# Futás a Gond elől

Fekete ördög
(Gyí, gyí csoda-ló)
Kerget, a Gond, a
Fekete ördög.
Fekete ménen
(Gyí, gyí csoda-ló)
Úgy jöttem ide:
Fekete ménen.
Nincs nekem álmom,
(Gyí, gyí csoda-ló)
Itt a Dunánál
Nincs nekem álmom.
Pogánynak szültek,
(Gyí, gyí csoda-ló)
Űz, kerget a Gond:
Pogánynak szültek.
Nyugat bús pírja,
(Gyí, gyí csoda-ló)
Meg ne vakítson
Nyugat bús pírja.
Aranyak intnek,
(Gyí, gyí csoda-ló)
Turánra gondolj:
Aranyak intnek.
Ázsia síkja
(Gyí, gyí csoda-ló)
Parancsol nékünk,
Ázsia síkja.
Ott voltunk hősek,
(Gyí, gyí csoda-ló)
Itt gyávák vagyunk,
Ott voltunk hősek.
Ott nem ismertük
(Gyí, gyí csoda-ló)
Gondját a Pénznek,
Ott nem ismertük.
Fekete ördög,
(Gyí, gyí csoda-ló)
Nyomunkban van a
Fekete ördög.

### Megjelenés Első megjelenés: BN 1906. május 13. XI. évf. 130. sz. 1. – Tárca – Ady Endre – („A Pénz” főcímmel A Gond elől címen elsőként közli A Léda arany-szobra és a Mammon-szerzetes zsoltára c. versek előtt.) – Kötetben: VA1 (1908) (Mi urunk: a Pénz ciklus) 125–27.; VA2 (1910) 70–71.; VA3 (1910) 70–71.; VA4 (1918) 70–71.; VA5 (1919) 92–93. – Gyűjteményes kötetben először: AEöv-1 [1930] 71. ### Szövegkritika, szövegváltozatok Alapszövegünk a VA2-ből. A BN és az egyes kötetkiadások szövegközlése között csak kisebb – ékezési és központozásbeli – eltérések találhatók. A legkevesebb sajtó alá rendezői javítást a főszöveg kialakításához a VA2 szövege igényli. A VA3 fennmaradt korrektúráján (OSzK Fond. Hung. 1731.) több javítás történt. A 21. sorban a hibásan szedett Aranynak n-jét törölték, a 26. sorban a gyi alakot hosszú í-re javították. A 29. sorban a hősek után az elmaradt vesszőt kitették, a 30. sorban a Gyi-t hosszú í-re igazították. A 35. sorban a Pénznek után a vesszőt kirakták, a 38. sorban a Gyi rövid i-jét hosszú í-re módosították. ### Javításaink: 2 A szedési hibájából eredő rövid i-s Gyi, gyi szóalakot – a refrénnek e versbéli további kilenc előfordulásával s a BN-ban, illetve a VA más kiadásai szövegközlésének többségével egyezően – hosszú í-s Gyí, gyí változatra javítottuk. 3 A Kerget után – bár ezt semmiféle eredeti szövegforrás nem támasztja alá – értelemszerűen kitettük a vesszőt, minthogy a fekete ördög előlegezett, értelmező „megszemélyesítője” a Gond-nak. 27 A nékünk után értelemszerűen és a VA4 s a VA5 publikációjával egyezően az elmaradt vesszőt kitettük. 29 A hősek után az elmaradt vesszőt – a BN és a VA többi kiadása publikációs eljárásának megfelelően – pótoltuk. 35 A Pénznek után a hiányzó vesszőt – a VA3, a VA4 és a VA5 helyesebb központozását követve – kitettük. ### Szövegeltérések:
Főcím: | A Pénz | BN
Cím fölött: | I. | BN
Cím: | A Gond elől | BN
2. | (Gyi, gyi |  |  | VA3
3. | Kerget | BN | VA1 | VA3 | VA4 | VA5
6. | (Gyi, gyi |  |  | VA3
7. | Ugy | BN
10. | (Gyi, gyi |  |  | VA3
| csoda-ló.) | BN
17. | bus pirja | BN
| bus pirja, |  | VA1
| pírja |  |  |  | VA4 | VA5
19. | vakitson | BN |
| vakítson, |  |  |  | VA4 | VA5
20. | bus pirja. | BN | VA1
27. | nékünk | BN | VA1 | VA3
30. | csoda-ló.) | BN
35. | Pénznek | BN | VA1
