet nem tartalmaznak. Arra nézve sem nyújtanak fölvilágosítást, hogy mi volt az állása és milyen keresetforrásból tartotta fönn családját?

Bátyja, mint esztergomi kanonok nem sokat tehetett érette. 1643-ban a csanádi, egy évvel utóbb a pécsi püspökséget nyerte el, de ezen egyházmegyéknek a törökök által megszállott területéről ki volt zárva, s csak czímöket viselte. Helyzete 1648-ban fordúlt kedvezőbbre; a mikor veszprémi püspökké mozdíttatván elő, főpapi tevékenység kifejtésére és nagy javadalom gazdaságának intézésére alkalmat talált. Ekkor nyílt meg családja iránt bőkezűségének forrása, mely azután haláláig ki nem apad.

6. SZÉCHÉNYI LŐRINCZ ALÁÍRÁSA ÉS PECSÉTJE.

Mindjárt az első esztendő letelte után kezdődik aquisitióinak hosszú sorozata. Nyitra vármegyében megvásárolt egy falut (Jalsó) és Galgócz mezővárosban 1800 forint értékű házat, a melyhez három szőllő tartozott. Mindezt mindjárt anyjára és testvéröcscsére ruházta át.[23]

Lőrincz 1651-ben Gyöngyösről Galgóczra költözött; de már a következő évben Győrre, 1653-ban pedig Nagyszombatba, mindkét helyen a bátyja által vásárolt házakba, tette át lakását.

Ugyancsak 1653-ban szerezte meg Széchényi György szintén Nyitramegyében a nagykürti jószágot, 13,000 forinton, Mérey Gáspártól, ki azt az Esterházyaktól zálog czímen bírta volt. A szükséges marhaállományt beszerezte, és kényelmes udvarházat építtetett öcscse számára, kit a gazdaság vezetésével megbízott. Ebből az időből (1651–1653) fönmaradt számadások tanúsága szerint, Lőrincz életmódja akkor már az úri jólét, az előkelő fényűzés bélyegét viseli magán.

«Festett kocsit» 14 talléron, «egy aranyos pallost és egy aranyos szablyát» 59 talléron vásárolt. «A nagyszombati képfaragónak és képírónak» sok foglalkozást adott, egy tételben 140 forintot fizetett. Gyermekei ruházására jelentékeny összegeket fordított. Úgy látszik «Palkó» (a későbbi kalocsai érsek) volt a kedvencze; hat esztendős korában «az veres mentejére» 6 tallér értékű ezüst gombokat kapott; míg a tizennégy éves Mártonnak 4 forinton vásárolt «veres köpenyeggel» kellett megelégedni.[24]

7. SZÉCHÉNYI LŐRINCZNEK PÁLRA VONATKOZÓ FELJEGYZÉSE.

Az utóbbi Győrött tanúlt a jezsuiták iskolájában, és (1653) hivatása szavát követvén, a Jézus-társaságba lépett, hol a Ferencz nevet vette föl; mig ugyanekkor született öcscse ugyancsak a Márton nevet kapta a keresztségben; a negyedik fiú pedig, ki három évvel később jött világra, nagybátyja nevére Györgynek kereszteltetett.[25]

II.

Széchényi György főpapi pályája. Áldozatkészsége az ország védelmében. Széchényi mint győri püspök és kalocsai érsek. Az esztergomi érsekség. Széchényi György gazdasági tevékenysége. Közczélra és jószágvásárlásokra tett kiadásai. Uradalmainak jegyzéke. Ajánlata a szepesi városok visszaváltására.

Széchényi György, noha veszprémi püspökké kineveztetése után, mindjárt az első esztendőkben jószágok és házak vásárlására, családja érdekében, tetemes összegeket fordított: ugyanakkor azon kötelezettségeknek, a melyeket főpapi állása rótt rá, teljes mértékben megfelelt.

Később, végrendeletei egyikében, azt állította, hogy már mint veszprémi püspök «mindent, a mit az egyházi javadalom jövedelmezett, építkezésekre, papnövendékek ellátására és alapítványokra költött; azt pedig, a miből magát és családját fönntartotta, gazdálkodva és takarékoskodva, nehéz munkával szerezte».[26]

Az ország védelmének czéljaira tanusított áldozatkészségét királyi leiratok hirdetik; köszönetet mondanak neki a sereg élelmezésére nyújtott segítségért és a veszprémi vár megerősítésével tett szolgálatért;[27] megemlékeznek arról is, hogy Sümeg vára erődítményeit nagy költséggel helyreállíttatta.[28]

Híveinek vallási szükségleteiről gondoskodásának egyik emléke, a Szent-Ferencz-rend szerzetesei számára (1657) Sümegen építtetett templomban és kolostorban mai napig fönnáll.

Mind az ország védelmére és egyházi alkotásokra, mind pedig családja javára még nagyobb mérvű áldozatokat hozhatott, a mikor a veszprémi püspökségről 1658-ban a győrire helyeztetett át, melynek székét huszonkét esztendeig foglalta el. Időközben (1668) kalocsai érsekké neveztetett ki; de a török uralom alatt álló érseki megyének csak czímét viselte.

A győri javadalom, a birtokok termőképessége és a tizedjövedelem gazdagsága tekintetében, az esztergomi érsekség után, ez idő szerint a legértékesebb volt. Bécs közelsége és a Dunán eszközölhető szállítás könnyűsége a gabona- és borkészletek elárúsítására kiválóan kedvező körűlményeket teremtett; a franczia és török háborúk pedig az árak folytonos emelkedését vonták maguk után. Még nagyobb előnyöket biztosított Széchényinek később az esztergomi érsekség, melyet 92 éves korában (1685) nyert el, és még tizenegy esztendeig kormányozhatott.

Széchényi György minden időben nagy gondot fordított jószágainak értékesítésére. A gazdálkodást nagy és nemes föladatnak tekintette. Egy alkalommal így nyilatkozott: «Ha nem tudjuk a jószágnak hasznát venni, nem vigyázunk jövedelmére, bizon jobb volna holtunk, mind éltünk!»[29]

A gazdaság minden ágában nagy jártassággal bírt, s képes volt tiszteinek működését a legapróbb részletekig ellenőrizni és irányítani. Tanuskodnak erről fönmaradt utasításai, rendeletei. Az egyikben, például, a következő helylyel találkozunk: «Szent-Miklóson csak meg sem metszette a szőllőket az a veszedelmes fi, Radics István; immár kapáltassa meg kegyelmed kétszer legalább. Istenemre is kérem, kegyelmed viseljen gondot rá, szinte úgy más hegyeken való szőllőkre; és mivel mint a komló oly termett, hadd legyen gondviselés a kötözésre és karókra. Ha az ilyenekre gondot nem visel kegyelmed, inkább hagyon békét mindeneknek, adja tudtomra. Számtalan karó kell ott, kik ha nem lesznek a szőllő is elvész róluk.»

Ugyanebben az iratban nem hallgatja el, hogy «ember kell a gátra, az okosság, emberség vezérel mindnyájunkat mindenre; hejába való az instructió, ha ez nem lészen!»[30]

Hogy a gazdálkodás üzleti részében kivételes ügyességgel és szerencsével dicsekedhetett, arról az elért eredmények tanúskodnak.

A mohácsi vészre következő korszak főpapjai sorában Széchényi György előtt Pázmány Péter volt az, a ki jövedelmeiből legtöbbet áldozott közczélokra. Azon húsz esztendő alatt (1616–1637), a míg az esztergomi érsek volt, alapítványai és hagyományai körűlbelűl egy millió forintot tesznek ki, míg unokaöccse számára mintegy százezer forint értékű uradalmakat vásárolt.[31]

Széchenyi Györgynek közczélokra és jószágvásárlásokra, negyvenhét esztendő alatt tett kiadásai és hagyományai (egy régi kimutatás szerint) kétmillió és négyszázhétezer forintnyi összeget tesznek ki.

A családi levéltárban őrzött okiratokból kimutatható, hogy jószágoknak részint örök áron, részint zálogczímen szerzésére egymillió és négyszázezer forintnál többet költött.

Míg a királyi kincstár és a leghatalmasabb főurak, élükön Esterházy Pál nádorral, folytonosan pénzzavarok között vergődtek, ő mindig tetemes készpénzzel rendelkezett, és minden kinálkozó alkalmat felhasználhatott vagyona gyarapítására.

A legjelentékenyebb üzleteket a királyi kincstárral kötötte, a mely 769,000 forintot kapott tőle jószágokért; úgymint: a szarvkői uradalomért 180,000 forintot, a liekavaiért 150,000, a belatincziért 100,000, a csejtheiért 80,000, a kőszegiért 80,000, a vágbeszterczeiért 77,000 forintot; az egervári, pölöskei és szentgyörgyvári jószágokért 30,000, a nyulasi jószágért 30,000, a klimpakaiért 22,000, a csókakőiért 15,000, a góganfalviért 5000 forintot;

Esterházy Pál nádortól megszerezte Széchényi: a kapuvári uradalmat 50,000 forintért, a Fertőn túl fekvő birtokokat 50,000, a felső-lászlói és pordányi birtokokat 33,000, a széplakit 20,000, a fehéregyházit 18,000 forintért;

gróf Draskovics Jánostól: a felső-vidéki uradalmat 132,658, a tömördi birtokot 13,000, a német-ladányi birtokot 3000, az ivancs-szent-mártoni birtokot 1500 forintért;

a Lippay-családtól: a nezsideri uradalmat 86,000, a locsmándi birtokot 12,000 forintért.

8. SZÉCHÉNYI GYÖRGY PRIMÁS.[32]

Továbbá a Batthyányi, Csáky, Cziráky, Festetics, Forgách, Jakusics, Káldy, Kéry, Mérey, Ordódy, Perneszy, Pethő, Révay, Zichy családok tagjaitól szerzett uradalmakat, jószágokat, kúriákat, birtokrészeket és telkeket.

Különösen oda irányozta figyelmét, hogy a világi kezekre jutott egyházi javakat visszaváltsa és jövedelmeiknek az alapítók szándékaival összhangzó czélokra fordítását lehetővé tegye. Így a sávniki apátságot 60,000 forinton, a borsmonostorit 50,000-en, a szent-gotthardit 24,000-en, a vágújhelyi prépostságot 2,000 forinton szerezte meg.

Míg az egyház jogain és érdekein ejtett sérelmeket ily módon megszüntetni igyekezett: hő vágya volt, hogy az ország területi épségén századok előtt elkövetett merénylet szégyenítő következményeit is elhárítsa.

A Zsigmond király által Lengyelországnak zálogba vetett tizenhárom szepesi város és Lubló vára visszaváltásának szándéka régtől fogva foglalkoztatta az országgyűléseket; azonban végzéseik részint politikai, részint pénzügyi nehézségek miatt valósíthatók nem voltak.

Az 1681-ik évi sopronyi országgyűlésen Széchényi György azzal az ajánlattal lepte meg a rendeket, hogy a 80,000 forintnyi váltságösszeget lefizeti, sőt ezenfelűl a Lengyelországba küldendő országos bizottság költségeire tízezer forintot ád; föltételűl csak azt kötötte ki, hogy a visszaszerzendő terület jövedelmével élethossziglan maga rendelkezhessék; holta után pedig az a felsőmagyarországi véghelyek javára fordíttassék.

Az országgyűlés két táblája és a király elfogadták mind az ajánlatot, mind az akkor kötött föltételt, és törvényczikkelyben örökítették meg köszönetüket.[33] Azonban a politikai viszonyok a nemes eszme megvalósítására most sem voltak kedvezők. Az ajánlat sikertelen maradt. A visszacsatolás csak a következő század második felében, Lengyelország felosztása alkalmával volt foganatosítható.

III.

Széchényi György családi politikájának rugói. Első végrendeletei. Törekvése a családi vagyon egybentartására. Az 1690. és 1692-iki végrendeletek. A végrendelet megerősítése. Közczélokra tett hagyományai.

Széchényi György szerzett birtokainak túlnyomó része a Dunán túl: Fejér, Győr, Moson, Sopron, Vas és Zala megyékben feküdt. Csekélyebb kiterjedésűek és értékűek voltak birtokai a Dunán innen Árva, Nyitra, Pozsony, Trencsén és Szepesmegyékben.

Öcscsének, Lőrincznek, miután a néki korábban átadott jószágokat a törökök feldúlták volt, 1665-ben a győrmegyei rárói uradalmat, tíz esztendő múlva pedig a nezsideri uradalmat és a nyulasi jószágot engedte át.[34]

Elhatározásának rugóit nem gyengéd testvéri érzelmekben találjuk föl. Végrendeletei (melyeknek elsejét 1665-ben, a következőket az 1679., 1684., 1690., 1692. években készítette) egy meleg szót sem tartalmaznak Lőrinczről; ennek gyermekeivel pedig nagybátyjuk annyira keveset törődött, hogy azt sem tudta biztosan, melyik a kettő közűl az elsőszülött, s mi az ő neve.[35]

Egy második végrendeletében, mely latin nyelven van szerkesztve, a következő módon szól róluk: «Ha rokonaim, s különösen két unokaöcsém ő felsége iránt hűtelenekké, eretnekekké vagy tékozlókká lennének: a győri káptalan verje ki őket, ha szükséges ő felsége támogatásával is, birtokaikból, a melyek a végvárak és őrségeik fönntartására fordíttassanak.»[36]

Világos, hogy csak kötelességét akarta teljesíteni, a mikor atyafiairól gondoskodott, és az ambitió vezette, hogy nevét előkelő, hatalmas családban örökítse meg. A «vér» cultusa, nem az egyes rokonok iránti rokonszenv sarkalta a család gazdagságának megalapítására.

Egy alkalommal rokonait, mikor körükben az az aggodalom támadott, hogy új végrendelete rájok nézve hátrányos változtatásokat tartalmaz, így nyugtatta meg: «Rút, bolond ember az ... a ki elhiteti magával, hogy én a magam vérét megvessem; ennyi véres verétékkel, sok pénzemmel, fáradságommal, sőt mind véres verétékemmel szörzött állapotunkat idegen kézben ereszszem. Nem volna így igaz vér bennem.»[37]

Családi politikájának jellemző kifolyása volt első végrendeleteinek intézkedése, a mely a magyar birtokjognak a fiúgyermekek között egyenlő osztályt követelő gyakorlatától eltért, és a majorátus intézményének meghonosítására czélzott. Világosan megmondja, hogy azt «a mi Németországban történik» – («quod fit in Germania»), akarja életbeléptetni.

Ugyanis testvéröcscsének halála után (1678)[38] szerzeményeiből unokaöccsei részére két birtok-testet alakított; az egyiket a Dunán túl Mártonnak, a másikat a Dunán innen Györgynek, haszonélvezetűl tényleg átadta, és úgy rendelkezett, hogy holtuk után mindegyik birtok-test osztatlanúl szálljon mindig az elsőszülött fiúra, a ki testvéreit egyenként kétezer forint lefizetésével egyszer-mindenkorra kielégíti; az egyik ág kihaltával a másik, és mindkét fiág kihaltával a leányág örökösödik.

Ezen rendelkezés jogi érvényességének föltétele volt a királyi jóváhagyás, a mit ki is eszközölt. Lipót 1682 deczember 24-én kelt okiratában őt szerzeményeire vonatkozólag a végrendelkezés korlátlan szabadságával ruházta föl, biztosítván, hogy alkotott vagy jövőben alkotandó végrendeletét meg fogja erősíteni.[39]

Valószínűleg közös megállapodás eredménye volt az, hogy ekkortájt Esterházy Pál nádor is a majorátus alapján rendezte családjában az örökösödést. Míg azonban az ő szándéka végrehajtatott és mai napig érvényben van; Széchényi György attól utóbb maga tért el, mikor unokaöcscsei közűl az egyik, Márton (1689) magtalanúl kimúlt. Az 1690 és 1692-ben alkotott új végrendeletek a György részére hagyományozott birtokok tekintetében az elsőszülöttségi örökösödést nem állapítják meg, és csak azt a megszorítást foglalják magukban, hogy a fiág kihalta után, Györgynek nem leányai, hanem nőtestvérei és ezek utódai örökösödnek.

9. SZÉCHÉNYI GYÖRGY ELSŐ VÉGRENDELETÉNEK ZÁRADÉKA.

Az ekkor megalkotott családi vagyon a kapuvári, széplaki, felsővidéki, rárói, egervári, peleskei, szentgyörgyvári, kürti uradalmakból állottak, a melyekhez még néhány kisebb jószág, továbbá a pozsonyi, győri, nagyszombati és galgóczi házak tartoztak.

Egy másik unokaöcscsének, Széchenyi Pál veszprémi püspöknek csak díszkocsiját hat lóval és egyik bundáját hagyta.

Többi rokonai közűl pedig egyedűl Lőrincz egyik leányának, Imrikovics Györgynének fiait részesítette némi kedvezésben: a Buda vidékén fekvő Páty falut szánta nekik.

