# Köszvény-ország márciusa

Március-Isten keresésre
Indit ma minden friss szelet:
Volt egy ország valaha, régen,
Negyvennyolcnak nagy idejében
S ez a szép ország elveszett.
Az élén jártunk a világnak,
Micsoda áldott, nagy tusák.
Föltört a hunn szivből a láva,
Mi voltunk a világ Japánja
Akkor s maga az – Ifjuság.
Nép volt az és nem rongyos horda,
Az márciusban nem aludt:
Sziken nőtt piros csoda-rózsa.
Bámult is a vén Európa,
Rómák lettek a hunn faluk.
Mennyit tudtunk és mennyit mertünk.
Bús egek, hát mi lett velünk?
Barmok, akik mindent megszoknak,
Helótái puhult latroknak:
Ezek vagyunk, ezek leszünk.
Grófok hü nyája, Köszvény-ország,
Pupákok, senkik és vakok,
Uj ifjaink bóditva állnak,
Mária-zsoltárt kornyikálnak
S lesik az úri abrakot.
Sodomás bölcs, komisz, vén kasznár,
Pimasz pap, lelketlen cseléd,
Mágnás-úr, zsivány oltja, oltja,
Hogy föl ne csapjon nagy lobogva,
A régi március hevét.
Bus Hunnia, podagra-nemzet,
Kis Köszvény-ország, baj vagyon:
Ma március van. Csúzod óvjad,
Húzd magadra a takaródat,
Szelek járnak víg hajnalon.
Kossuth népe, Petőfi népe,
Ma március van, ha tudod,
Ha nem tudod, óh meg ne kérdezd
Urad, bíród, sorsod, köszvényed:
Kegyelmes Franz von Kossuthot.

### Megjelenés Első megjelenés: BN 1907. március 15. XII. évf. 64. sz. 8. – Hírek – Barla diák. – Gyűjteményes kötetben először: AEöv-8. [1943] 1002–03. ### Szövegkritika Alapszövegünk a BN-ból. A gyakran rövid magánhangzós szedésű sajtópublikáció szövegén néhány indokolt esetben hosszú magánhangzóra változtató emendációt végeztünk. ### Javításaink: 3 A sor végére a hiányzó vesszőt kitettük. 19 Az alapszöveg rövid o-s Helotái alakját hosszú ó-ra módosítottuk, mert ennek ritmikai szerepe is van. 25 Az alapszöveg uri alakja rövid u-ját ritmikai okból hosszú ú-ra változtattuk. 33 A Csuzod rövid u-ját ritmikai indítékból hosszú ú-ra módosítottuk. ### Keletkezéstörténet Földessy Gyula írja, hogy Kossuth Ferencet „sokszor csúfolták a lapok »kormányozható« podagrája miatt.” (Földessy: Amt 301.) Ady ezt a podagrára, a köszvényre történő utalást használja fel versében, általánosítva az egész országra. A vers indulata több korabeli Ady-cikkben megtalálható. Csak két példát idézünk: „[…] egy idő óta dacos szégyenkezéssel kell bevallani mindenütt, hogy magyarok vagyunk. Az idegenek egyik kezükkel a mellényzsebükhöz, az aranyórához, a másikkal az erszényükhöz kapnak óvólag. A külföldi lapok minden habozás nélkül mágnások, kalandorok és koldusok népeként idéznek bennünket. Egy francia revüben olvasom szóról-szóra: »a legkorruptabb kormányzatú ország.« Ez mink vagyunk, könyörgöm alásan. S úgy írnak, beszélnek rólunk, mint Európa szégyenéről.” (AEÖPM VIII. 164–165.) „Magyarország meghal a feudális nyomás alatt. Nemcsak erős, munkás parasztjai vándorolnak ki, de mindenki, aki teheti. […] Nincs kenyér és nincs kultúra otthon. Menekül, aki tud, a mágnások, kalandorok és koldusok szerencsétlen országából.” (AEÖPM VIII. 176.) A verset márc. 15-ére írta Ady, megidézve a dicső idők emlékét, amikor nagy tettek születtek, amikor: Mi voltunk a világ Japánja. Az orosz–japán háború, a japánok sorozatos győzelmei fordították egyszerre Japán felé az európaiak figyelmét. Ady egész sor cikkében, glosszájában foglalkozott a kis sárga emberekkel. (L. Mit mond egy kicsi Japán. AEÖPM V. 96., A japánok képvásárlása. uo. 243., Magyarul is tudnak. AEÖPM VI. 75., Japán lakolni fog. uo. 284., A keresztény Japán. AEÖPM VII. 11., Zálogházak Japánban. uo. 28., A nagyravágyó Japán. uo. 231. stb.) S miként a világ Japán hősiességét csodálja, úgy fordította tekintetét a szabadságharc idején Magyarország felé, amikor: Rómák lettek a hunn faluk, a rómaiak önfeláldozó hősiességével küzdöttek. Ezzel állítja szembe a hivatalos magyar politika kulturálatlanságát, maradiságát, az új eszmék iránti érzéketlenségét. Hol vannak a márciusi ifjak? Uj ifjaink bóditva állnak, / Mária-zsoltárt kornyikálnak / S lesik az úri abrakot. Fél évvel előbb egyik cikkében (Mikor Saul megtér) arról számol be, hogy a francia fiatalok közül sokan megtérnek, majd így folytatja: „Nálunk még ritka ez a lelki procedúra. Az ifjak nem szegődnek el az Antikrisztushoz. Tehát nem is kell megtérniök. Szent Imre szűz lelke van velük már a dedóban. Nem kell belefáradniok az eszmékbe. Mert eszmék nemigen csapnak rájuk.” (AEÖPM VIII. 41.) Élesen bírálja az apja örökségét eláruló, Béccsel megalkuvó Kossuth Ferencet, Kegyelmes Franz von Kossuthot s Rákosi Jenőt, a hivatalos magyar irodalmi élet vezéralakját, a Sodomás bölcs, komisz, vén kasznár-t: „Ez a magyar erekbe ömlött sváb veszedelem – írja pár héttel a vers megjelenése előtt Válasz Tóth Bélának c. cikkében. – Ezek a Szent Imre-kultusz s a nemzeti köldökszemlélés lobogójával jöttek. S ugyanők azok[…] akik hűséges urodalmi ispánokként marasztalják a Középkort.” (AEÖPM VIII. 180.) Rákosi Jenőről „sokképpen keringett a hír – írja Földessy Gyula –, hogy »homoszexuális« a gyakorlatban is! Adytól hallottam – folytatja –, hogy egy ízben, amikor Rákosi nagyon támadta őt, ráüzent, ha tovább folytatja az ő (Ady) »perverz«-voltáról szóló bitangságait, a publicitás elé viszi az ő titkolt, de mindenki által ismert homoszexuális ügyeit. Rákosi Jenő ekkor egy időre beszüntette az Ady-elleni hadjáratot.” (Földessy: Amt 301.)