# 78. Egy kellemetlen ember

E különös városban él egy különös ember, ki nem e város képére és hasonlatosságára teremtetett.

E különös embert nevezhetnők röviden kellemetlen embernek is. Mert Nagyváradon nagyon sok embernek kellemetlen ő.

De azért nem véletlenségből él ám Nagyváradon. A véletlenséget az emberi gyámoltalanság és tökéletlenség találta ki. A különös, kellemetlen embernek, aki Friedländer Samu név alatt fizeti – vagy nem fizeti: nem jártunk utána – az adóját, s doktori címére nem tart sokat, Nagyváradon kellett megteremnie.

Nagyvárad a lázas vágyakozások, akarások városa. A nyüzsgő-mozgó törekvésektől átvonalzott élet intelligens élet, s Nagyvárad sokkal intelligensebb, mint egy vidéki magyar városhoz illenék. De viszont sajátságos múltja, formálódása, jelene nem engedték s engedik, hogy karaktere megtisztuljon, fórumai élete kiszabott utakat nyisson, intelligenciája filozófus, elnéző türelmet nyerjen.

Szóval kaotikus élet a nagyváradi élet. Káoszában egyre nagyobb tápot nyernek a legkülönbözőbb vágyak, törekvések. Utcai nyelven szólván: itt strébolunk, stréboltok és strébolnak. Az már csak enyhítő körülmény, hogy Nagyváradon többnyire hittel és jóhiszeműen működik a stréberség.

Mivel pedig szörnyen intelligensek vagyunk itt mindnyájan, tehát mind született diplomaták is vagyunk. Nem mondhatnánk ki a gondolatainkat semmiért. Még álmunkban sem vagyunk őszinték. Lármázunk, szaladunk, strébolunk, s lessük, hogy kiket sikerült újabban ismét félrevezetnünk.

Okvetlenül meg kellett itt teremnie annak az embernek, akinek mindent átfúró éles szeme van, s aki viszont a nyaka érdekében sem tudná elhallgatni a gondolatait. Reakció ez, a legideálisabb reakció. – De bizony nagyon kellemetlen ember ez a Friedländer Samu. Offenbach és Heine lelkével rokon a lelke. Romboló és kegyetlen. Kicsi keretbe jutott, s olimpi istenek helyett gipszfigurákat bunkóz.

Őt bántja, hogy mi mindig csak hazudozunk. Hogy lassanként elfelejtünk gondolkozni, mert mindjárt megszületésünkkor kificamítjuk, agyonburkoljuk a gondolatainkat. Hogy azt szeretjük, aki hazudik nekünk. Azt a lapot olvassuk, amely minket dicsér. Hogy olyanra vágyunk, amihez nincs jussunk. Azt üldözzük, aki nálunk értékesebb. Hogy soha még véletlenségből sem vagyunk őszinték.

És ezeket szembe mondja meg mindig a kellemetlen ember. Persze, hogy megfojtanók egy kanál vízben.

Bizonyos, hogy drámai hős lenne belőle, ha nem volna intelligensebb a drámai hősöknél. De így nem lehet összetörni, mert annyira őszinte, hogy még a saját tévedéseit is beismeri, annyira filozófus, hogy magával mindig rendbe tudja hozni a számadásait.

Egyik újabb őszinteségét, hogy olyan nagyon-nagyon fölrótták neki, ez alkalomból írtuk meg e sorokat.

Erre a kellemetlen emberre nagy szükségünk van nekünk. Lelkiismerete ő Nagyvárad kaotikus életének.

Becsüljük meg az ő őszinteségét. Szükségünk van igen-igen őreá. Ennyire legyünk kivételesen őszinték…

Annyian vagyunk kellemes emberek, hogy még az apagyilkosnak is meg kellene bocsátani, ha kellemetlenül – becsületes.

NN 1901. szeptember 7.

## Jegyzetek

78. Egy kellemetlen ember. NN 1901. szept. 7. 3. – Hírek

A névtelen cikket kétségtelenül Ady írta. Néhány nappal előbb Nagyváradi szabadelvűek c. aug. 20-i cikkében is őszinteségéért ünnepelte Friedländer Samut, aki arra tett javaslatot, hogy előbb hallgassák meg Tisza Kálmán beszámolóját, és csak aztán jelöljék újra képviselőnek. Erre vonatkozik ebben a cikkben az, hogy „egyik újabb őszinteségét hogy olyan nagyon-nagyon felrótták neki.” De Adyra vall Offenbach és Heine együtt emlegetése is (vö. Fedák Sári c. 1902. máj. 6-i versében: Körülte sir suhogva, szállva / Heinének s Offenbachnak árnya… (AEÖV II. 115.) és szokásos stílussajátságai: „nevezhetnők”, „megfojtanók”, „gondolkozni” stb.

Friedländer Samu: l. A kenyér volt az ok c. júl. 11-i cikk jegyzetét.

Minden bizonnyal erre a cikkre céloz a Színházi Újság szept. 29-i kis híre is a következő szöveggel: „Ady Endre, az Esti Líra rovat vezetője, a legtartalmasabb a fiatal magyar poéták között, kitűnő verselő. Rendkívül könnyen ír, de nehezen fog hozzá. Nagyon kellemetlen ember különben.”