Az 1682-ben kieszközölt királyi oklevél általánosságban tartott fölhatalmazásában nem látván teljes biztosítékot: a veszprémi püspököt 1692 február elején Bécsbe küldötte, hogy százezer forintot készpénzben az udvari kamarának ajánlva föl, a végrendelet megerősítését eszközölje ki.[40]

Az udvarnál azonban nehézségeket támasztottak, a melyekről értesűlvén a százesztendős prímás a következőképen válaszol unokaöcscsének:

«Talán abban tennének a kamarák s ő felsége is valami difficultást, hogy annyit adtam az atyafiaknak? Egy az, hogy mindennek harmadrészit szabad volt nekik hadnom, noha tizedrészit sem hadtam annak, a kit ad pias causas hadtam. Másik az: mit hadtam? Kürt 13,000 forintban van. Ráró 20,000-ben egy része, másik része 10,000-ben, Széplak 20,000-ben, Fölső-vidék 50,000-ben, Egervár 36,000-ben. Mindez sem teszen annyit is, mint a mit ő fölségének hadtam és adtam: az a 100,000 forint s azonkivűl még; 120,000 forint. Hát hol még amit az ispotálokra hadtam és fundáltam?! Osztán mit kívánok én? Testamentomomnak confirmátióját? Meg van. Mert még ezelőtt tizenöt esztendővel kiadta ő fölsége az diplómát de facultate testandi quocumque modo. Egervár felől perennális fassiója van ő fölségének örökben az atyafiaknak. Széplakot palatinus uramtúl, Felső-vidéket Draskovics uraiméktúl birom zálogban, Rárót hasonlóképen. Mi közük az ilyenekhez a kamaráknak? Hiszen eladhatjuk most is, s oda fordíthatjuk a pénzt, valahová akarjuk. Ha ezeken s ilyeneken akadoznak, szégyenség tűlek. Ezeket mindenütt mondhatja kegyelmed!»[41]

Néhány nap múlva Leopold király aláírta a megerősítő okiratot, a melybe a végrendelet szövege egész terjedelmében be van iktatva.[42]

10. I. LIPÓT.[43]

Az agg főpapnak teljes joga volt felháborodni a kamara magaviseletén; mert hazája és királya iránt kötelességét buzgóbban és készségesebben mint ő, senki sem teljesíté.

Az 1682 deczember 24-iki diplomában a király hálásan elismeri, hogy Széchényi György Sümeg, Győr, Veszprém megerősítésére 50,000 forintnál többet költött, és Zalavár megerősítésére 50,000 forintot ajánlott föl.

A következő évben, a mikor Bécs városát a törökök ostromolták, és a császári pénztár az őrség zsoldjának fizetésére képtelenné vált, e czélra Széchényi Györgynek a bécsi Pázmány-intézetben elhelyezett pénzéből 61,560 forint fordíttatott.[44]

József király koronázása ünnepélyességeinek költségeire (1687) a prímás 20,000 forintot bocsátott az udvar rendelkezésére.

A végrendeletben, melynek megerősítéséért folyamodott, a 100,000 forint értékű belatinczi uradalmat és a liekavai uradalmat terhelő zálogösszegből 20,000 forintot, a magyarországi végvárak czéljaira hagyományozta; az érseki jószágokban és a szarvkői uradalomban halála után található gabona- és borkészletet a királyi seregek élelmezésére rendelte átadatni.

A 337,000 forint értékű csejtei, szarvkői és vágbeszterczei uradalmakról akképpen intézkedett, hogy Pesten alapítandó kórház ellátására szolgáljanak, a hol háború idején sebesűlt katonák, béke idején beteg katonák és polgárok egyaránt ápolásban részesűljenek.

IV.

Széchényi György egyházi, kulturai és jótékonysági alkotásai. A papnevelés érdekében tett intézkedések. Kolostorok alapítása. Az egri és pécsi jezsuita kollégiumok. Az érsek szigora atyafiai iránt. Ruttkayné ügye. Az érsek adósai. Merevsége a közügyek terén. Alkotmányos érzülete az udvarral szemközt. Hazafias érzésének megnyilatkozása az 1687-diki koronázáskor mondott beszédében.

Széchényi Györgyöt egyik bíboros kortársa «a bőkezüség és adakozás csodájának» nevezte. Erre a czímre valóban méltónak mutatják egyházi, kultúrai és jótékonysági alkotásai, amelyekben sokoldalúsága és eljárásának tervszerűsége egyaránt fölkelti csodálatunkat.

Vallásos és hazafiúi érzései szövetkezve irányozták tetteit.

Egyik alapítólevelében világosan mondta, hogy «Istenért és a hazáért azt a mit a (török) zsarnokság és az eretnekség leromboltak, újból fel akarja építeni».[45] E mellett először az ő alkotásaiban nyilatkozik meg a vallási közönyösség elleni küzdelem szándéka, az az elhatározás, hogy «a rosz katholikusok», – «a hideg katholikusok» lelkében a vallásos buzgóság tüzét föléleszti.[46]

Ezen czél elérésére a katholikus egyház sokféle intézményeinek összhangzatos közreműködését igyekezett biztosítani. Egyetlen egyet sem mellőzött.

Hogy kellően kiképezett lelkészekben a hívek hiányt ne szenvedjenek, papnöveldéket alapított és a szegény lelkészek segélyezéséről gondoskodott. Az isteni tisztelet ünnepélyességének emelése végett több városban az énekkar javára alapítványt tett.

Mind a lelkipásztorkodás, mind a nevelés terén a szerzetesrendek által kifejtett nagyhatású tevékenység élesztésére egyetlen főpap sem tett annyit mint ő. A jezsuiták, dominikánusok, francziskánusok, kapuczinusok, minoriták, paulinusok, karmeliták, misericordiánusok, szerviták és trinitáriusok, úgyszintén szent Ágoston, szent Klára és szent Orsolya szűzei számára új kolostorokat alapított, vagy a már fönnállók dotatióját jelentékenyen gyarapította; iskolákat, convictusokat, kórházakat bízott vezetésökre.

Míg a győri püspökséget kormányozta, ennek területére szorítkozott működése; Győr, Kismarton, Kőszeg, Sopron, Szombathely városok voltak alkotásainak színhelyei.

Mint az ország prímása a török járom alól felszabadított ország elpusztúlt fővárosára – melyet később családjának két sarja fog tudományos intézetekkel emelni, – és érseki székhelyére irányozta legelső sorban figyelmét.

Alig félesztendővel visszafoglalásuk után, az alapítólevelek egész sorozatát állította ki, melyekben Budán a jezsuita-collegium, főiskola, convictus és kapuczinus-zárda, Esztergomban jezsuita-collegium, gymnasium és francziskánus-zárda létesítésére 295,000 forint értéket szentelt.[47] Ugyanakkor Pesten és Esztergomban kórházakat rendezett be.[48]

A törökök kezeiből visszaszerzett terület vallási és kulturai szükségleteiről egyházmegyéje határain túl is gondoskodott. Egerben és Pécsett jezsuita-collegiumok alapitásáról végrendeletileg intézkedett; az előbbinek dotátióúl a sávniki apátság javait szánta az utóbbinak czéljaira 50,000 forintot hagyományozott.[49]

Felső-Magyarország szintén részesűlt nagylelkűségében. Árvamegyei jószágainak 6000 forintot meghaladó jövedelméről úgy rendelkezett, hogy Trencsénben és Lőcsén fölállítandó convictusok főntartására fordíttassék, mindegyikben 25–30 tanuló nyerjen lakást és ellátást.[50]

Trencsénmegyei illavai jószágát ugyanott a trinitáriusok rendje által alapítandó zárdának hagyta.[51]

A fenkölt szellemű főpap, a kinek szívében egyházának és hazájának elhagyatott állapota iránt mély részvét, szükségei iránt határtalan áldozatkészség honolt, a magánéletben zord és kíméletlen volt. Szigorát, mely a szeretetlenségig ment, azokkal is éreztette, kik a legközelebb állottak hozzá. Összeütközésbe jutott úgyszólván mindegyik atyafiával.

Öcscsét, Pál püspököt, kinek királyi hozzájárulással átengedte a szent-gotthardi apátságot, úgy hogy haszonélvezetét élethossziglan magának tartotta fönn, nem habozott bevádolni a királynál, mert még életében az apátság jövedelmeire igényt emelt.[52] Másik öcscsét Györgyöt egy alkalommal megfenyegette, hogy ha jobban nem gazdálkodik, visszaveszi tőle a jószágokat, amiket neki átadott volt.[53]

Mikor másik unokaöcscsének Mártonnak özvegye másodízben férjhez ment Ruttkay Ferenczhez, a prímás a következő utasítást küldötte Györgynek:

«Minthogy férjhez ment Széchény Mártonné, pedig olyanhoz a ki nem humorom szerént való, mindjárt menj be mind Ráróban mind Kürtre, s foglalj el mindeneket. ... Ha ott találod, szép rendesen adj ki mindjárt rajta, felrakatván, ha nem minden portékáját, küld ki azután gabonáját, s a mie lesz elvitetheti. ... Se magát, se emberét oda többé ne bocsátassad. A szerént a győri házat is foglald el, s Ötevény szigetet a házzal együtt. ... A galgóczi házat szőlőkkel együtt (azt is elpusztította a lotyó!), Jalsót és a szombati házat kezénél hagyom holtig, noha azt sem érdemli.»[54]

György végrehajtotta a parancsot. Azonban Ruttkay Ferenczné többféle igényekkel lépett föl; egyebek között a részére biztosított jegyajándék czímén 1400 aranyat követelt.

«Szemtelenség minden kivánsága;» – írja erre öcscsének a prímás – «semmiben sem engedj neki, mint olyan szemtelen asszonynak; meglátom én ki bánt?!»[55]

Ugyanakkor György nénje Vizkeleti Ferenczné özvegységre jutván, segítségért folyamodott a prímáshoz, aki azonban kereken kimondotta, hogy «egy dénárt sem ád», mivel eleget adott volt férjének, fiától pedig, kit rosszúl nevelt, semmi jót sem várhatni.[56] A mely jóslata beteljesedéséről tanuskodnak az ifjú Vízkeleti adós- és záloglevelei, melyeket a családi levéltár megőrzött.[57]

Kérlelhetetlen volt adósai és jobbágyai iránt is, amikor kötelezettségeiknek eleget nem tettek. Bakacs Sándor ellen, ki 200 forintnyi tartozását meg nem fizette, végrehajtást foganatosíttatott; Mártonfalván három jobbágy telkét ítéltette meg magának.[58]

Egy alkalommal széplaki jobbágyai magukra vonván neheztelését, tisztéhez, kit hozzájuk küldött, így ír: «Jaj azoknak, azt én soha el nem szenvedem. Vigyék Sopronyba feleségek, minden portékával együtt. Széplak Rútlak leszen; azt én nem szenvedem tovább».[59]

Intransigens volt ő a közéletben is, amikor nem érdekei, hanem elvei érvényesítéséről volt szó. Az 1691-ik évben Balassa Ádám és Zsuzsanna, emberölés és vérfertőztetés bűnténye miatt, halálra ítéltetvén, a királyt arra kérte, ne kegyelmezzen meg a bűnösöknek; mert ha ezt tenné, Isten haragját vonná az országra.»[60]

A protestáns felekezetek igényeinek mindíg erélyesen ellenszegűlt. Az 1687-ik évi országgyűlésen javukra alkotott törvények ellen óvást emelt.[61] Az 1694-ik év elején a kanczellárt kéri:

«Eleiben se bocsássa kegyelmetek többé azokat a lator istentelen gyöngyösi kálvinistákat, a kik eretnek tanítót bevittek volt oda Bocskai háborúságában.»[62]

De éppen ezen kanczellárral szemben nem kevésbbé határozottan állást foglalt, mikor egyháza jogait megtámadva látta; 1692-ik évben a magyar papság megadóztatását elrendelő királyi irat kibocsátásáról értesülvén, hogy visszavételét eszközölje ki, Széchényi Pált Bécsbe küldötte. Hozzá írt levelében a következő helylyel találkozunk: «Mind cancellárius uram csinálta ezeket, ... a nyomorúlt ember ... hogy híségét és zélusát mutassa, azért cselekedte s rontotta a clerust. Hiszen engem tentált elébb ezzel Karafa uram; itt nem vihetvén véghez, úgy ment cancelláriushoz ... Pestilens ember az, amint ezen dologban úgy a többiben is.»[63]

Széchényi György nem volt politikus. Sohasem tett kísérletet arra, hogy az udvarnál az országos ügyek intézésére befolyást gyakoroljon. Azonban a magyar alkotmány felforgatására irányuló törekvéseknek mindíg útjába állott.

Így 1671-ben, a Zrínyi-Frangepán összeesküvés elnyomása után, a királyt, ki az országgyűlés mellőzésével adókat készült kivetni, figyelmeztette, hogy törvénytelen eljárásával az országban nagy felháborodást idézne elő. «Ismerem» – úgymond – «Felségednek a mindenható Isten iránt táplált félelemmel párosúlt hódolatát. Tudom, hogy az irgalmas de egyszersmind igazságos Isten áldásában kíván, szeretett hitvesével és utódaival egyetemben, részesülni. Erre az Isten iránti hódolatára, a csodálatos isteni ítéletektől való félelmére, utódai iránti szeretetére hivatkozva, esedezem halaszsza el legalább rövid időre szándéka végrehajtását. A magyar nép az osztrák ház körűl nem szűkölködik érdemekben. Köztudomású, hogy mennyi vért ontott fönmaradásáért. Ma is tűztől pusztíttatnak, megsebesíttetnek, leöletnek a magyarok; míg a szomszéd népek a béke áldásait élvezik ... Ferdinánd és Miksa uralkodása alatt szintén találkoztak felségsértők és lázadók, érdemük szerint megfenyíttettek. Most is bűnhődjenek azok, a kik megérdemlik. De Felséged bölcseségére bízom annak megítélését, vajjon igazságos-e hogy néhány ember gonoszságáért az egész nemzet lakoljon. ... Nyelvem akadozik mikor ezekről szólok, kezem reszket, mikor tollam ezeket leírja, szemeim könnyekkel telnek meg; mert a törvénytelen adók kivetéséből származó súlyos bajok hosszú sorozatát előre látom. Szeretem felséges császáromat és királyomat; de hőn óhajtom országom örök fönmaradását is!»[64]

Később Kollonics alkotmányellenes tervei ellen szintén határozottan fölszólalt.[65]

József király koronázása alkalmával tartott üdvözlő beszédét is nemes hazafiúi érzés melege hatja át. «A királyt» – úgymond – nem oltalmazhatja hatalmasabb erősség, mint népeinek szeretete. Minél nagyobb szeretettel ragaszkodnak hozzá alattvalói, annál inkább rettegnek tőle ellenségei. ... A szeretet és a kegyelmesség lesznek leghívebb őreid. Valóban boldog csak úgy lehetsz, ha másokat boldogítasz ... Isten és népeid által szeretve élj!»[66]

V.

Széchényi Pál kalocsai érsek. Egyházi pályája. Hazafias érzülete. Rákóczi Ferencz ítélete. Széchényi Pál békítő szerepe a Rákóczi-felkelés kezdetén. A gyöngyösi tárgyalások és a selmeczbányai értekezlet. Küzdelmei a mindkét oldalról nyilvánuló bizalmatlanság ellen. Nemes jellemének hatása az angol és németalföldi követekre. Az ónodi gyülés; Széchényi visszavonulása: Halála.

Sok tekintetben eltérő jellemvonásokat tüntet föl és különböző irányban haladott a nagy prímás unokaöcscse Széchényi Pál, ki nem aquirált jószágokat, nem alapított intézeteket; politikai tevékenységével békét és engedékenységet hirdetve az udvarnál és a felkelők táborában, szolgált hazájának, örökítette meg nevét a történelem lapjain.

A contemplativ élet vonzóerejét követve, húsz éves korában (1662) a pálosok rendjébe lépett, Bécsben és Rómában tanúlt, pappá szenteltetvén, a máriavölgyi és nagyszombati zárdákban rendje növendékeit oktatta, majd (1673) a Sopron közelében fekvő Bondorfon a kolostor főnökévé lett.

Az Istennek és a tudománynak szentelt szerény munkakörből nagybátyjának befolyása által ragadtatott ki, s főpapi méltóságra emeltetett.

11. SZÉCHÉNYI PÁL ÉRSEK.

1676-ban tőle nyerte el a győri prépostságot, mig a királytól pécsi püspökké neveztetett ki. Tizenegy év múltával mozdíttatott elő a veszprémi püspökségre, melyet haláláig megtartott, azután is hogy 1696-ban kalocsai érsekké lett.

Egyházmegyéinek kormányzásában s Veszprém vármegye főispáni hivatalának betöltésében buzgó tevékenységet fejtett ki.

Mint királyi titkos tanácsos fontos ügyek tárgyalására az udvarhoz meghivatván, minden alkalommal, különösen Kollonics alkotmányellenes terveivel szemközt, nemzete jogainak és érdekeinek oltalmára emelte szavát. Ezzel magára vonta az udvari párt ellenszenvét.

Később II. Rákóczi Ferenczhez intézett egyik levelében ő maga önérzetesen utal arra, hogy ő «nem egyszer az udvaronczok dühöngéseivel nem törődve, veleszületett igaz magyar érzését föltárni bátor volt».[67]

Ezzel meghódította a nemzet vezérlő férfiainak bizodalmát és tiszteletét.

