# A fiaim sorsa

Úgy kötöm meg a szívemet is,
Miként strófákkal kötöm meg a dalt:
Keresem és kerülöm a vihart.
Utált béklyókért esdve futok,
Gyülölöm és megáldom az eszem,
De ha feledni kell, emlékezem.
Faképnél hagynám százszor magam.
Mindig őrülten szépet akarok
S gyáva kutyaként a vágyba halok.
Fiaim: álmok, őrületek,
Apátok hű, jóságos: a Halál,
De meggyilkol anyátok: a Szabály.

### Megjelenés Első megjelenés: BN Esti lap 1907. augusztus 11. XII. évf. 191. sz. 2. – Ady Endre – („Uj versek” főcímmel Az őszi lárma, Megcsókolom Csók-kisasszonyt és a Ha a szemem lefogták c. versekkel együtt másodikként.) – További megjelenés: Szil 1907. augusztus 29. XXV. évf. 35. sz. 2. – Tárca – Ady Endre – Kötetben: VA1 (1908) (A Halál rokona ciklus) 23.; VA2 (1910) 15–16.; VA3 (1910) 15–16.; VA4 (1918) 15–16.; VA5 (1919) 20. – Gyűjteményes kötetben először: AEöv-1 [1930] 46. ### Szövegkritika, szövegváltozatok Alapszövegünk a VA3-ból. A VA1 korrektúrájában (PIM A. 126/1.) az 5. sor végén Ady a pontot vesszőre változtatta. A VA3 korrektúrájában (OSzK Fond. Hung. 1731.) az 1. sorban az Ugy rövid U-ját hosszú Ú-ra javították. ### Szövegeltérések:
Főcím: | Uj versek | BN
|  | Új versek |  | Szil
Cím fölött: | II. | BN | Szil
1. | Ugy | BN |  | VA2
| szivemet | BN
2. | dalt |  | Szil
4. | Útált |  |  | VA2
| futok. | BN | Szil
5. | eszem', | BN | Szil
8. | örülten [sh] |  | Szil
10. | Fiaim, | BN | Szil
| örületek, [sh] |  | Szil
11. | hü, |  | Szil
12. | meggyílkol |  | Szil

### Keletkezéstörténet

Első párizsi noteszkönyvébe ezt jegyzi fel a költő: „Verset írni a legszebb, legszomorúbb, legnehezebb és legszegényebb dolog a világon”. (Pn 133.; AEÖPM V. 193.) E gondolatot majdnem szó szerint megismétli a Tóth Gaszton rúg c., a BN 1905. júl. 2-i számában megjelent novellájában: „A nagyon kevesek egyike, ki tudja, mi a vers – jellemzi hősét –, s hogy verset írni, igazi verset, a legszebb, legszegényebb, legnehezebb és legszomorúbb dolog a világon.” (AEön 312–13.) 1907. aug. 22-én ezt írja a BN-ban a Jegyzetek a napról egyik glosszájában: „Nálunk […] kevés a fantázia […] Jön egy új poéta, ki élete, boldogsága, vére és idegei árán kitalál egy új nótát. Ezt a nótát fújja most már a legcsiribiribb poéta is.” (AEÖPM VIII. 315.)

Ady új költészete „egyetemes-érvényű megnyilatkozása egy fájdalmas művészi élménynek – írja Földessy Gyula. – Ez az élmény a művészi ideál megvalósításának nehézsége. Ez a motívum végigvonul Ady egész költészetén különféle hangulatú, árnyalatú, mozzanatú s mindig sajátos, újszerű s másnemű költői képekben, megfogalmazásokban.” (Földessy: Amt 25.) Ilyen A fiaim sorsa is: „Megszemélyesítése Ady megvalósulásra törekvő vers-eszméinek, ahogy ő mondja, fiainak: álmainak, őrületeinek.” (Uo. 50.) A motívum első megjelenése az 1903 őszén írt Elűzött a földem, ahol „meddő álmait” „sápad némberek”-nek nevezi: „Ez mind csak álom, néhány nyári álom. / Forrók, buják, meddők szegények.” Rokon gondolatok fogalmazódnak meg az Özvegy legények tánca, Az én koporsó-paripám, Az örökké elváltak, Egy csúf rontás, Kiszakadt, bús nóta c. versekben, és lehetne folytatni a sort. Az Egy csúf rontás-ban pl. ezt írja: „Jaj, hogy elfut a tollam alól, / Ami igaz, ami esztelenül Szép.” Jelen versben: Mindig őrülten szépet akarok / S gyáva kutyaként a vágyba halok.

Földessy felhívja a figyelmet, hogy „Goethe: Natur und Kunst (Természet és művészet) c. költeményében ugyanazt a művészi problémát veti fel, mint Ady A fiaim sorsá-ban, de az ő klasszicizmusa megnyugtató megoldást talál a gondolat formai megvalósítására.” A hivatkozott Goethe-vers ide vonatkozó sorai: „Wer Grosses will, muss sich zusammenraffen, / in der Beschränkung zeig sich erst der Meister, / und das Gesetz nur kann uns Freicheit geben.” (Ki nagyot akar, magát zabolázza, / korlátozásban tűnik ki a mester / s csak törvény adhat szabadságot nékünk. Jánosy István fordítása.) Arany János Formai nyűg c. kétsorosában ugyancsak ez a gondolat jut kifejezésre: „Pongyola járású lovadat fékezd meg erősen: / S lépni tanul büszkén, tánchoz emelve nyakát.” Verlaine Art poétique (Költészettan) c. versében Földessy szavaival „kitekeri a nyakát” e problémának: „Szónoklat? Törd a nyakát, / és jó, ha izmod megfeszíted, / pórázra szoktatván a Rímet. / Mi volna, ha nem volna gát?” (Kosztolányi Dezső fordítása.) Adynál: Fiaim: álmok, őrületek, / Apátok hű, jóságos: a Halál, / De meggyilkol anyátok: a Szabály. (Földessy: Amt 51–52.)

### Irodalom

Földessy: Amt 50–52.; Király I. 470.