# 207. Egy ellenfélről

Egy kemény, bátor ellenfélről akarunk szólni nehány szót. Ez a kemény, bátor ember valószínűleg ma is doronggal támadt reánk, de ötven súlyos dorong sem ijeszt vissza bennünket attól, hogy ne ismerjük el az ő érdekes egyéniségének az értékét. Pálffy Béláról írunk, erről a reverendás forradalmárról, erről az elhibázott Pázmány Péterről. Mert ő valósággal egy új Pázmány – nagyváradi s elkésett kiadásban. Voltaképpen ő Mikes Kelemennek született. Kurucnak és bátornak. Goromba ellenfeleink között ő a legszimpatikusabb. Őreá nem lehet soha haragudni. Ő az, aki egyházi téren nagy karriert nem fog csinálni. Mert szeretik ám a békétlen embereket ott is, amely táborban Pálffy Béla küzd, de zsíros kanonokság, plébánia, püspökség nem az ilyen forradalmár papok számára ürül meg. Ő harcias, bátor, mert eleme, élete a harc. Bárhova is állítanák Pálffy Bélát, az ő harcos kedve ugyanaz volna. Hiszen önérzetesen szokta mondogatni:

– A reverendám ne tessék nézni. Tessék ütni Pálffy Bélát a reverendája nélkül. Pálffy Béla kiállja ám az ütést.

Nekünk egyébként egy más nyilatkozata cseng folyton a fülünkbe. Ez a nyilatkozat majdnem szóról szóra így hangzott:

– Higgyék el az urak, hogy én az én igazságaimnak majdnem mártírja vagyok. Nem szeretnek ám az igazságaimért azok, akikről Önök azt hiszik, hogy én érettük viaskodom. Bizony nem…

Ez a nyilatkozat már szimpatikussá teheti előttünk Pálffy Bélát. Bizony mondjuk, ez az ember, ha szerencsés körülmények között születik és nevelődik: ma radikálisabb ám sokkal Vázsonyi Vilmosnál…

NN 1902. február 20.

## Jegyzetek

207. Egy ellenfélről. NN 1902. febr. 20. 4. – Nagyváradi Krónika. Nagyváradi tarkaságok

Pálffy Béláról ugyanilyen hangnemben írt Felekezeti részegség c. febr. 19-i cikkében is: az ellenfélben is becsülve a talentumos embert.

egyházi téren nagy karriert nem fog csinálni: Hegedűs Nándor szerint (184.) Ady jóslata bevált: „Pálffy Béla soha nem lett kanonok, a maximum, ameddig felvitte, a címzetes apátplébánosság volt. Ady Endre nagyváradi távozása után egy ideig még Nagyváradon működött, majd Gyomára áthelyezték, onnan Debrecenbe egy katolikus internátus igazgatójává, onnan pedig plébánosnak nevezték ki Szentetornyára, és ebben a minőségben végezte pályafutását… A karrierről álmodozó papból szürke falusi apátplébános lett… Ady Endre egyébként nagyváradi működése után teljesen elfelejtette Pálffyt, aki korántsem volt az a nagyon képzett és sokra hivatott ember, mint akinek Ady másik nagyváradi cikkében is beállította… Pálffy Béla… éppen úgy szolgálta a papi nagybirtokot és a tömeg elnyomását, mint bárki más. Tehetséges demagóg volt, klerikalizmusba ojtott nacionalista politikát űzött, militáns hangjával némi szociális szólamot is megütött, de ennél többet nem produkált.”

Mj.: PI (I. 219.)