Károlyi Sándor az ő önéletírásában így emlékezik meg róla: «Meg kell vallanom, jobbára mind kétségbeestünk, valahogy oly erős kőkertben az hallgatás és bátortalanság miá egészen el fogunk nyomattatni, mindazáltal az Isten ő szent felsége egy méltóságos, igaz, magyar hazájának és koronájának állhatatos hívét papi méltóságba helyheztettet megbátorítván, törvényünken fundált bölcs propositióival ellenünk felindúlt haragját az felséges udvarnak mitigálta».

Maga Rákóczi Ferencz pedig latinul szerkesztett önéletrajzában írva hagyta róla: «Bercsényi többször beszélt nékem ezen főpap szép tulajdonairól és a haza szabadsága iránti buzgalmáról. Gyanús volt azért a bécsi udvarnál már elzáratásom előtt».[68]

A mikor tehát (1703) Rákóczi Ferencz az elégületlen nemzet élére állott, függetlenségének kiküzdésére fegyvert fogott és a Habsburg-ház európai ellenségeivel szövetkezvén az ország nagy részének rövid idő alatt urává lett: a király, a ki ugyanakkor egy nagy világháborúba volt bonyolódva, a belső béke helyreállítására irányuló törekvéseiben, mint a leghivatottabb közbenjáróhoz, ő hozzá fordúlt.

A megkeresés ez irányban, mint ma mondanók, félhivatalos úton jutott el hozzá. Egyik római ismerőse, Scalvinioni Jeromos, a császári kamara tanácsosa, Leopold meghitt embere, egészen magántermészetű levélben, a maga nevében intézte hozzá a kérést, hogy neki az országban uralkodó elégületlenség okai és lecsillapításának módja felől felvilágosítást adjon.[69]

Széchényi azt válaszolta, hogy a felkelőket «a királyi szó megszegése», a király által az utolsó országgyűlésen tett ígéretek ellenére az egyházi és világi rendeken ejtett számtalan sérelmek késztették arra, hogy fegyvert fogjanak. Ezeket a sérelmeket részletesen ismertetvén, tárgyilagos előadásának fátyolán átcsillámlik az ő saját felháborodása is a nemzet jogainak lábbal tiprása fölött és a részvét, melyet a sanyargatott nép nyomora szivében fölkeltett. Végűl azt a meggyőződését fejezi ki, hogy a felkelést fegyverrel elnyomni többé nem lehetséges, minélfogva vezetőit békére kell hajlítani. A közbenjárói tiszt elvállalására késznek nyilatkozik; de a föltételek részletezésébe nem bocsátkozik.[70]

Néhány nap múlva maga Lipót király fordúlt hozzá, s fölhatalmazta annak kinyilatkoztatására, hogy a rendek jogain és kiváltságain ejtett sérelmeket, mint a melyeket az ő tudta nélkűl követtek el rajtok, orvosolni fogja.[71]

Széchényi Pál azzal kezdette meg föladatának megoldását, hogy sümegi várában Károlyi Sándorral, majd Lébény-Szent-Miklóson Bercsényi Miklóssal értekezett. A királyhoz intézett jelentésében leplezetlenűl szól «a kiváltságok, törvények, királyi okiratok megnemtartásáról, mellőzéséről, felforgatásáról» és nyiltan kimondja, hogy a felkelők a király iránt, mert «okiratba foglalt ünnepélyes ígéreteit annyiszor megszegte», bizalmatlanságot táplálnak. Ennek következtében azt javasolta, hogy külső hatalmasságok kezességében nyújtson a fölkelőknek biztosítékot.[72]

De ugyanakkor Rákóczi Ferenczet is engedékenységre igyekezett bírni. «A magyar vér sugallja nékem» – így ír hozzá latin levélben – «hogy az ország szabadságának és a közbékességnek helyreállítására elérkezett a legalkalmasabb időpont.» Ha ezt a fejedelem nem használja föl, tovább fog folyni a háború, melynek bizonyos következménye lesz az ország pusztulása és sok vér ontása, ellenben kimenetele bizonytalan; mert a franczia király halála, a hollandi köztársaság által kivívott győzedelem, Nápolyban kitörő forradalom elegendő a helyzet megváltoztatására. E mellett fegyelmébe ajánlja «a magyar nép állhatatlanságát, figyelemre való csekély hajlandóságát, ellenben arra való készségét, hogy magánérdekeknek a közügyet alárendeli». Hírdeti, hogy «a háború csak addig igazságos és megengedett, míg a sérelem elhárítására szükséges; ellenben igazságtalanná és tilalmassá válik amikor a boszúállást tűzi ki czélul».

Egyébiránt biztosítja a fejedelmet, hogy noha még nem volt alkalma személyesen érintkezni vele, iránta «igazi magyar szeretettel viseltetik, dicső tettei és jeles tulajdonságai csodálattal töltik el».[73]

Rákóczi viszont szintén a tisztelet és a bizalom nyilatkozataival halmozta őt el. Örömmel üdvözölte mint munkatársát a haza szolgálatában. «Apjának» czímezte őt, s magát «szolgálatkész fiának» jegyezte.[74]

Széchényi, szerénységében, csak némi habozás után határozta el magát arra, hogy a megfelelő bizalmas czímzést és aláírást használván, őt «tisztelt fiának», magát «szolgálatkész szülőjének» nevezte.[75]

12. II. RÁKÓCZI FERENCZ ARCZKÉPE.[76]

A másik részről: Pálffy János az ő (magyar) leveleiben állandóan «Méltóságos érsek, kedves uram atyám»-nak szólítja őt, és Lipót meghitt embere Scalvinioni hasonló kifejezésekkel él.[77]

Azonban noha a főpapi közbenjáró az udvarnál és a felkelők táborában bizalmat keltett; nehéz, meddő erőfeszítések napjai várakoztak rá. Széchényi teljes őszinteséggel igyekezett Lipótot meggyőzni arról, hogy csak a magyar alkotmányos jogok tiszteletben tartásával biztosíthatja házának a magyar koronát, Rákóczit ellenben arról, hogy Magyarország csak a Habsburg-ház jogara alatt élhet biztonságban. «Ettől az uralkodóháztól elszakadva – irja egyik levelében – ezer veszedelem fenyegetne; sőt mielőtt tőle elszakadnánk, és a jogart más hatalmasság kezeibe adnók át, amaz ezer mesterséggel meghiúsíthatja igyekezeteinket, s miután meghiúsította, a szabadság helyett rabszolgák sorsát juttatná osztályrészűl azoknak, kiket fegyver és tűz megkíméltek. Hiú az a reménység, hogy az osztrák házat teljesen meg lehet semmisíteni. Ez már azért sem lehetséges, mivel ha az sikerülne, a franczia király vagy a bajor fejedelem az egyetemes monarchia megalapítására gondolhatna, a minek megakadályozására a többi fejedelmek közös erővel törekednének.»[78]

Mikor márczius végén Gyöngyösön Rákóczival és híveivel személyesen találkozott, azon volt, hogy a franczia segítséghez csatolt remények alaptalanságát kitüntesse. Jellemző, hogy azon súlyos megrovásban, melylyel a franczia politikát sújtotta, felhozta a protestánsok üldözését is, azt «a kegyetlenséget, mely szerint fegyverrel kényszeríttetnek olyan vallásos cselekményekre, amelyek lelkiismeretökkel és hitökkel ellenkeznek.»[79]

Míg Gyöngyösön kifejtett igyekezetei sikerében bízni kezdett ennek meghíúsításával fenyegette őt Heister császári tábornagy, a ki az udvar békére hajló politikájának ellensége volt, és Széchényi ellen fordúlt. Veszprémbe küldött egy csapatot, mely ott iszonyú pusztítást és kegyetlenségeket vitt véghez, még a káptalan tagjait sem kímélte; ugyanakkor sértő nyilatkozatokat hallatott Széchényiről, kit nem átallott árulónak, «a rebellisek elsejének» nevezni.

Az érsek panaszt emelt a király előtt. Nemes önmegtagadással sóhajt föl: «Vajha csak én szenvednék kárt és sérelmet!» Figyelmezteti uralkodóját, hogy a tábornagy ilyen eljárása megingatja a felkelők táborában a békére való hajlandóságot.

De mikor azután Rákóczi csakugyan a király iránti bizalmatlanságának igazolására Heister eljárását is fölhozta; nem habozott, utalni arra, hogy a fejedelem biztosító okirataival nem törődve, az ő hadai is pusztítottak az érseki uradalomban.[80]

Ugyanakkor a fejedelem előtt nyiltan föltárta, hogy az ő magatartása sem győzheti meg békeajánlatainak őszinteségéről az udvart. Pecsétjével ellátott nyilatkozatot kívánt tőle, melylyel ő bebizonyíthatná, hogy a felkelők «üdvös egyesség létrehozásáért ragadtak fegyvert, s nem hátráltatják makacsságukkal a béke létrejöttét». Csak ilyen módon «moshatja le a fejedelem azt a szennyfoltot, amelylyel őt bemocskolni igyekeznek azok a kik állítják, hogy soha sem volt komoly szándéka békét kötni, hogy szemei előtt a franczia érdek, melyet Ausztria gyengítésével előmozdítani igyekezik, vagy magán haszna, nem pedig az ország java lebeg».[81]

«Ne engedje Fenséged, hogy az egész világ színe előtt békére való hajlandóság színlelésével és magánérdekek hajhászásával vádolják; ne késsék végre a tárgyalások megindításának komoly szándékát kitüntetni.»[82]

Az 1704-iki szeptemberben Selmeczen a király és a felkelők biztosai között tartott értekezleten, Széchényi igyekezetei nem Rákócziék, hanem az egyik királyi biztos, Seilern gróf makacsságán szenvedtek hajótörést, ami olyan mélyen hatott rá, hogy «bújában belebetegedett».[83]

Ezért Lipót király halála után megnyugvással értesűlt arról, hogy Esterházy nádor szándékozik a közbenjáró tisztet átvenni. «Bizony nem hogy bánnám» – írja egyik bizalmas emberének – «de örvendeni fogok ha hogy valami jót vihet véghez.»[84]

Azonban József király óhajtására folytatnia kellett erőfeszítéseit.

Eközben odaadó lelkét a félreértések töviskoszorúja sebezte. A nagyszombati békealkudozások idején (1705 októberben) Rákóczi megtagadta az ő jószágainak és a szolgálatában álló rendeknek a kurucz pusztítások alól a mentességet, és szemére lobbantotta, hogy nincs joga egyenlő elbánást követelni azokkal, «a kik hazájok szabadságáért készek a földet is megfesteni s azzal nem különbféle praetextusokkal színeskedniek».[85]

Az ónodi országgyűlés pedig jószágai elkobzására ítélte őt. Másrészről a bécsi udvar is bizalmatlanságot táplált és kíméletlenséget tanusított iránta: a mit Stepney angol követ azzal magyaráz, hogy Széchényi «olyan lelkű ember, ki inkább bátran kimondja az igazat, mintsem a nemzet érzületének takargatása által hízelkednék a miniszteriumnak».[86]

Az, a ki ezeket a sorokat írta, a legilletékesebb volt arra, hogy ítéletet mondjon Széchényi Pál jelleme és tevékenysége felől. Miután József király a felkelők kívánságát teljesítvén, az angol király és a németalföldi köztársaság mediatióját elfogadta, követeik Stepney és Hamel-Bruynint két éven át voltak Széchényi munkatársai.

«A való történet regeszerű alakulásainak egyik legsajátszerűbb esélye», – jegyzi meg a kalocsai érsek jellemrajzának irója – «hogy a tősgyökeres magyar hazafinak, a buzgó katholikus főpapnak egyedüli tevékeny szövetségese és törekvéseinek őszinte hathatós előmozdítója két messzeföldi idegen és megcsökönyösödött eretnek».[87]

Az ő hazaszeretetének és érdemeinek, hozzá írt és kormányaikhoz küldött jelentéseikben el nem porladó emlékoszlopot emeltek ők.

Míg a bécsi udvar politikusai iránt megvetésüket, a magyar fölkelés vezéreinek önzetlensége tekintetében bizalmatlanságukat ismetelten kifejezik, – a kalocsai érsek nemes jellemének varázsa alatt állanak, feltétlen bizalommal és elismeréssel adóznak neki.

Osztoztak ebben azok is, kik az eseményeknek a távolból avatott tanúi valának. Harley angol miniszter egyszerű, de monumentális szavakkal dicsőíti őt meg, amikor azt írja róla, hogy «ő is, mint rendesen azok, kik észszerűen kívánnak cselekedni, a pártzsarnokságnak áldozatúl esett».[88]

Az ónodi gyűlés a Habsburg-házat trónvesztettnek nyilvánítván és Rákóczit Magyarország vezérlő fejedelmévé megválasztván, a béketárgyalásoknak véget vetett. Széchényi elcsüggedve, megtörve vonúlt vissza. «A balvégzetű forradalom ideje alatt – írja ő – nem kíméltem sem fáradságot, sem igyekezetet, hogy a hőn óhajtott békét a hazának visszaszerezzem; de a jóknak mérhetetlen fájdalmára, minden eszköz sikertelenűl kimeríttetett ...» «Magyarország békéjének visszaállítását most már inkább az égtől, mint az emberektől lehet várni». E sorokat a pápához intézi, kinek szívében – úgymond – «a szánakozás érzetét kívánja fölkelteni».[89]

A mikor a saját tehetetlenségét felismeri és mindazokban, kik hazája sorsát intézték, csalódott: vallásos érzése óvta meg a kétségbeeséstől. «Az ég segítségében bízva» szállott sírba 1710 május 22-ikén.

Ha Isten csak egy évvel hosszabbítja meg életét, a szatmári békekötésnek nemcsak előkészítője, hanem létesítője, a törvényes örökösödési rend és az alkotmány együttes biztosításában eszméi diadalának tanúja lett volna.

VI.

II. Széchényi György. Katonai pályája. Grófi rangra emeltetése. A grófi czímer. Mi tartotta vissza a Rákóczi pártjától? Családja. Széchényi Zsigmond. Ennek gyermekei. Széchényi György hagyatéka. Az 1740-diki osztály.

Mig a két nagy főpap bőkezüségének tényei és politikai tevékenységök fénynyel övezték az új nevet: ennek viselésére a harczi téren tette magát méltóvá a család fönntartója, a második Széchényi György. Az országnak a török járom alól felszabadítására viselt hadjáratokban jelentékeny csapat élén vitézűl küzdött; Buda, Fejérvár, Kanizsa és Szigetvár megvívásának dicsőségében része volt.[90]

13. GRÓF SZÉCHÉNYI GYÖRGY ALÁÍRÁSA.

A SZÉCHÉNYIEK GRÓFI DIPLOMÁJÁNAK UTOLSÓ LEVELE.[91]

1687-ben a királytól Egervár, Pölöske és Szent-György várak kapitányává neveztetett ki, 1696-ban ezen várak örökös kapitányának czímét szerezte meg családjának,[92] egy esztendővel utóbb pedig a grófi rangra emeltetett. Ezen alkalommal az 1629-ben nyert czímer kibővíttetett, olyformán, hogy a czímerpaizs közepén a régi czímer foglal helyet, maga pedig a czímerpaizs négy mezőre osztva, kettőben a hármas halomból kiemelkedő kettős kereszt, kettőre pedig nyilt koronából a nap felé repülő sas van elhelyezve.

14. A SZÉCHÉNYIEK GRÓFI CZÍMERE.

A királyi okirat fogalmazója a Széchényi-család «régiségét» (vetustatem) és hadi erények által kitünő férfiaktól leszármazását emelte ki, megnevezvén ezek közül Mihált a veszprémi kapitányt, – Istvánffi munkájára való hivatkozással. Magasztalásokkal halmozza el továbbá Széchényi György prímás halhatatlan érdemeit és azon szolgálatokat, melyeket Széchényi Pál és maga a kitüntetett György tettek a királynak és a hazának.[93]

Széchényi György mindazáltal, noha a királyi elismerésre jogczímeket szerzett, és viszont a király iránt hálára lekötelezve volt: mikor Rákóczi Ferencz a haza szabadsága visszaszerzésének varázsszavaival fegyverre szólította a nemzetet: ezek az ő szívében is visszhangra találtak és kínos tusát idéztek föl. Csakis főpapi bátyjának tekintélye, nagy erőfeszítések után, tartotta őt vissza a csatlakozástól. Pál érsek egyik levelében maga emeli ki, hogy «csodálatos módon» tartotta meg vérrokonait a király pártján.[94]

György egyébiránt a politikai közéletben nem tűnt föl, és élete végső éveit egészen családjának és gazdaságának szentelte. Nejétől, Mórocz Ilonától – ki 1697-ben a grófi rang elnyerése idejében még élt, – egyetlen fia született Zsigmond, és két leánya: Julianna és Judit.