### Keletkezéstörténet Különös hangulatot, atmoszférát ad a versnek, hogy Ady különböző motívumokat, különböző kulturális szférából eredő elemeket ötvöz benne össze. E meghatározó elemek eredetét általában már Földessy Gyula is jelzi (Földessy: Amt 75.). Így rámutat arra, hogy a vers bevezető sorai – Fekete ördög / […] Kerget, a Gond, a / Fekete ördög. – Horatiusra utaló alluziót hordoznak. S valóban ez a kép Horatius III. könyvének 1. ódájából való (abból az ódából, amelynek híres kezdő sora az „Odi profanum vulgus et arceo”, s amelynek magyarított változata Babits Mihály In Horatium c. költeményének élén így hangzik: „Gyülöllek: távol légy, alacsony tömeg!”), mégpedig az óda utolsó strófáinak egyikéből kiemelt, ugyancsak közismert sorának szabadon variált változata. Horatius sora így hangzik: „Post equitem sedet atra cura”, amelyet kissé körülményesen Székács József így fordított: „[…] ott van a Gond vele […] S háta mögött megül a lovasnak.” (L. a Kétnyelvű Klasszikusok sorozat Horatius noster – Magyar Horatius c. kötetében, Officina, Bp., 1940. 88–89.) Nem fogadható el viszont Földessynek az a feltételezése, hogy a vers minden strófájában refrénszerűen ismétlődő (Gyí, gyí csoda-ló) biztató, indulatszavas felszólítás a hun-magyar mondakör csodaszarvas motívumából „átalakított képzet”. Indokolatlan ennek az Ady fantáziáját alig érintő mondakörnek az emlegetése, hiszen a lovas, a lovaglás mozzanata már a Horatiustól átvett képből magától értetődően adódik. Sokkal célravezetőbb ezt a történelmi értelmű lovaglás-mozzanatot, amely „a folyton sarkaló pénzgond” megjelenítése is, olyan módon felfogni, miként azt Barta János teszi, aki felhívja a figyelmet arra, hogy Adynak van egy egész verscsoportja, amelynek jelképes meghatározója az út, a rohanás, a menekülés, esetleg a repülés mozzanata (Barta 294.). Az egész vers szelleme a megközelítés eme módjával sokkal inkább egyezik. Az ázsiai eredet, a magyarság nyugati tehetetlensége és pénztelensége már korábban is, főként publicisztikájában foglalkoztatta Adyt. Egy konkrét parlamenti esemény váltja ki belőle saját honfitársaival szemben a gúnyos, ironikus hangot már 1902-ben: „Szeretett úri véreim: a serleg tele. Nincs már itt nekünk semmi keresnivalónk: gyerünk vissza Ázsiába! […] Szeretett úri véreim, Ázsia ordított fel tegnap bennetek. A nosztalgia, a nomád, baromi ember méla vágyakozása rohamba tört ki.” (Menjünk vissza Ázsiába. NN 1902. jan. 31.; AEÖPM II. 373–74.) Változott összefüggésben és formában ez a gondolat kerül elő a versben is: Ázsia síkja / […] Parancsol nékünk.” De hasonlóképpen megtalálható a publicisztikai előzménye a költemény más állításainak is. Turánra gondolj: / Aranyak intnek. […] Gondját a Pénznek, / Ott nem ismertük – írja a versben. Évekkel korábban egyik cikkében így meditál: „A kultúránk fölöttébb kicsi. Szegények vagyunk, s igen üresen élünk itthon, szép Magyarországon. […] Valahonnan a legnaposabb Ázsiából szakadhattunk ki, s onnan hoztuk és őriztük meg azt az igazán emberi egyszeregyet, hogy egyszer élünk, éljünk hát lehetőleg kellemesen.” (A hétről. NN 1902. okt. 26.; AEÖPM III. 159–60.) Különös és érzékletes a Pénz utáni vágyódásnak–ellenérzésnek az ismeretes történelmi magyar eredettel és sorssal történő egybehangolása. ### Irodalom Földessy: Amt 75.; Barta 281., 294–9.; Vezér Erzsébet: Versmotívumok… ItK 1963. 4. sz. 439.; Király I. 337., 549.