# 75. Tisza Kálmán

Kérjük a „hivatalos” szabadelvűeket, ne foglalják le a maguk számára egészen Tisza Kálmánt. Engedjék meg, hogy Nagyvárad város nagy fiát, képviselőjét üdvözölhessük mi is, kik, ha tán nem vagyunk, nem akarunk lenni hivatalos szabadelvűek, de szabadelvűségben közelebb állunk hozzá, mint a hivatalosok közül nagyon sokan.

Hálával egy hatalmas szép élet művei iránt, tisztelettel adózva egy messze kimagasló egyéniségnek: lelkesült örömmel üdvözöljük, sok hittel köszöntjük Nagyvárad falai között Nagyvárad képviselőjét.

Hivatalos írások, beszédek zengedezhetnek kedvük szerint, mi kimondjuk, s ez csak nemesebbé, értékesebbé teheti a mi ragaszkodásunkat – hogy hálánknak, tiszteletünknek, örömünknek minden kis rezdülését a Tisza Kálmán egyénisége foglalja le. Nem jut mi sem „pártunk”-nak, „az ország sorsát bölcsen intéző” kormányvezérnek sem. Teljes egészében a Tisza Kálmáné, a mi ragaszkodásunk Tisza Kálmáné, a nagymúltú szabadelvű államférfié, s nem – a kormánypárt tagjáé.

Várjuk, de nem tudjuk: fog-e szólni Tisza Kálmán e disztinkciónk jogosult voltáról. A nagy kérdőjelek most is csak a sorok között kapnak választ?

Az igéret pedig ismét csak annyi lesz, hogy Tisza Kálmán a régi marad, s ha veszély jönne, megragadná a veszedelemben hajladozó lobogót?…

Ismételjük, hogy csak várunk minderre választ. Remélni nem merünk…

És ez sem zavar azért bennünket hitünkben és örvendezésünkben. Tisza Kálmánnál nem bűn az óvatosság. Ő egy élettel fizetett már. Ez az élet szép, munkás, gyümölcsöző és értékes volt. Ha szükség lesz a forradalomra, vagyunk sokan, akik még tartozunk a magunk életével. Egyikünké sem lesz olyan szép és értékes, mint az övé, de becsületesen leróvjuk, ha szükség lesz reá. Ősz fejtől, nagy munkában hajlott deréktól, nyugodt szemtől, leszűrt hideg bölcsességtől nem várunk mi forradalmat. Csak biztatást talán. Harci riadót hát Tisza Kálmántól nem is reméltünk. Elég volna, ha a tapasztalat higgadtságával csak annyi intést adna, hogy a harcra jó elkészülve lenni.

És ha ennyit sem ad? Hát mindegy. Tisza Kálmán napját már az is dicsőségessé s nagyszerű figyelmeztetővé teszi, hogy mi Tisza Kálmánban ezen a napon az igazi, nem alkuvó liberalizmus nagy harcosát tiszteljük meg, akinek a liberalizmusa egészen más volt, mint a mai hazug liberalizmus.

De Tisza Kálmán mint ember is olyan közel áll minden nagyváradi szívhez, hogy már ez a minden kis tömeg-érdeken és pártoskodásokon fölül álló szeretet ünnepnapjává teszi Tisza Kálmán napját.

Láthatta, érezhette ezt a mi nagy tiszteletünket a generális. Láthatta, érezhette, hogy e szeretet most még talán szentebb, mint valaha. Szent a fájdalomtól, mellyel* látnunk kell Tisza Kálmán nagy élete eredményének, munkájának szétbomlását.

„Gyászfátyolt kellene öltenünk magunkra, ha a liberalizmus mellett[i] kitartástól Nagyvárad is eltántorodnék.”

Mi úgy éreztük, hogy a mi aggódásunk, fájdalmunk rezeg vissza a szavakból.

Ősz generálisunk, aki mindnyájunké itt Nagyváradon, még egyszer könyörgünk a mi hitünk megerősítéséért!… Nem forradalmi szókat, nem harci riadót, csak hittel leendő eltöltést, intést, bátorítást kérünk a jövőre.

Mert bizony gyászfátyolt kellene akkor öltenünk magunkra… És – hajh – fájdalmas aggodalommal valljuk be: félünk, hogy már készülnünk kell a gyászfátyol viselésére.

Oszlasd el – ha lehet – a mi félelmünket generálisunk!

NN 1901. szeptember 4.

## Jegyzetek

75. Tisza Kálmán. NN 1901. szept. 4. 1. – vezércikk

* Eredetiben: melyet

A névtelen vezércikket Adynak tulajdonítják, bár nincsen meg benne az Ady vezércikkeit általában jellemző erő (talán ezért is névtelen), de gondolatmenete egyezik más, e témát érintő cikkeiével, és sok olyan nyelvi sajátság van benne, mely az ő stílusára vall: „örvendezés”, „róvjuk”, „hajh” stb.

Tisza Kálmán 1901. szept. 3-án Nagyváradra érkezett, hogy beszámoló beszédét megtartsa. A pályaudvaron Rimler Károly h. polgármester fogadta, és üdvözlő beszédében azt mondta, hogy Nagyvárad közönsége hűen őrzi a liberális eszméket. Tisza Kálmán válaszolt, és többek közt így nyilatkozott: „Ama biztosításra pedig, hogy Nagyvárad változatlanul megőrizte a liberális eszmék régi szeretetét, engedjék meg, hogy azt válaszoljam, hogy gyászfátyolt kellene öltenünk magunkra, ha a liberális eszmék mellett való kitartásról még Nagyvárad is eltántorodnék.”