Zsigmondot atyja gondos neveltetésben részesítette és iskolai tanúlmányai befejezése után Olaszországba küldötte. De gondja volt arra is, hogy vele saját hazáját megismertesse. A külföldről visszatért ifjúval Magyarország különböző részeit bejáratta, és utasítást dolgozott ki számára, melyben jó tanácsokkal látja el. Félje Istent, ne hozzon szégyent családjára, komoly emberek társaságát keresse, a pénzzel takarékoskodjék, lovait kímélje, ruháira és fegyvereire viseljen gondot. Meghagyja neki, hogy akárhová érkezik, az előkelő egyházi és világi uraknál tisztelkedjék; de arra is figyelmeztette, hogy Gyöngyösön eleinek házát és szerény sorsú atyafiait fölkeresni el ne mulaszsza.[95]

15. GRÓF SZÉCHÉNYI GYÖRGY IMÁDSÁGOS KÖNYVÉNEK CZÍMLAPJA.[96]

Fönmaradt saját kezével írt latin imádságos könyve, melyet élete hatvanötödik esztendejében (1722) maga kezdett a szentírás, a szent atyák és más egyházi írók könyveiből összeállítani, a mely az ő mélyen gyökerező vallásos érzületéről és theologiai olvasmányainak széles köréről tesz tanúságot.[97]

Fia, Zsigmond gróf már egészen az arisztokraczia sorába lépett. Elnyerte a kamarási méltóságot. Somogy megye főispánja volt. Két ízben nősült, és főrangú családokból szemelte ki hitvesét. Az első Batthyányi Teréz grófnő, a második Barkóczy Mária grófnő volt. Leányai a Zichy és Schmidegg grófi családokba házasodtak.

Első nejétől négy fia született: Ignácz, Antal, Zsigmond és László.

16. IDŐSB. SZÉCHÉNYI ZSIGMOND GRÓF ALÁÍRÁSA.

Ignácz mint tanuló (1736) a Jézus-társaságba lépett, a melyet azonban csakhamar elhagyott; nőtlen maradt és a világi pályán is megőrizte buzgó vallásosságát, melyet vallásos társulatok élén, úgyszintén a vasvári dominikánusok javára tett alapítványával és a Máriaczelli kegyhelyen a szent szűznek felajánlott értékes ajándékkal tüntetett ki.

Ő és fivérei még alig érték el a nagykorúságot, mikor 1740-ben atyjuk meghalt. Végrendelet utána nem maradván, az örökösödés tárgyában nézeteltérések merűltek föl közöttök; de a perlekedés elkerülése végett választott biróság alakítására határozták el magukat. Bizalmuk Csáky György, Cziráky József és Draskovics Ádám grófokban, Sajgó Benedek szentmártoni főapátban, Szvetics Jakab és Fekete György hétszemélynökökben és Nagy Pálban összpontosúlt.

Ezek a családi irományok alapos tanúlmányozása után arra az eredményre jutottak, hogy a Széchényi György prímás által szerzett és unokaöcscsére Györgyre szállott jószágok, szintúgy mint az utóbbinak saját szerzeményei kizárólag a férfiágat illetik meg. Ennek következtében a leányok lemondottak a hagyatékról s elfogadták a férfitestvéreik által nekik fejenként felajánlott 20.000 forintot, 100 darab aranyat, 50 szarvasmarhát és 200 sertést, úgyszintén arányos részt az ezüst készletből; továbbá öreganyjuk és nagyanyjuk által a házhoz hozott 43,423 forint értékű vagyonra nézve abban történt megállapodás, hogy azt a férfi- és nőtestvérek egyenlően osztják föl maguk között.[98]

Erre aztán következett az osztozkodás az özvegy: Barkóczy Mária és a fiúgyermekek között. Ezen alkalommal is választott biróság döntött. Tagjai voltak: Csáky és Draskovics tábornokok, Paluska Antal hétszemélynök, Janbrics Miklós ítélőmester, Baranyai Imre királyi táblabíró, Svetics Jakab kerületi táblabiró, Nagy István és Nagy Pál sopronmegyei jegyzők.

Mindenekelőtt az özvegy grófné elégíttetett ki; huszonötezer forintnyi összeg fizettetett ki, háromezer forintnyi évdíj biztosíttatott részére.

Azután a jószágoknak a négy fitestvér között egyenlő értékű részekben felosztására kerűlt a sor. Az eljárási módozat tekintetében megegyeztek, hogy a Somogy megyében fekvő birtokok két testvér, a vas- és zalamegyeiek szintén két testvér között osztassanak föl, a sopronmegyeiekben pedig mind a négyen osztozzanak.

Ezen az alapon a választott bíróság tagjai a jószágokat négy csoportra osztották, oly módon, hogy lehetőleg összefüggő területet alkossanak, és a három utolsó esztendő jövedelmeinek számbavételével egyenlő értéket képviseljenek; egy-egy rész jövedelme a tizenegyezer forintnyi összeget kevéssé haladta meg.[99]

Ignácz gróf része gyanánt kijelöltettek Vas és Zala megyékben: Egervára mezőváros, Dienesfán és Andrásfán levő birtokrészek, Győrvár, Posfa, Boldogasszonyfa falvak, Hegyfalu puszta, Szent-Lőrincz falu, Nagyfalu és Fancsika puszták, Szent-Iván, Ördöghettye, Markócz, Csőpincz, Ivanócz, Kükécz és Andrécz, a tótsági kerületben fekvő szőllőkkel, Jakabfa falu, Lékfa puszta, Reznek és Zala-Szent-György falvak, Oszkón levő birtokrész; Sopron megyében: Pereszteg, Kövesd és Homok falvak; végre a pozsonyi ház.

Antal gróf része Somogy vármegyében: Marczali, Somogyvár, Táska, Látrán, Kőröshegy falvak, Gyúgy, Szemes és Bize-puszták, Segesdvár mezőváros és Segesdváros falu, Sopron megyében: Nagy-Czenk, Kis-Czenk és Hidegség falvak, Musajban, Rőjtökön és Cseriben levő birtokrészek; végre a győri ház.

László gróf része Somogy megyében, a Dráva táján, Homok, Szent-György, Kalmancza, Tót-Szent-György, Darany, Barcs, Szederics, Péterhida falvak, Komlosd, Bolko, Heresznye, Lábod, Csokonya, Aranyos, Tarnócza, Szurok, Kútfő és Gyöngyös puszták; Sopron megyében: Horpács, Gógánfa, Ujkér, Lövő, Bóz falvak, Nemes-Kérben, Felső- és Alsó-Szoporban, Ebergőczön, Szent-Miklóson és Szerdahelyen fekvő birtokrészekkel és szőllőkkel; végre egy sopronyi ház.

17. AZ 1740-IKI OSZTÁLYLEVÉL ZÁRADÉKA.

Zsigmond gróf része az apai házon kívűl Zala megyében, Szent-Györgyvár mezőváros, Magyarad, Sennye, Zala-Szent-László, Tötös, Bak, Náprádfa falvak, Erdőfa és Nagy-Kutas-puszták, Pölöske vára és mezőváros, Petefa, Mánd, Egenfölde, Kolom, Hídvég, Barnak, Kelnik, Felig-Bak, Barátokfa, Vár-Erdeje, Bebes, Nána, Petend, Tarolló és Görbej puszták; Sopron megyében: Széplak falu, Hegykő mezőváros, Sőjtörön, és Sárródon fekvő birtokrészek; végre egy sopronyi ház.

A Bóz, Hidegség, Nagy-Czenk, Pereszteg és Kövesd falvakban levő szőllők, bortizedek és a bányajog, úgyszintén a nagy erdő egyenlő részre osztattak.

A csallóközi birtokok osztatlan állapotban hagyattak.

A 10,955 forintnyi követelések, mihelyt behajtatnak, úgyszintén a jószágokon találtató ingó értékek, szintúgy mint a hagyatékot terhelő 106,800 forintnyi adósságok, egyenlően osztatnak föl.

A négy testvér a kölcsönös örökösödést és birtokjogaik oltalmazásában a kölcsönös támogatást biztosította egymásnak; egyszersmind megegyezett abban is, hogy ha valamelyik közűlök szükségtől kényszerítve birtokai közűl valamelyiket árúba bocsátani kívánná, ezt csak testvérei egyikének adhassa el, s az idegeneknek történt eladás érvénytelennek tekintendő.

Végre intézkedés történt közös családi levéltárnak Sopronban föntartása iránt.[100]

VII.

Idősb Széchényi Zsigmond fiainak részvétele az örökösödési háborúban. Ifjabb Széchényi Zsigmond. Családi élete. Hitvesével váltott levelei.

A nemzeti lelkesedés, a mely Mária Terézia részére örökös tartományainak megmentéseért a nemes áldozatkészség és a hősi vitézség világtörténelmi jelentőségű tényeit szűlte, a Széchényi testvéreket is megragadta. Hárman közűlök ragadtak fegyvert.

1744 elején, mikor gróf Nádasdy Ferencz három magyar lovas-zászlóalj felállítására vállalkozott, Széchényi Zsigmond gróf, az elsőszülött, 5000 forintot ajánlott föl neki ezen czélra, azzal a kikötéssel, hogy az egyik zászlóaljhoz első kapitányúl fog kineveztetni.[101]

Zsigmond mint huszárkapitány a csehországi harczi térre küldetett, de a Tábor mellett vívott csatában súlyos sebet kapott, a mely a katonai szolgálatra alkalmatlanná tette. Ennélfogva 1748 elején le kellett mondania rangjáról.[102]

Két testvére az örökösödési háború befejezése után sem tért haza; a katonáskodást életpályáúl választotta; Ignácz ezredessé lett, Antal az altábornagyi méltóságra emelkedett föl.

Zsigmond alighogy a bécsi haditanácstól elbocsáttatását nyerte, és jószágaira visszatérvén, a sopronmegyei Széplakot választotta lakóhelyűl, család alapítására határozta el magát. Az 1723-ban grófi rangra emelt Cziráky László leányát, Máriát 1747 július 25-ikén nőűl vette, kit néhány héttelt utóbb az a kitüntetés ért, hogy a királyné által a csillag-keresztes hölgyek sorába vétetett föl.[103]

Zavartalan bensőségben éltek. Mindketten buzgón foglalkoztak gazdaságuk ügyeivel; amiről tanúskodik néhány fönmaradt levelök, amelyekben mikor egymástól távol voltak, kölcsönösen beszámolnak a történtekről.

Szolgáljon ezen érdekes levelezésből mutatványúl a férjnek és a hitvesnek egy-egy levele.

D. J. C.[104] Szent Györgyvár, 12 Julii 1750.

Édes drágha kéncsem kis Feleséghem! Péterhidán nevő faluban az őzek vadászatyára lévén, vettem későn estve hozám bocsátot leveledet, az mellybűl értettem szívessen én érettem valo bánkadásadat, hogy eddigh is haza nem mentem, megh vallom édes szívem, hogy magamnak is nehezen essik, hogy anyi üdőre kőletik halasztanom most ez eczeri füll menetelemet, mivel dolgaimat olly künyen el nem végezhetem, is ha azakbul egy vagy kető elmarad, nem adatik mindenkor alkalmatoságh onand fűlűl ujobban le gyűni, is azt megh visgálni. Mert tudom, hogy micsoda szeretedtel viseltetül hozám, hogy sokszor füll tett utamot továbbra küll hallasztanom, is te éreted, édes szivem kéncsem, minden dolgomat hátra hadnom. Most pedigh mivel itt vagyok, enged édes szivem, had végezem annak rende szerént dolgoimat. Az Sighrainak is írtam levelet, az ki is tolán el gyün szerdán hozám. Tudod ugy is, miben fekszik az mi dolgunk, had kütelhessem tovább is véle. Az Alfüldy, az Pölöskey, Naprádfay, Kutasi, Baky és Tütösy jószágnak conscriptioját el végeszte, mégh ez az tractus hátra vagyon, de nem hiszem, hogy most ez utal el végeze, mivel maga is siet füll gazdaságát tekénteni. Is így ha az Sighray el gyün, csak azt mutathassam megh, az melly már készen vagyon, hogy abbul is valamit ki tanulhatnánk. Édes szívem, kész vagyok megh eskütni mindenkor, hogy nem azért vagyok itt, hogy oda fünt nem örömöst volnék nálad, vagy hogy el felejtkesztem volna rúlad, mert az én Istenem tudgya szándékamat is gondolatomat, hogy ámbár én személyem szerent itt vagyok, gondolatammal is jo szándékamal mindenkor nálad vagyok, is egy nap egy ora sincsen, hogy rulad ne gondolkadnik. Csak arra kérlek, édes angyalkám, hogy ne busul is ne szomorkadyál, okos aszony vagy, által láthatad, hogy nem egyébért vagyok itt, hanem dolgaimra valo nézve, az mellyeket is el végezvén 21-ik hujus minden bizonyason füll indulak. Elübb is el indultam volna inend, de mivel az Sighrainak csak teghnap küldettem el levelét, már azt megh küll várnom, vagy magha gyün vagy válasza. Hálá Istennek most semmi bajom nincsen, ámbár az nyukhatatlanságh minden nap raytam vagyon. Ma el megyek Magyarodra, mivel holnap Kulamban fognak aratni, megh nézem őket. Az méheydet megh nésztem. Mindenestul 69, az anya méhe 38, a ray 31. Panaszalkadik az méhes pásztor, hogy sokan az vézben belé vesztek, is sokan el is szüktek belőlek. Eleget szitam őket. Az majarné semmire valo. Ha füll megyek, szoval tübbet mondok. Csak mást küll keresni. Édes feleséghem, kérlek kerestes pénzt, mert itt bizony sehunt sem tonálak, eleget tudokazak, de hasztalan. Irgy mégh eczer Bécsbe az Lászlo sogoramnak, hogy szerezen, mert bizony nem tudom, mit cselekszünk. Az Sighray ha el gyün, mégh eczer foghom kérni őtet. Ime küldek megént négy tekenyősbékat, az tübbit magammal viszem füll, kívánom édes szívem, hogy jó egéséghben tőlcsd el. Az somogyi kasznárné lefeküt, leány gyermekje lett. Édes szívem kéncsem Mécsetlém, kérlek az Kristusért légy okas is ne szamarkadyál, mert bizony engemet is megh báncz véle is magadnak egéségedre nem válik, hanem vigan légy Istenben, jo az Isten megh tart benünket egyeséghben, békeséghben is igazán valo szeretetedben, az mellgyben is ajanlott holtigh maradok

Édes Szivem Kéncsem az Te Igaz hiv Uracskád
Szécsényi m. p.

P. S. Méltósághos asszonyom anyámnak eszerszer csakalom kezeid, az kis Miczit véled edgyütt ajanlom Istennek oltolmában. Az Pater Theodoriusnak azt izenem, hogy ne haraguydék reám, hogy néki nem válaszaltom, sok dolgaim vannak, hanem te általad küszünem szépen fáradcságát, hogy látagadásadra füll megy is biztatni tégedet megh nem szünik. Adio, adio, adio.

18. IFJABB GRÓF SZÉCHÉNYI ZSIGMOND LEVELE NEJÉHEZ.

D. J. C.
Széplak, 8 Mai 1752.

Kincsem Drága Uracskám! Kenyeribűl irot leveledet tegnap estve kezemhez vetem; kiírt csokolom kezedet, hogy ol közelrűl is kivántal leveledel meg vigasztalni és szerencsés meg érkezésedrűl tudositani. Nincsen kicségem, hogy az ur Isten Pölöskére is szerencsésen vezérlet, az melet is ha fogom halhatni, szivesen fogok örvendeni. Én is tegnap voltam Sütörön, de az groffot nem látam, aszt mondgyak, hogy sétálni volt, már nem tudom, s igy az groffnét csak magát találtom, az ki is szokáso szerént kegyes volt; semit az tudva lévő dologrul elő nem hozot; de ha tutam volna szándikodat, valamit én talán elő hozhatam volna; de mikor aszt sem tudom, hogy minimű kipen szolhatnik. Ugy-e hogy te nem sokat gondolsz az dologal, avagy ugy mind ha te nem akarnád, hogy ezen dologbul valami lene. Csak azt tudnám, hogy az kető közől meliket mondhatnám, azutan az töbi már az én gondom volna. Bizon ha szándikjok van, bar kezdenének most valamihez, abár üdőnek előtö is azon okbul, mert tegnapelőt vete már Rorer kezehez Homokot, pedig kevésben jo volna e helet aszt kezünkhöz veni. Töbet érne, aszt tartom, mind Sziplak Sarodal együt. Azonban az Fabianyol is lehetne vigezni az hegykűi vendigfogado iránt, s azt is az Sütöriektűl kezünkhöz vehetnénk, s igy csak alkalmasént folna dolgunk. Noha Széplaktul némel dolgokra nézve nehezen valnik meg, de ha mar valamikor meg kölene leni, inkab most, mind hogy másal volna modunk helre hozni. Az plibanus is hogy tegnap Sütőre volt, csak magatul meg kérdezte az kaplántul, ha igaz-e, hogy az groff neki olanokat szolot; de azt felelte: az groff nem, hanem az exaktor mondot néki olas beszédeket. Már te ugyis tudod, mit az öreg groffné mondot, s az melet az sütöri számtartonak a leánya is az kaplant be hivan az szobaba s aszt monta nem halota atyaságod, hogy az mi urasagunk Sziplakot ki fogja valtani. S igy meg nem foghatom, hogy ilen sok féle hirek mind hogy ol sokaig tartanak, ok nélkül legyenek. Valami csak köl lenyi az dologban. Édes szivem, alig hogy te énend el mentél, gyüt az Rorer levele, az melet is ime el küldök. Ugy nem külömben az losi tisztarto irt az pinz erant. Mind az ketőnek aszt valaszoltatam, hogy te ide haza nem lévén, kirem varakozásal legyenek, azon leszünk mentől elöb contentálhasuk. Ha bizonyos vagy az pinznek hamar valo meg nyerisében, nem artona, az kiknek le akarjuk teni, előre iratni, legalab bikeségel lesznek; mert már egymasutan fognak gyüni az levelek, csak győzek váloszoltatni. Mi ma iten szép proczisziot jartunk, sok nép volt s holnap s holnap utan is fogunk jarni, mindhogy az kereszt jaro hét vagyon. Szolgálatodra pedig frisen vagyunk. Az Smidekné még most sem gyöt el, de minden nap varja az groffné őket. Az Ignáczné is ma it volt nálam, az ura pedig Bécsben ment. Az mind az feleségétűl értetem, Homokot árula Bécsben, ugy hogy az Rorer kezébűl ki gyühesen, s inkab masé legyen, mindhogy az Rorer igen kevésben exekvalta. Ha most ebbül az dologbul valami lene, ugyan jol esne, mingyart csak megalkudhatnánk véle. De édes Szivem, ha téged rea akarnanak beszéleni, hogy abul az pénzbül, az mit az Senyei ad, ved meg Homokot, kérlek ne al rea, mert job nékünk keveseb joszagunk és keveseb adoság, mind sem töb joszág töb adoságol. De ha már Sziplak miát volna valami, az már más volna, mert az ugy esnék, mind ha egy joszágomat mas jobért el cseréltem volna. Igy már helesen esnék. Hogy pedig már hoszas ne legyek írasomal, tehát vigzem levelemet s meg bocsasd, hogy ol rutul írtam, de igen sietem, talán el sem fogod olvashatni. Ezel magamat tovabi hü szeretetedben ajánlom maradok

Drága Kincsem
Az te igaz hiv feleséged Cziraki Maria Anna

U. i. Az groffné köszöntet, az gyermekeid csokolják kezedet és kérnek vélem együt, hogy csak hamar vigezd dolgodat. Apropo, ha az Senyei töbet nem adna csak 50 aranyat, még is csak ved el, mert job seminél.

