# 97. A hétről

– A vélemények különbözők, szólott nyugodtan Szokoly Tamás, mikor figyelmeztették a király kijelentésére, hogy Tisza Kálmánnak benn kell lenni a magyar parlamentben.

– És Szokoly Tamásnak igaza van…

*

– De hát miért is bukott meg? – jajgatnak a táborban lévők még mindig…

– Én – szól egy kávéházi radikális politikus – megjósoltam előre. Mindig alkudozott szegény (már szegény!) generális. Nem mert szembeszállni a sötétlelkű Széllel. Én megjósoltam!…

(Mellesleg: szörnyű sokan vannak ezek a jósok. Valamennyi megjósolta!…)

Egy éltesebb úr, akit Hlatky Endre kifelejtett a pártvezetőségből, nagy rezignációval nyilatkozik:

– Én mosom kezeimet. Nem tehetek róla. Mindig mondtam, hogy nem vezet jóra a párt legérdemesebbjeinek a mellőzése.

De a legmegnyugtathatatlanabb mégiscsak Müller Salamon:

– A pártom az oka, a pártom – siránkozik Müller. Miként egy görög tragédia levert hőse, nem szól egyebet e pár szónál semmit.

Mindenki a valódi okot tudja. Csak egy nézet árva: a Szokoly Tamásé. Azt senki sem hiszi, hogy Nagyváradot a negyvennyolcas eszmék hódították meg. Ezért a hitetlenségért mi adhat vigaszt Szokoly Tamásnak:

– A vélemények különbözők…

*

A nagyváradi közönség úgy vélekedik, hogy fölöttébb gyönge és tűrhetetlen immár a színházi állapot. Somogyi Károly evvel szemben szentül hiszi, hogy az ő missziójánál teljesebb, szebb és eredményesebb missziót nem teljesített még színház direktora. E kis véleménykülönbség a legizgatóbb nagyváradi téma, de a Szokoly Tamás igazságát mégsem támogatja, mert itt különvéleménye csak Somogyi Károlynak van…

*

A szállóigéket nem a nagy elmék bocsátják útra, de a szállóige megszületik, ha szükség van rá.

A vélemények különbözők… Naivabban, de találóbban pattanhatott volna-e ki jobb mondás, melyben benne kacag a magyar élet minden mostani zavarossága, fejvesztettsége?…

E körül a mondás körül táncol most minden. Széll Kálmánnak hiába magyarázza bárki is, hogy veszedelmes sötét ember. Polonyi Géza nem hiszi, hogy őt nem a katolikussága veszítette el. A néppárt csak az erkölcsök restaurálásán fárad. Az agráriusoknak az a legnagyobb gondjuk, hogy a kereskedők megélhessenek. A gyomai mandátum a legérdemesebb kezekbe kerül biztosan. Nagyvárad új városházát lehetetlen volt másnak adni, mint akinek adták…

…El fogják ide s tova a legtisztább igazságot sikkasztani e kis mondással, hogy a vélemények különbözők…

*

…E sorok profán írója itt elhajítja a csinált jókedvet, és sok óvatossággal készül megmutatni e színes kép sötét valóságát. Valami érthetetlen, ijesztő nagy erő vissza akarja csinálni a világot. Hajt, kényszerít bennünket hátrafelé… Rúgkapálni e hátratolás ellen alig egy-két világos ember tud. Már olyanképpen* van mindenfelé az emberi együttes életben, mintha sohase éltek volna a humanisták, enciklopédisták, forradalmi mártírok s „aufkläristák”.

Németországban, mely császári kommandóra robog hátrafelé, már azok közül is sokan eltévelyedtek, kikben mi félő emberek mindig bizakodtunk, s kiktől profán létünkre is mindig csak kinyilatkoztatásokat vártunk. Ha a világosság emberei is afölött vitáznának, hogy melyik az igazság: a folytonos emberiesülés, a szeretetben való növekedés, az emberiség boldogságán munkálás, vagy pedig önmagunk bilincsbe verése egy tiszteletreméltó, de sok tekintetben korhadt, elócskult világnézetért, akkor – jaj – hagyjuk a vizsgálódást, s mondjuk ki gondtalan nyugalommal:

– A vélemények különbözők…

*

…Ősz az idő, de irgalmatlan ősz… És közelebb jönnek egymáshoz az emberek. Az a hitünk, hogy a nagyváradi lóversenyt az idényről alighanem végleg elhalasztotta a másik… azaz, hogy a képviselőválasztás… Talán jól is van ez így. Miért törjenek le – a lovak is. Kezdődnek ellenben a szezonesemények és szórakozások. Divatba jönne a színház, ha megérdemelné. Hangversenyek, bálok terveződnek. Zsúfoltak a kávéházak. És főként, de legfőként: kezdődnek és folytatódnak a zsúrok. A zsúrok tudvalevőleg arról nevezetesek, hogy itt nincs véleménykülönbség – a távollevők szapulásában…

Egyébként a vélemények erre nézve is különbözők, mit azért kell koncedálnunk, hogy minket ne érjen a többi távollevők sorsa…

Dyb.

NN 1901. október 13.

## Jegyzetek

97. A hétről. NN 1901. okt. 13. 1–2. – Tárca – Dyb.

* Eredetiben: olyan képe

Szokoly Tamás: l. Reflexiók a bukáshoz c. okt. 5-i cikk jegyzetét. – Nagyvárad új városházát lehetetlen volt másnak adni, mint akinek adták: a városháza kivitelezője versenytárgyalás után Rimanóczy Kálmán lett. – Polonyi Géza (1848–1920): függetlenségi párti képviselő

Mj.: Ha (80. részlet A vélemények különbözők… címmel)