# Harcos ember szive

Küldjétek a szívemet holtan
Valakihez, nem tudom, kihez,
Akihez a legrosszabb voltam.
Egy bús harcos védjen meg engem,
Kinek kegyetlen sorsa a harc
S ki sírva jár a fergetegben.
Én jajgatva, én sírva szánom,
De halottan sem enyhíthetem
Az én szomorú rosszaságom.
Nézzétek majd szívem, a hültet:
Milyen szép volt s milyen nyomorék,
Engem ős átkok harcba küldtek.
Ha veszettül vívtam, csatáztam,
Sírva dalolt szívemben az üdv,
Mint egy elhagyott szentegyházban.
Akit vágott búsan, veszetten
Átkozott, harcos, bolond karom,
Talán-talán épp azt szerettem.
Küldjétek a szívemet holtan
Valakihez, nem tudom, kihez,
Akihez a legrosszabb voltam.

### Megjelenés Első megjelenés: AHét 1907. december 22. XVIII. évf. 51/928. sz. 863. – Ady Endre (A vers Az én rosszaságom címmel jelent meg.) – További megjelenés: Debreceni Szemle (szövegeltéréseknél: DSz) 1912. május 26. I. évf. 22. sz. 2. – Kötetben: Isz1 (1909) (A muszáj Herkules ciklus) 142–43.; Isz2 (1911) 142–43.; Isz3 (1918) 142–43.; Isz4 (1919) 142–43. – Gyűjteményes kötetben először: AEöv-1 [1930] 124. ### Szövegkritika, szövegváltozatok Alapszövegünk az Isz2-ből. ### Javításunk: 9 A szomoru rövid u-ját az Isz1 és Isz4 alapján hosszú ú-ra javítottuk. ### Szövegeltérések:
Cím: | Az én rosszaságom | AHét
1. | szivemet | AHét | Isz1
2. | Valakihez, (nem tudom, kihez) | AHét
| Valakihez (nem tudom kihez), |  |  |  | DSz
4. | bus | AHét
6. | sirva | AHét |  |  | DSz
7. | sirva | AHét |  |  | DSz
8. | enyhithetem | AHét |  |  | DSz
9. | szomoru | AHét |  |  |  | Isz3
10. | szivem, | AHét | Isz1 |  | DSz
11. | nyomorék. | AHét | Isz1 |  | DSz
13. | vivtam, | AHét
14. | Sirva | AHét |  |  | DSz
| szivemben | AHét | Isz1 |  | DSz
| üdv | AHét | Isz1
16. | busan, | AHét
19. | szivemet | AHét | Isz1 |  | DSz
20. | Valakihez, (nem tudom, kihez) | AHét
| Valakihez (nem tudom kihez), |  |  |  | DSz
### Keletkezéstörténet Alig fejezte be a frissen megjelent VA körüli szerkesztői munkát és nyomdai bábáskodást, Ady új lírai ihlet-köröket „szabadított fel” magában, és máris költői énjének eddig meg nem világított új összefüggéseit igyekezett kifejezni, felszínre hozni. A korábbiakhoz mérten új lírai önarcképet próbált alkotni önmagáról: magyarázni, értelmezni Az én rosszaságom természetét. Pontosabban indokolni a maga „harcossága” motivációját: ős átkok, személyén túli meghatározottságok, objektív kényszerek küldték harcba. Nem véletlen, hogy az Isz-be való fölvételkor a kifejezőbb Harcos ember szive címre változtatta a sajtóbeli eredetit, s hogy e verset kötetének új lírai motívumát összefoglaló záró-ciklusának, A muszáj Herkules verscsoportjának élére helyezte. Földessy Gyula a versben kissé túl általánosan és ugyanakkor partikulárisan Ady emberszeretetének megnyilvánulását látja. „Nagy bizonysága Ady ember-szeretetének – írja –, fájó érzése amiatt, hogy másokat megbántott. Ady mindig számontartotta a »bűneit«, tévedéseit, megfeledkezéseit a szeretet törvényéről.” Példaként említi a költő Válasz Tóth Bélának c. könyörtelen cikkét, s hogy Tóth Béla halála után egy évvel magasztaló cikket ír „e nagy emberről”. Említett cikkében ezt írja Ady: „Ennek az egyébként nagyszerű magyar krónikásnak egyszer egy magyar sörgyáros magyarázgatta, hogy a magyar sör versenyezhet minden külföldivel, pártolni kell a magyar ipart és így tovább. Szerette volna, ha Tóth Béla ható tolla egy jó kis reklámot ereszt, s egyelőre bátorkodott kóstolónak fölajánlani egy pár ládányi sört. – Kedves uram – hebegte az ő tüzével, meggyőződésével és bölcsességével Tóth Béla –, én ugyan pénzért írok, írásból szerzett pénzből élek, de a sörért fizetni szoktam. – Micsoda erkölcsi magasságban élt ez az ember, Magyarországon – ismeri el Ady –, ahol hazafias, altruista s tudomisén micsoda akciók jövedelméből nagy pénzeket raknak zsebre honunk számos nagyjai.” (AEÖPM X. 169–70.) „Az egész vers egy szép, nagy, nemes bocsánatkérés mindenkitől, akit valaha megbántott” – írja Földessy. (Földessy: Amt 101.) ### Irodalom Sík 191–92.; Földessy: Amt 101–02.