U. i. Az agaraidra parancsolatod szerént fogok vigyaztatni Ezel adio, adio, adio kincsem. Az imadságos könvedet el küldöm, it felejtetik. Adio, vigyaz magadra, edes uracskám, hogy örömel lathasalak mentűl előb. Adio.[105]

VIII.

Széchényi Zsigmond testvérei. László gróf öröksége. Az 1762-iki osztás. Antal gróf adósságainak rendezése. Zsigmond gyermekei. Özvegy gróf Széchényi Zsigmondné. Hagyatéki perek. Az 1773-iki horpácsi egyezség gróf Széchényi Ignáczczal. Gróf Széchényi József. Házassága.

Míg Zsigmond az ősi örökségen szerényen élt, katonáskodó két testvére Ignácz és Antal mindenütt, a hová sorsuk vezette, pazarúl költekeztek és mivel kellő felügyelet nélkül hagyott uradalmaik jövedelme eleg fedezetet nem nyujtott, adósságot adósságra halmoztak. László szintén súlyos terheket vállalt magára.

Antal és László a hitelműveletekben nagy ügyességet tüntettek ki és türelmes hitelezőkre akadtak. Ignácz ellenben már rövid idő mulva zaklatásoknak volt kitéve, a melyektől csak jószágok eladásával tudott szabadulni. Túltette magát a kölcsönös örökösödést biztosító 1741-ik évi egyezség kötelező rendelkezésein, és már 1748 elején megkezdette jószágai elidegenítését. Ez ellen három testvére óvást emelt. Mivel pedig ez sikertelen maradt, Mária Terézia királynőhöz folyamodtak, hogy Ignáczot birtokai eladásától tiltsa el. Ignácz ellenben mindennemű lépéseket megtett, hogy szabad rendelkezési jogát megóvja.[106]

19. GRÓF SZÉCHÉNYI IGNÁCZ ALÁÍRÁSA.

Eközben (1760) meghalt László gróf, fiúgyermek hátrahagyása nélkül.

Az elhúnytnak két testvére: Zsigmond és Antal ekkor azon voltak, hogy az 1741-ik évi osztozásnál neki jutott jószágokat a család fiága számára megmentsék.

20. GRÓF SZÉCHÉNYI LÁSZLÓ ALÁÍRÁSA.

Ez nem volt könnyű feladat. A hagyatékot 269,316 forint terhelte és igényt tartott rá nemcsak az özvegy Trakostyani Draskovics Anna grófnő két leányával, hanem Ignácz is, kinek kezeiben a rá eső részt az elidegenítés veszélye fenyegette volna.

Zsigmond és Antal (1762) kielégítették az özvegyet, kinek 3000 forintnyi évdíjt és a leányokat, kiknek kiházasítására egyenkint 15,000 forintot biztosítottak; Ignáczot pedig rábirták, hogy «a maga terhes statusát reflexióban vévén» az őt illető harmadrészt húsz esztendőre nekik engedje át.

Azután a jószágokat két részre osztották. Az egyik Horpácsból és tartozékaiból, a másik a csokonyai, gyékényesi és zákányi jószágokból alakíttatott. Mivel pedig a hat esztendei átlagos jövedelem az előbbinél 7543, az utóbbinál 16,613 forintra ment, abban állapodtak meg, hogy az, a ki a kisebb részt kapja, az adósságból 83,174 forintot, a másik ellenben 186,141 forintot vállal el.

Antalt, mint az idősebbiket illette meg a két rész közül a választás. «Kívánván» – így szól ő maga az egyezségről kiállított okiratban – «ezt is egymáshoz viseltető szíves atyafiságunkhoz képest elintézni, értvén gróf Zsigmond kedves öcsémnek csokonyai portióhoz leendő nagyobb hajlandóságát, ... nekie cedáltam.»[107]

21. GRÓF SZÉCHÉNYI ANTAL ALÁÍRÁSA.

Azonban Antal gróf vagyonának ilyetén gyarapodása után sem volt képes ügyeit rendezni; adósságai most már 430,000 forintra szaporodtak fel. Mivel pedig figyermeke neki sem volt, arra szánta el magát, hogy összes birtokait még életében átadja öccsének Zsigmondnak, ki viszont az összes adósságok elvállalására ajánlkozott.

1764 márczius 27-ikén Kis-Czenken jött létre közöttök az egyezség.

«Meggondolván azt» – így nyilatkozik Antal – «hogy az jó Isten engemet fiúi maradékkal nem áldott meg, ellenben grof Szechényi Zsigmond öcsém uramnak szép ferfiú magzatjai vannak, hogy annyival inkább familiánk megmaradjon; akarván a mellett már alkalmasint öregedett hátralevő napjaimat és úgy szólván gyermekségemtűl fogva a szüntelen táborozásban elfáradott életemet nyugodalomra tenni» kijelenti, hogy Somogy és Veszprémmegyékben fekvő jószágait haladék nélkül átadja, a sopronmegyeiek haszonélvezetét pedig magának, részben halála esetére özvegyének tartván fönn.[108]

22. GRÓF SZÉCHÉNYI ANTAL ARCZKÉPE.[109]

Az a «két szép ferfiú magzat» József és Ferencz volt, a kik közől az előbbi 1752-ben, az utóbbi 1754-ben született. Előttök jött világra három leánygyermek: Mária Terézia, Borbála és Jozefa, kiket atyjuk gróf Kueffstein Ferenczczel, gróf Forgách Jánossal és báró Mesnil Józseffel házasított össze. Azonban fiai nagykorúságát már nem élhette meg. 1769 október 19-ikén kimúlt.

A magyar jog értelmében az özvegy lett a kiskorú fiúk gyámja, – a mint ő magát nevezi: «gyermekinek természet szerint való tutrixa és curatrixa».

Az új szerzemények által majdnem megháromszorosodott nagy vagyon kezelésében Cziráky Mária egyik vejének, gróf Forgách Jánosnak tanácsával és közreműködésével élt. De ő maga személyesen vezette a család jogi ügyeit. Ezek most nagy mértékben bonyolultakká lettek. Ugyanis Széchényi Antal halála után mind özvegye, mind pedig Széchényi Ignácz megtámadták az 1764-ik évi egyezséget; sőt az utóbbi most nemcsak Antal, hanem László részének felére is igényt támasztott.

Az özvegy ismételten kísérleteket tett, hogy egyezséget hozzon létre; előnyös ajánlatokat terjesztett sógora elé; barátságos leveleket intézett hozzá, a melyek közül egyik, sajátkezűleg írott, felfogásának és nyelvének ismertetése végett itt következik:

Méltóságos Groff, Kedves Sogor Uram!

Mái napon hozzám bocsátott böcsüs leveledet Expressusod által vettem, a melybűl magadat, jollehet Boriska leányom Méltóságos Groff Forgács János Urral léendő copulatiojának elrendelt napjára kedves Groffnéddal együt el jönni atyafiságossan ajánlod, mindazonáltal sajnálom, hogy előre is ajánlásodat oly kétsígessen igéred, hogy ha annakelőtte boldogult Adelffi ur[110] halálávol függőben maradott tractankrul értekezhetöl. Meg vallom arra is resolválnam magamat, de mivel a mostani circumstantiákra nézve minden dolgaim függőben es ugy szolván confusioban vannak, sem napját sem üdeit nem szabhatom terminusképpen azon dolgunknak complanátiójára rész szerint azért, hogy arra válosztott emberim nincsenek, rész szerint pedig hogy nem olly csekély dolog subversálodik közöttünk. Hanem elöbbeni szives invitatiom szerint reméllyem, hogy magadat kedves Groffnéddal együt meg fogod alázni hozzám, a holott mind a jövendőbéli Arbiterrűl, mind pedig az egisz tractánknak terminus napjárul illendő és szüksiges rendölist tehetünk az alatt is.

23. GRÓF SZÉCHÉNYI IGNÁCZ.[111]

Szivem fáidalmaval értem Bariska leányomhoz küldöt franczia levélnek magyarázatjábul, mintha néked nehezzen láttotnék esni, hogy már három esztendőtűl fogva kivánt praetensiodhoz nem juthacz. Én annak oka nem vagyok, mert amint tudod, a joszágnak birássabon nem voltam. De ami nálom ennél nagyob az, hogy a joszágnak birássábon nem lévin, a temérdek adosságok terhes interessit és a gyülölséges processusoknak foltatássára szükséges költségeket is éjjeli nappali gondoskodásommal nehezzen fizetvin, sulossabban söt károssabban esett én nékem, mint sem te néked, akinek ezekre legkisseb gondja sem volt.

Visgállya meg azért ügyemet akárki és nyilván tapasztalni fogja, hogy az Horpácsi által vött joszághoz nem annyira jutottam gyermekeim után való successiohoz, mind pinzen vett, sőt majd ugy szolván vásárlott joszaghoz, még is annak apprehensiojához ily gyűlölsigessen kölletik jutnom, mintha idegentül vettem volna, azt is olly időben, melyben szegin Uram halála után csak 24 órám sem volt betegség, unalmas irások vétele és gyülölséges izenetek nélkül, ugy annyira, hogy ha Isten kegyelme velem nem munkálkodott volna, szegin Uram után (ki is hasonló gyülölséges sok izetlensígeknek köszönheti korábban törtínt halálát) nekem is már koporsóban kelletet volna utánna költöznem.

Nem is lett volna csuda, mert ami ezeken kivűl sebessen nyilazza szivemet az, hogy egy pletyka, szabad, sikos nyelvű, ki titkot tartani nem tud, Szalai Gyura névő polgári jobbágyom áltol azt izented: hogy csak meny el, ne várakozzál, magam emberem áltol fogok váloszolni, a mellyre a Groffnéd meg tekeri az orrát. Ezt ugyan soha tőled nem reméllettem volna, hogy ily szoros atyafiságban, sógorságban lévin, sógor aszszonyodnak, menyednek, izenhetted volna, mellyel én leg alább való konyha szolgálomnak is áltollanám izennyi, holott mindenkor oly reménységben és bizodalomban voltam felőled, hogy szegin gyermekimnek és gyámoltalan árváimnak mint üdősbik báttyok minden mostoha és ellenkező dolgokban pártfogajok, oltalmazajok és gondviselőjök lészesz édes Attyok után.

24. GRÓF SZÉCHÉNYI ZSIGMONDNÉ.

Mind ezeken kivűl mégis a mi szivemnek leg fájdalmassabban esik az, hogy ugyan franczia leveledből értenem kölletik, hogy a midőn szükséges lészen Horpácsra által költöznöm (ha azon üdő alatt a traktanknok vége nem lenne) Horpácsi kastélynak és minden hozzá tartozando joszágnak felét szándékod vagyon elfoglalni és igyekezetemben meg gátolni. Erre pedig mit felellyek egyebet? hanem hogy jol lehet mind Isten s mind világ előtt meg ismirt és helben hagyattatott igasságomat tudván, illen fenegetistűl éppen nem félek, mind azon áltol fáj a szivem és kesereg, mert ha ezt pártos ellenségem cselekedni velem, csak csudálkodásra sem indulnék, annyira a mennyire csudálkoznom köll, hogy egy leg közelleb valo sógor azt igyekezik velem cselekedni, a mit valosagos ellenségem el nem követne, de hiszem, hogy az igasságnok Istene, kinek minden el hagyattakra szeme és gondja vagyon, ha bár emberektűl üldöztetem is, de el nem hágy Ő Szent Fölsége, mint szegin özvegyet meg maradott arvaimmal együt, ki Isten után egyedül csak igasságomban vetem reminségemet és tellyes bizodalmamat.

Mely halhatatlan cselekedet, ha úgy törtinhetnik is, mit nyernél azzal egyebet, hanem ha még a Szécsenyi ház nincs elegendőképpen a világ nyelve és étélete alatt, kintelen lészen oda jutni azon esetre, ha Széplakrul el hordozóskodván és Horpácsi kastélyban bé nem bocsáttotván, a mezzőben kölletnék magam, gyermekeim, cselédeim, minden mobiliáimmal együt a sanyaru télnek közepiben meg nyomorodva maradnom, a minemő dolog talán világ eleitűl fogva sem hallatott ily szoros atyafiak sőt vérek között.

Én mindazon áltol most ezekről praescindálván fölleb irt invitatiomat meg ujjéttom és kedves Groffnéddal együt, kit szivessen addég is tisztelek, el várlok, ki is régi atyafiságos szeretetben viszontag ajánlott ajánlandó tisztelettel maradok

Méltóságos Groff
Kedves Sogor Uramnak

igaz atyaffi szolgálod
Árva Groff Cziráky Mária m. p.

Széplak, die 18 Januarii 1771.

P. S. Jol lehet ezen holnapnak 22-ik napján rendeltem a leányom copulatioja napját, de mivel Groff Forgács későbben vette levelemet, maga rendelissit meg nem tehette, azon okbul, ha netalántán a dolog későbre maradna, kötelessigem szerint a bizonyos napot tudtodra fogom adni.

Az özvegy, miután igyekezetei a békés megoldás létrehozására eredménytelenek maradtak, Mária Teréziához fordult. Előterjesztette, hogy gróf Széchényi Ignácz köztudomás szerint számos jószágát törvényes örökösei sérelmére megterhelte és elidegenítette; mivel pedig az egyezségi ajánlatokat visszautasította, ellene az 1723-ik évi XLVIII. törvényczikkely értelmében a zárgondnokság elrendelését kéri.

Mária Terézia ezen végső eszközhöz nem nyult, hanem 1772 deczember 30-kán kelt rendeletével a dunántúli királyi táblának meghagyta, hogy Ignácz grófot sógornéja ajánlatainak elfogadására birja.[112]

Végre 1773 október 22-ikén Horpácson megköttetett az egyezség. Ignácz gróf a következő nyilatkozatot állította ki:

Én Sarvari fölső Vidéki Gróff Szécseny Ignácz megh fontolván azt voltaképpen, hogy mind Isten mind világh előtt sokkal teczősb s kellemetesb légyen akármelly állapotban léveő kérdésnek is szépseggel való ell intézése, mint egymás közt való s az attyafiui sziveket ell idegenétteni szokott pörlekedés s villongás, noha ugyan tellyes reménségem s bizodalmam lehetett volna, hogy azon successionalis causámban, mellyet először ugyan az Pesti fölső forumon, annak utánna pedig azon forumnak sententiaja értelmével az Keőszögi Districtualis Tábla előtt titulált méltósághos Groff Cziraky Maria kedves menyem aszszony és eő kegyelme fiui magzati méltósághos Gróff Szécseny Joseff és Ferencz eötsém uraimék ellen azon jószágokban, mellyek néhai Istenben boldogult Gróff Szécseny Antal Eö Excellentiaja s Gróf Szécseny Sigmond testvér eötséim közt lett contractusnak ereivel nevezett méltósághos menyem aszszonyra s méltósághos eötsém uraimékra hárámlattak engemet illeteő successio végett indétottam, részemre favorabilis sententia hozattatik, következendőképpen hogy annak ohajtott kimenetelét érem, mivel mindazonáltal azon joszágokon is feles terhek s adósságok lévén, azokhoz s azokban vártt successiohoz terh nélkűl juttnom lehetettlen volt volna, én pedigh egyébb éránt is nyolczvan enyihány ezerrel ados lévén, nem hogy nagyobb terhet magamra válalni, hanem inkább ezen tullajdon adosságomtul is meghmenekedni s végseő eöregh napjaimat nyugottabb elmével s minden bu s baj nélkűl tölteni, ugy adosságimtul való menekedésemmel kedves feleségemnek is méltósághos Hedervári Groff Viczay Annanak maga tullajdon jószági békességes birtoka és ha hogy előbb holtom történne eöszvedji intertentiója végett is tellyes securitást szerezni ohajtanék, ezen s más illyes fontos okokra nézve tehát nem tsak azon föntt jelentett successionalis processusomtul tellyességel ell állani, hanem inkáb még azon jószágoktul is, mellyek rész szerént másoknál tullajdon zálogosétásombul zálogos jussal vannak, az mellyeket realiter birok adosságim által adássával ell válni ell tökéltettem. –

25. MÁRIA TERÉZIA.[113]

Másodszor penigh Mi Gróff Cziraky Maria néhai Istenben boldogult Sárvári Fölső Védéki Gróff Szécseny Sigmond eözvedje, Sárvári Fölső Védéki Gróff Szécseny Joseff s Ferencz, titulált méltósághos Gróff Sárvári Fölső Védéki Gróff Szécseny Ignácz urnak, kedves sógorunknak s respective báttyánknak eő Nagyságának hozzánk ezen köztünk fönt forgó successionalis dolognak régen ohajtott attyafiságas ell intézését és fönt attingált jószágoknak reánk örökös jussal való transtatiojat különös hála adó szivvel és respective mélty veneratioval vévén, nem tsak mindennemő föntt bőven deducált conditiokat tellyes kézséggel acceptállyuk, hanem kötelezzük is magunkat, hogy bé tellyessétettvén titulált méltósághos urunk sógorunk s respective bátytyánk részérűl ezen köztünk megh lett transactio, mi is minden punctuminak s czikkellyeinek eleget tenni fogunk, és fönt hagyván Eö Excellentiájánok méltósághos Groff Szécseny Antalné halálával fönt maradandó ingó s ingatlan jószágoknak hason feléhez eö Nagysághának, méltósághos Groffnéának s maradékiknak mindennémő jussait, ugy tullaidon defectusunkbul minden Szécsenyi familiát, akár melly modon illyettő ingó s ingatlan jussokhoz, törvényes praetensioit, arra is tehetségünkhez képest iparkodni fogunk, hogy ezen különös attyafiságu jo voltyát s respective Attyáskodó kegyességet megh érdemelhessük és semmiben a mi részünkrűl, a mire ezen transactio értelmével köteleztetünk, fogyatkozás ne legyen.[114]

26. GRÓF SZÉCHÉNYI JÓZSEF ALÁÍRÁSA.

Igy tehát a családi vagyon, a melyet nagy alapítója szerzett, túlnyomó részben meg volt mentve és az özvegy kezeire jutott. Azonban roppant adósság terhe nehezedett rá. Az erélyes grófné mindjárt serényen hozzá látott a helyzet tisztázásához és már az 1774-ik év elején képes volt Ignácz gróf a legsürgősebb és legterhesebb adósságainak törlesztésére 148,322 forintot kifizetni.[115]

Ezzel azután anyai föladatát megoldottnak tekintette és elhatározta, hogy az összes uradalmakat fiainak adja át.

József, az elsőszülött ekkor huszonkét esztendős volt.

Már 1772 julius 22-ikén eljegyezte volt a két év előtt grófi rangra emelt Festetics Pál, bécsi udvari kamarai alelnök leányát, Juliát.

Ez alkalommal «másolhatatlan igaz szivű indulatának és szeretetének bővebb nyilatkoztatására, méltóságos kisasszony jegyesének, hazánk élő törvénye és az urirend között bevett régi dicséretes szokása szerint moringul kötött tizenhétezer forintokat.«

Anyja két hónappal később Horpácson a következő nyilatkozattal adta hozzájárulását:

«Én alább megh irtt ezen föllebb irtt levelét s contractussát Jósef fiamnak tellyességgel helyben hagyom s approbálom, s az jegyesekre anyai áldásomat adván, hogy én is megh mutassam hozzájok való anyai jó voltomat és szíves örömmel tellyes indulatomat, addig is, mégh az Ur Isten éltemet engedi, esztendőbéli tartásokat anyai szivességgel s el szánt jó akaratombúl ez szerént rendéltem s magamra váloltam, hogy nálam tartván őket, magokat, tselédgyeiket és lovaikat ki fogom tartani, tselédgyek fizetésére pedigh s magok és tselédgyek ruházattyára s egyéb költségekre, fertál esztendőkre föl osztván, esztendőnként 4000 forintokat tutrixságom alatt lévő javakbúl fogok nékiek fizetni s ezen pénznek applicatióját s azzal való gazdálkodását magok tellyes dispositiojára hagyom, és mivel ugy is masik fiamnak is annyit rendeltem, azért jövendőbéli osztállokban ezen rendelésembűl szarmozandó költség sem egyik, sem másiknak ne imputáltassék, az eránt többi gyermekeim valamelly praetensiót ne formálhassanak ellenek az osztál alkalmatosságával. Datum Horpács die 25-a Septembris 1772. Gróf Cziráky Mária, néhai Gróf Szécsenyi Sigmond özvegye és attúl származott gyermekeimnek természet szerént való tutrixa és curatrixa m. p.»

IX.

Gróf Széchényi Ferencz. Születése, gyermekévei. A bécsi Teréziánum. Ferencz gróf tanítói. Schönwisner és Palma. Denis Mihály hatása a Teréziánum magyar főuri növendékeire. Az első magyar könyvgyüjtők. Ferencz jellemzése a Teréziánum anyakönyvében. Széchényi Zsigmondné egyezsége fiaival. Széchényi József viszonya öccséhez. Halála. Özvegyének egyezsége Ferenczczel. Keletkező vonzalmuk egymás iránt.

Széchényi Ferencz 1754 április 29-ikén Széplakon született. Középiskolai tanulmányait Sopronban és Szombathelyen végezte.[116]

Szellemi fejlődésére döntő befolyást gyakorolt az a körülmény, hogy Bécsbe, a Mária Terézia által alapított és róla elnevezett, mai napig virágzó intézetbe jutott.

A nagynevű királynő, a fia, József császár által merészen végrehajtott központosító reformoknak előkészítője, czéltudatos kezdeményezője volt. Azon őszinte rokonszenv mellett, a melyet a magyar nemzet iránt táplált, szívósan ragaszkodott házának hagyományos törekvéseihez, melyek egységesen kormányzott összbirodalom létesítésére czéloztak.

Ezen irány szolgálatában szükségesnek látta, hogy különböző országaiból az előkelő családok fiai, az udvar szemei előtt, közös intézetben nyerjék neveltetésöket és kiképeztetésöket; hogy így kora gyermekéveiktől kezdve az udvar vonzóerejéhez hozzászokjanak; azokat a nyelveket, melyeknek ismerete az udvarnál mellőzhetetlen volt, tökéletesen elsajátítsák; majdan a közpályára lépvén, egymással szoros kapcsolatban maradjanak.

Az intézet vezetését a jezsuitákra bizta, kiknek e czélból a Lipót császár által Bécs külvárosában épített Favorita nevezetű palotát engedte át.

Az 1746 őszén megnyílt Collegium Theresianum huszonnégy ifjút fogadott be, kiknek névsorában két magyarral, Niczky Józseffel és gróf Perényi Andrással találkozunk.

Az intézet akképen szerveztetett, hogy abba katholikus nemesek fiai, évi száz arany díj fizetése mellett vétessenek föl; a grammatikai, humanista és bölcsészeti (gymnasialis) osztályokból a három éves jogtudományi tanfolyamra menjenek át, a melynek végeztével még egy éven át a diplomacziai pálya vagy az állami közigazgatás szolgálatára készíttessenek elő. A szabályok különös súlyt fektettek arra, hogy a növendékek a művelt európai nyelveket elsajátítsák, a lovaglásban, vívásban és tánczban ügyességre tegyenek szert.

Később a királynő szegényebb családok sarjait is kivánván részesíteni az intézet kedvezéseiben, néhány elpusztúlt egyház (köztük a báttaszéki apátság) javait adományozta a Tereziánumnak.

A magyar arisztokraczia és vagyonosabb nemesség az intézet növendékei között mindig tekintélyes számban volt képviselve. Alapításától 1772-ig 724 között 117 magyarra akadunk: az Andrássy, Apponyi, Bánffy, Batthyányi, Bethlen, Brunzwik, Csáky, Draskovics, Erdődy, Esterházy, Festetics, Forgách, Hadik, Haller, Kálnoky, Klobusiczky, Kollonics, Kornis, Nádasdy, Patacsics, Pejacsevics, Perényi, Pethő, Serényi, Széchenyi, Teleki, Török, Viczay, Zichy grófok; – Balassa, Bornemisza, Eötvös, Fischer, Henter, Huszár, Mednyánszky, Meskó, Mikes, Orczy, Pichler, Révay, Vécsey bárók; – Bálintit, Balogh, Barcsay, Dessewffy, Dobay, Dőry, Fáy, Fekete, Jankovics, Lengyel, Motesiczky, Nedeczky, Niczky, Sándor, Szentmiklósy, Toroczkay, Zoltán nemesek családjából.

27. A BÉCSI THERESIANUM MÁRIA TERÉZIA KORÁBAN.[117]

De csak kevesen végezték a Tereziánumban tanulmányaikat teljesen, és töltötték ki ott a tizenkét esztendőt. A legtöbben három vagy négy esztendeig tartózkodtak az intézet falai között, s vagy másutt kezdték, vagy másutt fejezték be iskolázásukat.[118]

Széchényi Ferencz tizennyolcz esztendős volt, mikor 1772 őszén belépett. Ott találta a 18 magyar ifjú között a vele egykorú gróf Festetics Györgyöt és gróf Erdődy Józsefet, kikkel szoros baráti viszonyt kötött. Vele egyidőben hat magyar ifjú jött a Tereziánumba.

Gróf Migazzi Antal bibornok, bécsi érsek és váczi püspök volt az intézet főfelügyelője, Cronstein Tivadar jezsuita atya pedig igazgatója.

A jogi és államtudományi tanfolyamban csak egy jezsuita tanított; a többi tanszékeket az egyetem világi tanárai töltötték be. Martini Antal az észjog és Sonnenfels Ferencz a politikai tudományok tanára voltak a leghiresebbek, a kik a XVIII. századbeli franczia és német bölcsészet szellemét irodalmi munkáikba és előadásaikba bevitték.

A jezsuita előljárók, rendjök eltörlésének előestéjén, nem voltak képesek az új irány inváziójának útját állani.

Jellemző bizonyítékúl szolgál erre nézve gróf Apponyi Antal kiadványa, melyet 1771-ben (tehát egy esztendővel Széchényi belépése előtt) bocsátott közre, a mikor a jogtudományi tudorság elnyerése végett a szabályszerű nyilvános disputatiót megtartotta. Általánosan elfogadott gyakorlat volt az, hogy a jelölt a tantételeket, melyeknek védelmezésére vállalkozott, valamely irodalmi munka példányaihoz csatolva osztotta szét. Apponyi e czélra tanárának Sonnenfelsnek «Über die Liebe des Vaterlandes» czímű, akkortájt megjelent munkáját választotta.

A tételekben természetesen mestere tanításait összegezte. A politikai tudományok alapját e szerint «a polgári szerződés» (bürgerlicher Vertrag) alkotja, amely «az egyes családok szövetségéből áll, avégett, hogy a közös jólét előmozdításával az egyesek javát biztosíta». Az államkormányzat czéljáúl «a lakosság javát» tekintvén a helyes álláspontnak, minden kormányintézkedés megitélésénél azt a kérdést jelöli ki: «vajjon az hasznos-e a lakosságnak vagy nem?» Továbbá hirdeti, hogy az uralkodó fel van jogosítva az elődjei által adott kiváltságokat és előjogokat visszavonni, ha azok egy társadalmi osztályt vagy egy polgárt olyan hatalommal ruháznak föl, mely a társadalomra nézve káros vagy veszélyes.

Az állam kötelessége gyanánt jelöli ki, hogy nemcsak a könyveket és rajzokat, hanem a tanárok előadásait és a papok prédikáczióit is censura alá vesse; hogy a hitoktatásra felügyeljén és a lelkészeket állásuk fontosságával összhangzó ellátásban részesítse, a mi nem jár nehézséggel, ha «azoktól, a kiknek túlságosan sok van, valamit elvon». Szükségesnek látja a holtkéz vagyonszerzését korlátozni. Több olyan intézmény hasznosságát hirdeti, a melyet utóbb József császár életbeléptetett.

Jellemző, hogy a Mária Teréziához intézett ajánló levélben ünnepélyes fogadalommal «a haza szolgálatának» szenteli magát, és a királynő irányában «a legfeltétlenebb engedelmességre» kötelezi magát.[119]

28. GRÓF SZÉCHÉNYI FERENCZ ISKOLAI KÖNYVBEJEGYZÉSE.[120]

Széchényi is elsajátította a Tereziánumban a szabadelvű tudomány és politika elveit; egyúttal a német és franczia nyelvekben oly jártasságra tett szert, hogy azokon folyékonyan beszélni és írni képes volt. Tökéletesíthette ismereteit a latin nyelvben is, a melyen a jogtudományi előadások tartattak. Az általa használt és gondosan megőrzött kézikönyvek, a czímlapokra sajátkezűleg rávezetett áhitatos fohászok, melyekben a Szent-Szűz segítségét kéri ki tanulmányaihoz,[121] azt jelezik, hogy a szülők házából magával hozott vallásos érzületet a Tereziánumban megőrizte.

Hasonlóképen érintetlenűl hagyták az idegen befolyások nemzeti érzését; sőt ennek élesztésére is alkalom kinálkozott a bécsi intézetben. Ennek jezsuita előljárói között két kiváló magyar tudóst talált: Schönwisner Istvánt, a magyarországi érmek és római régiségek ismertetőjét, azután Palma Károlyt, a czímertannak Magyarországban megalapítóját és a magyar történelem egy latin kézikönyvének szerzőjét. Az utóbbival szoros összeköttetésben állott és irányában annyira lekötelezettnek érezte magát, hogy egy évtized múltával, mikor magas méltóságra emelkedett, így nyilatkozott: «Hogy érdemessé lettem az uralkodó kegyére, s ha a jövőben más méltóságok elnyerésére fogok érdemeket szerezni: ezt annak a jó oktatásnak köszönhetem, a mit Öntől nyertem».[122]

Ugyanekkor a Tereziánum gazdag könyvtára, mely régi, ritka nyomtatványokban is bővelkedett, adta meg neki az első ösztönt a könyvek megbecsülésére és szeretetére; míg a tudós könytárnok, Denis Mihály atya – az, a ki majdan az ő könyvtára rendezésénél és lajstroma elkészítésénél fog neki segédkezni – a bibliografia titkaiba avatta be őt. Ebből a tudományszakból előadásokat is tartott, a melyeket az intézet növendékei szabadon látogathattak. Sok évvel utóbb a nyilvánosság előtt azzal dicsekedik, hogy hallgatói közé tartozott Széchényi Ferencz,[123] a ki már ekkor megnyerte kiváló mértékben rokonszenvét. Gróf Festetich György írja neki, hogy Denis, valahányszor vele találkozik, mindig kérdezősködik felőle.[124]

Érdekes tény, hogy az a három főúr, kik a XVIII. század végén a legjelentékenyebb könytárakat gyűjtötték Magyarországban: gróf Apponyi Antal gróf Batthyányi Ignácz erdélyi püspök és gróf Széchényi Ferencz a Tereziánum növendékei voltak. Az volt Festetics György is, a keszthelyi gazdasági intézet, a Georgikon alapítója. Mind a négyen a császári székvárosban, az előhaladottabb műveltségű országok fiaival érintkezve, azzal az elhatározással tértek vissza hazájukba, hogy nemzetök műveltségi szinvonalának emelésére fogják értékesíteni tehetségöket és vagyonukat; aminthogy éppen ebben az időben a bécsi magyar testőrség körében az idegen irodalmak tanulmányának talajából a nemzeti irodalom ujjászületésének forrása fakadt.

29. PALMA KÁROLY FERENCZ.[125]

Széchényi Ferencz 1774 junius 11-ikén hagyta el a Tereziánumot, a melynek anyakönyvében a következő jellemzése olvasható; «Tehetségei és lelki ereje kiválók. Középszerű szorgalom mellett mégis előmenetelt tett. Erkölcsei jók.»[126]

Anyja ezt az időpontot választotta arra, hogy szándékát valósítsa, és gyámsága alól fiait felszabadítsa.

Október 26-ikán Horpácson egyezségre léptek, melynek lényeges részei így szólanak:

«Elsőbben is én Groff Cziráky Maria magam előtt viselvén s voltaképpen megfontolvan badgyat egességhemnek voltát s általam eddig özvegyi jussal biratott joszágoknak azokon feküvő feles adossághok miat terhes állopottyát, ugy gyarló aszonyi létemre azoknak kormányozása s az gazdaságh folytatása nehezségit, noha ugyan mind az ollatin joszághokban tovább is hazánk törvénye értelme szerint azon özvegyi jussal megmaradhattam volna, az fönt ki tett okokra való nézve mindazonáltal magamat tsendesebb s nyugodalmassabb életre adni óhajtván mind az ollatin jószághokat s általam eözvedgyi jussal bírt jussokat akármélly vármegyében lévőket mindennémű ingo javakkal, azon integritassal tudniillik, az mellyel én bírtam, nevezett két fiamnak Groff Szécsenyi Joseff s Ferencz tulajdon birtoka alá bocsájtani ell tökéllettem, az mint is ezen levéll erejivel nékiek cedállom s tellyességgel által adom, semmi praetensiómat fönt nem tartván, oll formán mindazonáltal, hogy nékem ugyanazon joszághokbul kompetálló eözvedgyi intertentiomat, ugy morindomnak interessit ki tsinálván, aztott ennékem acurate s mingen fogyatkozás nélkül üdőrűl üdőre megadgyák, s egyébberánt is böcsületes lakásomról provideálván, mind ezekrűl, mind pedigh egyébb özvegyi praetensioimrúl elegséghet tegyenek s hozzájok minden alkalmatossághokban bizonyított anyai jovoltomat volta képpen megismerjék, kihez képest – – –»

30. A THERESIANUM ANYAKÖNYVÉNEK GRÓF SZÉCHÉNYI FERENCZRE VONATKOZÓ MEGJEGYZÉSE.[127]

«Másodszor mi is Groff Szécsenyi Joseff és Groff Szécsenyi Ferencz egy testvér atyafiak abéli kegyességhit s nem annyira tulajdon javára, mind az mi hasznunkra tzélozó kegyességhit titulált méltosághos aszonyunk anyanknak méll fiui veneratioval s alázatos hálaadó szível vévén, nem tsak mindenkori fiui devotionkat s mindennémű alkalmatossághokban uri teczésihez képest szolgálatira kis tehetséghünket igaz fiui szivvel ajálván, noha ugyan magunknak is meg ismérnünk kölletik, hogy gyakorta titulált méltosághos aszonyunk Anyánknak mind azért, hogy östül maradott joszághunknak gyarapéttásában s többi vér szerint valo atyánkfiainktol meg szerzésiben semminémű fáradsághat nem sajnálta, és azon terheknek is, mellyekkel azon joszághok szereztettek lefizetésiben, amint ezen alkalmatossághal bőven capacitáltattunk, voltaképpen iparkodott legyen, mint pedig hogy az eözvegy intertentióján föllűl mégh egyébb heles praetensioi is lehettek volna, azokkal mindazonáltal tsupán vele született s vélünk minden esetben bőven tapasztaltatott kegyeséghibűl bennünket terhelni nem kévánt, özvegyi tartásában sokkal nagyobb reflexiot, mind egyébb méltosághos Groff Szécsenyi házban lévő méltosághos eözvegyek érdemlett légyen. Mivel mindazonáltal eő Nagysághának magának is az joszághokon feküvő feles terhek miát hozzánk mindenkori kegyes volta töbre nem tzélozott, azért kötelezzük mi is in solidum magunkat, hogy töbször nevezett méltosághos aszonyunk anyánknak tulajdon s tizenkétezer forintokbul álló Moringjátul esztendőbéli ött per centum interest, eözvegyi tartásul pedig, ugy mindennémű egyébb praetensioinak excontentatiojájul ugyan esztendőnkint négy ezer Rhénesi forintokat és az szükséges konyhabéli fa gyanánt százötven Rhénesi forintokat, mindenestűl tehát esztendőnkint négy ezer hétszáz ötven forintokat, következendőképpen fertáll esztendőrűl fertáll esztendőre ezer száz nyolczvanhét forintokat harmincz krajczárokat minden fogyatkozás nélkül élte lejártáig fizetni s titulált méltosághos aszonyunk anyánknak keziben szolgáltatni, ugy hogy mingyárt az jövő kikeletkor az Sopronyi házunkban szükséghes lakásul annyi alkalmatossághot, a mennyire szükséghe léend bötsűletessen reparáltatni fogunk, addig pediglen azon két száz forintokat, mellyekben interimalis lakásaért megalkudni méltóztatott, fizetni. És minthogy hajadon húgunkat Szécsenyi Anna kiss aszont is maga mellet tartani méltoztatik, ennek intertentiojára s ruházattyára mindenestűl esztendőnkint hatszáz Rhénesi forintokat hasonloképpen fertáll esztendőrűl fertáll esztendőre ugyan sokszor titulált Méltosághos aszonyunk anyánk keziben assignálni kötelessek leszünk, fönt maradván mindazonáltal ennek Horpácson múlt esztendőbéli October holnapnak hatodik napján költ transactionk értelme szerint azon esetre, ha tudniillik szerelmes édes aszonyunk anyánk halállával hajadon létiben valamellikünknél lakni nem akarna, pactalt intertentionalis summája, ugy minden esetre férhez menése alkalmatossághával egyedűl tőlünk az köz joszághunkbol várható bötsületes kistaférozása, mellyet is ha egy vagy más tzikelyiben véghez vinni s ebbéli kötelességhünknek megfelelni következendőképpen az kitett summakat üdőrűl üdőre acurate lefizetni, vagy lefizettetni nem akarnánk, tellyes hatalmat és szabadsághot adunk, hogy magának via liquidi debiti mindennémű akarholl találandó és uri teczése szerint választandó ingó s ingatlan javainkbul eleghséget és excontentatiót tehessen.»

A két testvért benső viszony kötötte egybe. József tehetségekkel kevésbbé megáldva, szívesen meghódolt öccse szellemi felsőbbsége előtt. Ezt jelezi egyik levele, mely így hangzik:

«Kedves Öcsém! Azon szerencséden, azt kit magadnak már kinyertél, ki ne örülne, ha mások örülnek, annál inkább Én, mind testvéred. Kivánom azért, hogy oly progressust tehess, mely mind néked, mind familiánknak elveszett javai valaha visza térjenek, és visza is téríthessed, az töbiben csak el gondolhatod, mely nagy szomoruságban vóltunk azon nap, hogy bennünket kedvess Öcsénk el hadjott; de az mint látom, már az linéán kívűl jártál, midőn azt igéred, hogy mindenekről tudositasz, s még is feleségem nadjobb böcsben vólt előted, mind testvér bátyád. Én is azért most az edjszer halgatok s maradok atyafiságos szeretetedben bé rekesztve.

Kedves Öcsém!
Horpács, 1774 19. Octobris

Igazán szereteő bátyád
szolgád, Gróff Szécsényi Jóseff, m. p.

M. Ipamnak csókolom kezeit.»[128]

Az a megjegyzés, mely nejére vonatkozik, elárulni látszik, hogy az ifjú Ferencz szívében már ekkor mélyebb vonzalom ébredezett sógornője irányában.

Azonban ő meg lett kimélve azoktól a tragikus természetű belső küzdelmektől, a melyeket hasonló érzelem félszázaddal utóbb Széchényi István lelkében támasztott.

Széchényi Józsefnek néhány nappal a jelezett levél írása után (1774. október 30-ikán) bekövetkezett váratlan halálával Julia özvegygyé lett.

Miután a családi birtokok megosztása a két testvér között még nem történt meg, az özvegyi haszonélvezet tekintetében bonyodalmak merülhettek volna föl; de ezeket megelőzte Julia grófné nemes elhatározása. Sógorával egyezségre lépett, melynek lényeges pontjait eredeti szövegben ide igtatjuk:

Én Groff Festetics Juliánna jóllehett hogy Isten eő szent fölsége kedves férjemet e világbul ki szollítván, annak halálával minden joszágoknak fele részében, mellyeket szegény Groffom maga birhatott volna, mint Eözvedgye moring-levelemnek is és hazánk törvényének értelme szerint megh maradhatnék s annak jövedelmét, a mi tudniillik az adosságoknak fizetendő interessén s más egyébb terheken kívül meg maradna, esztendőnkint vehetném, mindazonáltal tekéntetben vévén Groff Ferencz sogor uramnak szíves atyafiságát, consideratiot tévén egyetemben arra is, hogy nevezett sogor uram éppen most kiványa dolgait méltóságos uram atyámnak eő nagyságának vezérlésével olly utra és rendre helyheztetni, hogy joszágokkal reá szállott feles adosságibul fejtőzhessék, s maga sorsán és állapottyán könyebbithessen, ebbéli iparkodásában is és jó igyekezetiben akadáloztatni nem akarván, a fele joszágok birodalmátul s azoknak fönt maradandó jövedelmétül, mellyek esztendőnkint részemrűl circiter tizenött ezer forintra reá mennének, a meg irtt okokbul s tsupán magam jó akarattyábul el állok és kíványok meg elégedni, s meg is elégszem edgyedül azon competentiával, melly Istenben boldogúlt Gróffom részére halála előtt kevés napokkal Groff Ferencz sogor uram meg edgyezett akarattyával ki tsináltatott, ugy mint: Hogy részemre residentiául a Horpácsi Kastély, Horpátsi és Gogánfai két Helységek, minden azokban lévő jobbágyokkal, szántó-földekkel, rétekkel és egyébb igasságokkal s beneficiumokkal s azokban lévő egész mostani gazdaságbéli instructioval, ugy a Nagy Erdőben való szabad fajézással részemre maradgyanak. Ezeken kívüll 450 szekér szénára lévén esztendőnkint szükségem, mivel a meg írtt két helységekben annyi számú szekér széna nem terem, azért a menynyire azon határokban ki nem tellynék a többi Groff Ferencz sogor uram cassájábul kész pénzen szereztessék meg. Még is magam asztalára való bor Hidegségi vagy Bozy minden esztendőn 30 akó, tisztjeim számára pedig Egervárrul 70 akó adattassék. Mindezeken felűl pedig esztendőnkint részemre kész pénzűl négy ezer forint is fizettessék, melly fertály esztendőrűl fertály esztendőre a jövedelmeknek cassájábul kezemhez szolgáltassék. Felteszem mindazáltal azt és különössen fönt tartom, hogy mivel ezen végezésemmet edgyedül magam jó akarattyábul, tsak Groff Ferencz sogor uramnak jóvára tészem illy formán, azért ugy és olly conditio alatt tselekszem azt, hogy ha (mellyet Isten eő szent fölsége távoztasson) nevezett sogor urnak előbb, hogy sem mint nevezett Groffomnak nevét változtatnám, halála történnék, vagy megházasodván fiúi mag nélkül (mellyet Isten távoztasson) lenne e világbul lejárta, azon esetre az én egész mostani eözvedgyi jussom és igaságom ismét egészben reám viszsza essék, s azzal akkor viszont szinte úgy élhessek, valamint most élhettnék s élhettem volna, ugyan azért olly esetre mindgyárt öszvegyi jussomnak erejével akkor a joszágoknak, vagy azok jövedelmének felét, azon terhekhez és adosságokhoz képest, melly statusban most vagyunk, vehessem s azoknak békességes birásában meg is maradhassak. Ha mindazáltal szerentsém akadván, Groffomnak nevét változtatnám (kivévén a mobiliakat, mellyek törvény szerint is engemet illetnek) a joszágot azonnal a familiának viszsza adni köteleztettem. Mivel azomban az eözvegyi residentiáúl számomra rendeltt Horpácsi kastély felette nagy épület, mindazon okbúl tehát, mind pedig azért is, hogy abban Groff Ferencz sogor urnak is hasonló lakása föntt hagyatik, annak conservatiója sogor uramnak költségével fog tétetni.

31. GRÓF SZÉCHÉNYI JÓZSEF.

Én is Groff Szécsényi Ferencz különös köszönettel, sőtt hála adó szível is vévén méltóságos Groffné kedves sogor aszonyomnak abbéli szíves atyafiságat, hogy a föntt tett conditio alatt eözvegyi jussátul edgyedül az én javamra recedálván, Groff Joseff báttyámnak elrendeltt competentiájával meg elígedni méltoztattik; abbéli declaratióját azért nem tsak acceptálom; de mindazokra jó szível reá is állok, hogy tudniillik a meg irtt Horpácsi kastély, ahoz megnevezett két helységek, azokhoz való beneficiumokkal elrendelt s elől számlált szekér szénákkal, borokkal és egyébb haszonvételyekkel együtt kedves sogor aszonyom részére maradgyanak; azon kívül pedig, hogy a négy ezer forint is az én cassámbul angariatim részére esztendőrűl esztendőre kifizettessék, a mint is erre s a többi meg irottakra magamat s mindkét ágon leendő maradékimat és successorimat kötelezem. Még továbbá ide tévén azt is, hogy kedves sogor aszonyomnak moringja iránt is magunk között végezvén, arrúl mái napon kiadott chartabiancalis levelem által contentatiot tettem. Mellyeknek nagyobb erejére és valóságára adtuk egymásnak ezen két egyenlő exemplárban elkészetett contractualis levelünket. Költ Ságh, die 20-ma mensis Decembris anno 1774.

Groff Festetics Julianna m. p.
Groff Szécsényi Ferencz m. p.»[129]

Az ifjú özvegy, ki szüleihez Keszthelyre vonúlt vissza, természetszerűen fokozott vonzóerőt gyakorolt Ferenczre. Anyja egyik levelében enyelgő malicziával czéloz arra. 1775 februárius 2-ikán írja neki: «Elfelejtetted megírnia, hogy a keszthelyi mágnes magához húzván, későbben indultál el Keszthelről». Junius 5-ikén pedig arra a panaszára, hogy sógornőjétől leveleire választ nem kap, az anya ezt a nemes és komoly megjegyzést teszi: «Hogy az menyemnek semmi levelét nem veheted, reménlem az az oka, hogy azt kívánja, hogy őtet elfelejtsed. Azért ha azt kivánja néked, annyival könnyebben eshetik néked elmédbűl kivernie, mivel az által az ő kivánságát bételesíted s részedről szívednek nyugodalmát jobban megtalálod, mintsem reménység és kétség között tengődni avagy kivánt czéljához lelkiismeretinek furdalásával jutni».[130]

32. A SZÉCHÉNYIEK CZIMER-ALAKJA.[131]

Jegyzetek

3. Szécsény látképét (4. 1.) Richter Aurél a helyszinén felvett fénykép után rajzolta.[VISSZA]
4. A kelet népe. (Pest, 1841.) 9. 1.[VISSZA]
5. Nagy Iván, Magyarország családai. XII. k. 343. 1.[VISSZA]
6. Az 1565 márczius 23-iki megerősítő királyi okirat megvan a gr. Széchenyi nemzetségnek, a Magyar Nemzeti Múzeumban őrzött levéltárában: I. 2. I. 1. jelzéssel.[VISSZA]
7. Istvánffi Miklós írja történeti munkájában «Capto memorabili celeritate Vesprimio, Salmensis Michaelem Szechenium ibi reliquit, locumque ei, cum sua equitum turma ac 200 peditibus, tuendum commendavit.» Lib. XXII.[VISSZA]
8. Az alább tárgyalandó 1697-ik évi királyi okirat, a mely a Széchényi családot grófi rangra emeli, mint egyik ősét említi, Istvánffira hivatkozva, Szecheni Mihált. Hogy ez a föltevés alap nélkül szűkölködik, elbeszélésünkből ki fog tűnni.[VISSZA]
9. Alább fogjuk ezt a helyet idézni.[VISSZA]
10. A budai akadémia alapító oklevelében, melyet kiadott Török János: Magyarország Prímásai. (Pest, 1859.) Oklevéltár.[VISSZA]
11. Az alább idézendő királyi czímer adományozó levélben György testvére így neveztetik meg: «Laurentius Szechenyi alias Sartoris.» A genitivus rag annyit tesz, mint «Szabó-fi», – vagyis hogy atyja Szabó nevet viselt.[VISSZA]
12. Ezt Széchenyi Lőrincznek, György öccsének, családtörténeti följegyzéseiből tudjuk, melyeket töredékesen, részint eredetiben, részint Széchenyi Pál érsek által készített másolatokban a nemzetségi levéltár föntartott 1. 1. 2. és 4.[VISSZA]
13. A bécsi egyetem magyar anyakönyvének Széchényi Györgyre vonatkozó bejegyzését (7. 1.) Schrauf Károly osztálytanácsos, az egyetemi levéltár őrének szives közvetítésével kapott fényképről közöljük.[VISSZA]
14. Mocsáry Antal, A nemes Nógrád vármegyének ismertetése. (Pest, 1826.) III. k. 152–158. 1.[VISSZA]
15. Ezen feljegyzéseknek Széchényi Pál által készített másolata id. h.[VISSZA]
16. Szederkényi Nándor: Heves vármegye története. (Eger, 1891.) III. k.[VISSZA]
17. Csak ily módon egyeztethetjük meg Széchényi Györgynek és Lőrincznek atyjukról szóló feljegyzéseit. Márton halála időpontját nem határozhatjuk meg. 1629-ben, mint a czímer-adományozó iratból tudjuk, már nem élt.[VISSZA]
18. A bécsi egyetem magyar natiójának matriculájában az 1626-ik év második (őszi) félévében bejegyeztettek: «Georgius Szeczeny Hungarus Geongeösiensis, Michael Fejérvary Transilvanus, Marcus Senkviczi Croata Senkvicziensis, Casparus Raskovski Ungarus Tyrnaviensis, ex Seminario Pasmanico Ungarico, dederunt simul 30 grossos, philosophiae baccalaurei.» Schrauff Károly, A bécsi egyetem magyar nemzetének anyakönyve. (Budapest, 1902.) 363. 1.[VISSZA]
19. Kollányi Ferencz, Esztergomi kanonokok. (Esztergom, 1900.)[VISSZA]
20. Az 1629 november 26-án kiállított, és a következő évben Füleken, Hevesmegye ítélőszéki gyűlésében kihirdetett czímeradományozó oklevél eredetije a családi levéltárban: I. 2. 2.[VISSZA]
21. A Széchényiek nemesi és grófi czímereit (10. és 41. 1.) Richter Aurél rajzolta az eredeti oklevelek czímerképeiről, melyek a családi levéltárban őriztetnek. A nemesi czímer a pajzs kék mezejében sziklacsúcson álló fehér galambot ábrázol, kiterjesztett szárnyakkal, csőrében babérkoszorút tartva; a sisakdíszben a czímeralak ismétlődik, jobb lábában babérággal; a sisaktakarók színe vörös és ezüst. A grófi czímer négyelt pajzsának közepén koronával fedett kerek szívpajzs kék mezőjében zöld halmon álló, kiterjesztett szárnyú fehér galamb, mely vörös csőrében zöld koszorút tart, a nagy pajzs 1. és 4. vörös mezejében zöld hármas halom középsőjéből kiemelkedő ezüst kettős kereszt, a 2. és 3. kék mezőben koronás zöld halom felett az udvar felső jobb sarkából kinövő arany nap felé repülő természetes sas látható; a pajzsot a liliomos birodalmi grófi korona fedi.[VISSZA]
22. Kollányi, id. h.[VISSZA]
23. Az erről 1649-ben kiállított fassio a családi levéltárban: VI. 6.[VISSZA]
24. A számadások a családi levéltárban.[VISSZA]
25. Az idézett családi följegyzésekben.[VISSZA]
26. 1679 január 13-án. Családi levéltár, I. 3. I. 2.[VISSZA]
27. 1651 augusztus 31. és szeptember 18-án kelt királyi iratok eredetije u. ott, 1. 2. 4. és 5.[VISSZA]
28. 1682 deczember 24-ikén kelt királyi okirat, a mely a végrendelkezés jogát adja meg neki. U. ott. I. 3. I. 5.[VISSZA]
29. Az alább idézendő utasításban.[VISSZA]
30. Sógorához, Vizkelety Ferenczhez intézett dátumnélküli utasítás a családi levéltárban 1. 6.[VISSZA]
31. L. e sorok írójától: Pázmány Péter és kora, II. k. 449. 1. III. k. 266., 324. 1.[VISSZA]
32. Széchényi György primás arczképét (17. 1.), Lang Móricz egykorú rézmetszetét, a Magyar Történelmi Képcsarnok gyűjteményéből közöljük.[VISSZA]
33. A XXIV. törvényczikkelyben, – Az érsek ajánlata ügyében folytatott országgyűlési tárgyalásokról érdekes részleteket tartalmaznak az országgyűlési naplók és irományok a Magyar Nemzeti Múzeum könyvtárának 526, 533, 534, 538 folio lat. jelezetű kézirataiban.[VISSZA]
34. Az ezen birtokok átadására vonatkozó okiratok a családi levéltárban.[VISSZA]
35. 1665 szeptember 9-ikén. Csal. ltár, I. 3. I. 1.[VISSZA]
36. 1679 január 13-ikán. U. ott, I. 3. I. 2.[VISSZA]
37. 1684 márczius 3-ikán Széchenyi Pál, pécsi püspökhöz. Csal. ltár. I. 3. I. 7.[VISSZA]
38. Széchenyi Lőrincznek 1678 január 23-ikán kelt végrendelete, és leányainak 1678 deczember 17-ikén kelt nyugtáik a hagyományozott összegek átvételéről. Csal. ltár. I. 3. I. 45. és 46.[VISSZA]
39. U. ott, I. 3. I. 5.[VISSZA]
40. Széchenyi Györgynek 1692 február 5-ikén kelt megbízó-levele. Csal. ltár, I. 2., 35.[VISSZA]
41. Az 1692 február 19-ikén kelt levél u. ott, I. 7. I. 44.[VISSZA]
42. Az 1692 márczius 6-án kelt királyi okirat eredeti példánya a családi levéltárban 1. 3. 1. 15.[VISSZA]
43. I. Lipót és Széchényi Pál érsek arczképének (23. és 31. 1.) eredeti, egykorú olajfestmények, ugyanott őriztetnek.[VISSZA]
44. Kollonics kamara-elnök elismervénye u. ott.[VISSZA]
45. «Quod tyrannis et impia haeresis detruxit, pro Deo et patria restaurarem» 1687 márczius 19-ikén a budai főiskola idézett alapító-oklevelében.[VISSZA]
46. «Malorum catholicorum,» – «Frigidorum catholicorum» kifejezésekkel találkozunk 1684 augusztus 4-ikén kelt egyik alapító-oklevelében.[VISSZA]
47. Az alapítólevelek a családi levéltárban.[VISSZA]
48. Ezekről említést tesz 1692-ik évi végrendelete.[VISSZA]
49. 1692-iki végrendeletében és ennek 1693-ik évi egyik codicillusában.[VISSZA]
50. 1693-ik évi egyik codicillusában. Ezen ügyben 1693 február 1-én a trencséni jezsuita rectorhoz írt levelét közli Miller: Epistolae archiepiscoporum Georgii Strigoniensis et Pauli Colocensis e comitibus Szécsenyi (Pestini 1807.) I. 29. – Az «árvai jószágok» alatt kétségkívűl az árvai uradalmat, a Thurzó György nádor leányai leszármazóinak közösen kezelt birtokát, kell érteni, amelyben Tököly «hűtlensége» czímén a királyi kincstárnak és más királyi adományosoknak rész jutott.[VISSZA]
51. 1692-iki végrendeletében.[VISSZA]
52. 1684 márczius 3-ikán kelt fölterjesztése az országos levéltár kanczelláriai osztályában.[VISSZA]
53. 1692 október 15-iki levele a családi levéltárban nincs meg; csak az indexben álló kivonatból ismerjük tartalmát. II. 20. I. 17. t.[VISSZA]
54. 1692 február 6-ikán. Csal. ltár. I. 1. 15.[VISSZA]
55. 1693 február 28-ikán. U. ott, VI. 7. 1.[VISSZA]
56. A fentebb idézett 1692 október 15-iki levélben.[VISSZA]
57. Csal. ltár, 11. 20. 1.[VISSZA]
58. 1671 október 2-ikán. U. ott, III. 41.[VISSZA]
59. 1685. július 22-ikén. U. ott, I. 1. 10.[VISSZA]
60. 1691 május 11-ikén kelt fölterjesztése az országos levéltár kanczelláriai osztályában.[VISSZA]
61. 1688 február 16-ikán. Egykorú példánya a csal. ltárban: I. 7. I. 40.[VISSZA]
62. 1694 február 17-ikén kelt levele az országos levéltárban.[VISSZA]
63. 1692 február 19-ikén. Csal. ltár, I. 7. I. 44.[VISSZA]
64. 1671 április 12-ikén. Miller, id. m. I. k. 22. 1.[VISSZA]
65. Szalay László, Magyarország története, v. k. 217. 1.[VISSZA]
66. Ugyanott, 395 1.[VISSZA]
67. «Quid vero ego facturus sim ... ab innato mihi vere hungarico animo non una in occasione, etiam furentibus aulicis patefacto, colligere dignetur.» 1704 januárius 28-ikán. Miller, I. k. 71. 1.[VISSZA]
68. Pados János, Széchenyi Pál kalocsai érsek életrajza. (Pest, 1862) II. 1.[VISSZA]
69. 1703 deczember 10-ikén. Miller, I. k. 35. 1.[VISSZA]
70. 1703 deczember 20-ikán. Ugyanott, 39. 1.[VISSZA]
71. 1704 januárius 2-ikán. Ugyanott, 46. 1.[VISSZA]
72. 1704 januárius 28-ikán. Ugyanott, 67. 1.[VISSZA]
73. 1704 januárius 28-ikán. 71. 1.[VISSZA]
74. Rákóczi februárius 5-én kelt levelében így szólítja meg: «Reverendissime ac celsissime princeps, pater mihi observandissime;» és így írja magát alá: «filius servire paratissimus.» 75. 1.[VISSZA]
75. 1704 februárius 14-ikén még nem használja; februárius 19-ikétől csak az aláírásban találkozunk ezzel a formával: «Celsitudinis vestrae servus, parens et capellanus.» Május 19-ikén fordúl elő legelőszőr ez a megszólítás: «Celsissime princeps, domine et fili mihi colendissime,» és az aláírás «Celsitudinis vestrae parens ad serviendum paratissimus.» Miller, 101, 105, 203. 1.[VISSZA]
76. II. Rákóczy Ferencz Mányoki Ádám által festett arczképének (35. 1.) eredetije a szász király taschenburgi kastélyában őriztetik. Megjelent a Magyar Nemzet története VII. kötetében.[VISSZA]
77. Levelezésök Miller idézett kiadványában.[VISSZA]
78. 1704 februárius 12-ikén. Id. m. 110. 1.[VISSZA]
79. Az 1704 április 2-ikán Scalvinionihoz intézett jelentés ezen helyén a szöveg nem correct. E szerint megrótta «irregularem atque immanem, quis acatholicos dum contra conscientiam ad saera quae non credunt coguntur, severitatem.» Miller, 148. 1.[VISSZA]
80. 1704 április 15, május 15, 19 és július 2-iki levelei. Id. h. I. k. 171., 245, 266. I. és II. k. 43. 1.[VISSZA]
81. Június 27-ikén. II. k. 34. 1.[VISSZA]
82. Július 30-ikán. II. k. 66. 1.[VISSZA]
83. Thaly, A gróf Bercsényi család története, III. k. (Budapest, 1892) 262. 1.[VISSZA]
84. 1706. június 5-ikén. Epistolae, II. k. 169. 1.[VISSZA]
85. Id. h. II. k. 202. 1.[VISSZA]
86. Simonyi, II. k. 161. 1.[VISSZA]
87. Lánczy, Széchényi Pál. Századok, 1882. évf. 293. 1.[VISSZA]
88. Az angol és németalföldi követeknek Széchényihez intézett leveleik ki vannak adva a Miller-féle gyűjteményben. Stepney diplomatiai levelezését kiadta Simonyi.[VISSZA]
89. 1708 márczius 11-ikén. Miller, II. k. 282. 1.[VISSZA]
90. Ezt a király emeli ki a grófi méltóságot adományozó okiratban.[VISSZA]
91. A Széchényiek Bécsben, 1697 márczius 30-ikán kelt grófi diplomája (41. 1.) a családi levéltárban I. 2. 38. jelzés alatt őriztetik.[VISSZA]
92. Az 1687 október 1-én és 1696 márczius 30-án kelt királyi okiratok a családi levéltárban, I. 2. 32. és 46.[VISSZA]
93. A királyi okirat eredeti példánya ugyanott. Kiadta Török János, Magyarország Primása, 164. 1.[VISSZA]
94. 1704 július 2-ikán József királynak ajánlja «consangvineos meos in fidelitate mecum mirabiliter servatos.» Miller, II. k. 41. 1.[VISSZA]
95. Az 1700 deczember 20-ikán kelt utasítás a családi levéltárban, I. 19.[VISSZA]
96. Gróf Széchényi György imádságos könyvének (43. 1.) eredetijét a Magyar Nemzeti Múzeum könyvtára Quart Lat. 1066. jelzés alatt őrzi.[VISSZA]
97. Czíme: Sagittae dolentis et amantis. Seu selectae preces jaculatoriae quae ex s. litteris depromptae ac poenitentiae et conversioni animae devotae deservientes, anno aetatis suae 65. componere incoepit.» A Magyar Nemz. Múzeum könyvtárában, 1066. lat. quart.[VISSZA]
98. Ezt az egyezséget ismerteti egy a XIX. század elején készült emlékirat: «Geschichte des gräflich Szécsényi’schen. Hauses.» Családi levéltár, I. 4. I. 242.[VISSZA]
99. A levéltárban megvan a választott bíróság által kidolgozott becslés, a mely irat azonban a nedvességtől megrongált állapota miatt részben olvashatatlan. Látjuk, hogy a László részének jövedelme gyanánt 11.274, a Zsigmondé gyanánt 11.341 forint van kimutatva. Csal. ltár, I. 4. I. 8.[VISSZA]
100. Az 1741 februárius 25-ikén Széplakon kötött egyezség eredeti példánya a családi levéltárban, I. 4. I. 4. A.[VISSZA]
101. Nádasdy gróf 1744 január 5-ikén kelt elismervénye. Csal. ltár. I. 1. 34.[VISSZA]
102. A császári haditanács 1748 márczius 28-ikán kelt végzése, melyben a lemondást elfogadja u. ott, 1. 2. 68.[VISSZA]
103. Az 1748 szeptember 14-ikén kelt kinevezési irat u. ott, I. 2. 69.[VISSZA]
104. Dicsértessék a Jézus Krisztus.[VISSZA]
105. Széchenyi Zsigmondnak 1749 augusztus 9, 1750 julius 1, 1752 februárius 25-ikén nejéhez, ennek 1752 május 8-ikán férjéhez intézett levelei a csal. ltárban: I. 9. I. 11.[VISSZA]
106. Az erre az ügyre vonatkozó irományok u. ott, I. 4. I. 94 és köv. számok alatt.[VISSZA]
107. 1762 június 15-ikén. Csal. ltár, I. 4. I. 30.[VISSZA]
108. Családi levéltár, I. 4. I. 41. C.[VISSZA]
109. Gróf Széchényi Antal arczképének (57. 1.) eredetije a m. kir. Ludovika-akadémiában őríztetik.[VISSZA]
110. A kőszegi kerületi tábla elnöke volt.[VISSZA]
111. Gróf Széchényi Zsigmond özvegyének, gróf Széchényi Ignácznak, gróf Széchényi Ferencznek és nejének arczképeit (59., 61., 130. és 131. 1.) a gróf Széchényi Dénes horpácsi kastélyában, gróf Széchényi József arczképét (79. 1.) a gróf Széchényi Kálmán soproni palotájában levő eredeti festményekről másolta Richter Aurél.[VISSZA]
112. Ezek az irományok I. 4. 1. jelzet alatt foglaltatnak.[VISSZA]
113. Mária Terézia és II. József császár képeit (64. és 108. 1.) Haidt S. Gottlieb egykorú tusnyomású metszetei után a Magyar Történelmi Képcsarnok példányairól adjuk.[VISSZA]
114. Az idézett helyen őrzött irományok alapján.[VISSZA]
115. A családi levéltárban.[VISSZA]
116. Hormayr említi ezt a rövid életrajzában: Taschenbuch für vaterländische Geschichte, 1820. évf. 429 1.[VISSZA]
117. A bécsi Theresianum XVIII. századi képe Kisch Vilmos «Die alten Strassen und Plätze von Wiens Vorstädten» (Bécs, 1895.) czímű munkája II. kötetében jelent meg.[VISSZA]
118. Album des k. k. Theresianums. 1746–1880. Zusammengestellt von Max Freiherrn von Gemmell-Flischbach. (Wien, 1880.)[VISSZA]
119. A kiadvány egy példánya gróf Apponyi Sándor könyvtárában.[VISSZA]
120. Széchényi Ferencz iskolai könyvbejegyzése (71. 1.) a Magyar Nemzeti Múzeum könyvtárában őrzött iskolai kéziratai közűl a természetjog kézikönyve IV. kötetének (Quart Lat. 673.) czímlapjáról vetetett.[VISSZA]
121. «Adsis incoeptis virgo Maria meis.» Mellette több helyen neve és az évszám 1772, 1773 áll. A nyolcz kötet idegen kéztől másolt kézirata M. N. Múzeum könyvtárában 219, 238, 239, 673 quart latin jelzéssel.[VISSZA]
122. 1783 szeptember 23-ikán Pálmához intézett franczia levele. I. 10. IV. 41.[VISSZA]
123. A Széchényi-könyvtár catalogusának alább idézendő bevezetésében.[VISSZA]
124. 1775 deczember 25-ikén.[VISSZA]
125. Palma Károly György arczképe (73. 1.) Mansfeld J. E. rézmetszete, «Notitia rerum Hungaricarum» czímű munkája 1785-iki budai kiadása I. kötetének élén jelent meg.[VISSZA]
126. «Talenta et animi alacritas insignis, Diligentia mediocris, profecit tamen. Mores boni.» (A Theresianum gymnásiumi igazgatóság szíves közlése.)[VISSZA]
127. A Theresianum anyakönyvének Széchényi Ferencz grófra vonatkozó bejegyzéséről (75. 1.) a fényképmásolatot a theresianumi gimnázium igazgatósága volt szives rendelkezésünkre bocsátani.[VISSZA]
128. A családi levéltárban, I. 9. I. 16. jelzet alatt.[VISSZA]
129. A családi levéltárban, I. 4. IV. 25. H. jelzet alatt.[VISSZA]
130. A családi levéltárban: I. 9. I. 16. jelzés alatt.[VISSZA]
131. Az első könyv záróképét (82. 1.), mely a Széchényiek czímerének fő motivumát, a csőrében babérkoszorút tartó galambot ábrázolja, Baránsky Emil László rajzolta.[VISSZA]