# Két hajdani szeretők

Két halottak lent feküdtek,
Két hajdani szeretők.
És feküdtek, csak feküdtek,
Ahogyan azt parancsolják,
Tisztesen, a temetők.
És feküdtek, csak feküdtek.
S arra jött egy régi sóhaj
S megreszkettek frissen ők,
Csontjaik vígan zörögtek,
Egymás felé nyujtózkodtak
Két hajdani szeretők.
Csontjaik vígan zörögtek.
S arra jött egy régi nász-éj
S újból elpihentek ők.
Fehér csonttal szurkos sírban,
Mint valaha, egymás mellett,
Két hajdani szeretők.
Fehér csonttal szurkos sírban.
És feküsznek, csak feküsznek,
De nem úgy, mint azelőtt.
Régi sóhaj, régi nász-éj.
Mikor fognak megbékülni
Két hajdani szeretők?
Régi sóhaj, régi nász-éj.

### Kézirat, megjelenés Kézirat: Autográf, ceruzával írt tisztázat, 2 számozott fólió, 224 x 170 mm. Aláírás nélkül. Cím: Két hajdani szeretők. Az első fólió alján 2-es szám, a másodikon 3-as. A cím fölött római II. – PIM A. 201/46. Első megjelenés: BN Esti lap 1907. szeptember 22. XII. évf. 226. sz. 2. – Ady Endre – („Uj versek” főcímmel A gazdagság álma és A ködbe-fúlt hajók című versekkel együtt másodikként.) – Kötetben: VA1 (1908) (A Léda arany-szobra ciklus) 147–48.; AH (1908) 55–56.; VA2 (1910) 82.; VA3 (1910) 82.; Gyűjt [1910] 45.; VA4 (1918) 82.; VA5 (1919) 108. – Gyűjteményes kötetben először: AEöv-1 [1930] 75. ### Szövegkritika, szövegváltozatok Alapszövegünk a VA2-ből. A VA1 korrektúrájában (PIM A. 126/1.) a 3. sor végére Ady vesszőt tett, a 21. sor végén a vesszőt pontra cserélte. ### Javításunk: 16 A valaha után a vesszőt a k, a BN, a VA1 szövegével egyezően értelemszerűen kitettük. ### Szövegeltérések:
Főcím: | Uj versek |  | BN
Cím fölött: | II. | k | BN
2. | szeretők, |  |  |  |  | VA3 |  | VA4 | VA5
8. | ők. | k | BN
9. | vigan | k | BN | VA1 | AH
10. | nyújtózkodtak |  | BN
11. | szeretők |  |  |  | AH
12. | vigan | k | BN | VA1 | AH
14. | ujból | k | BN | VA1 | AH
15. | sírban | k
16. | valaha |  |  |  |  | VA3 |  | VA4 | VA5
20. | ugy, | k | BN
| azelőtt |  |  |  |  |  | Gyűjt
### Keletkezéstörténet Földessy a versről jó ösztönnel, de csak általánosságban beszél. „Valami szerelmi összekoccanás és pillanatnyi szétválás szülötte – írja. – Az utolsó versszakban a »De nem úgy, mint azelőtt« az élő Adyra és élő Lédára vonatkozik, s a megbékülésüket akarja siettetni.” (Földessy: Amt 77.) A vers keletkezése ennél konkrétabb háttérre vezethető vissza. Ady szeptemberben kétszer is meglátogatta Nagyváradon a szülés után lábadozó Lédát, mégpedig legalább egyszer olyankor, amikor Léda férje is ott volt. Bölöni György idézi Diósi Ödön szept. 11-én hozzá írt leveléből a következőket: „Két napig Váradon voltam – írja Diósi –, az este jöttem Pestre Adyval együtt, ki szintén Váradon volt.” A levélhez Ady is fűzött néhány szót: „Nagyon ideges vagyok, veronállal sem tudok már aludni.” (Bölöni 151.) Ady Brüll Bertához írt levele tanúsága szerint szept. második felében ismét leutazott Nagyváradra, s ez alkalommal Léda annyira megsértette, hogy Ady felugrott és rohant egyenest az állomásra, de utolsó pillanatban mégis leszállt a vonatról. A levél szövege a következő: „Édes Bertuskám, gyáva, hitvány, neuraszténiás vagyok: az utolsó percben mégiscsak leugrottam a vonatról. Estig most már mindenesetre itt kell maradnom, s szeretném, ha pár szót írnál. Nyomorultul, betegül, mint egy döglött kutya, iszonyú nehezen bejövök Nagyváradra. S akkor a legkvalifikálhatatlanabb sértésekhez, kínzásokhoz van szerencsém. Ez igazán túl van minden elviselhető mértéken és módon. Hiszen azért jöttem, s ez az egyetlen helyem, ahol egy kis erősítést és szeretetet kapjak. Megmondom őszintén, hogy azért nem mertem elutazni délután, mert esetleg Adél mostani gyönge állapotában ideges lehet. Kérlek, légy te is őszinte, s ha ez nem így van, tudass, hogy ez a visszatartó okom se legyen. Bocsáss meg, hogy majdnem magamon kívül, szó és beszéd nélkül elnyargaltam, nem tehettem másképpen.[…]” (AEl I. 259.) E levél szept. folyamán íródhatott, legkésőbb 22-én, de a veszekedések bizonyára már korábban megkezdődtek a Két hajdani szeretők között, hiszen a vers már ugyanezen a napon megjelent a BN-ban. A költő és Léda ekkori viszonyára, lelkiállapotukra még inkább rávilágít egy Ady Budapestre érkezése utáni, feltehetően szept. 24-i levél alábbi részlete: „Az anyám életére esküszöm – írja a költő Brüll Bertának –, hogy mikor megismertem Adélt, akkor nem közeledtem századrésznyi bizalommal s odaadással hozzá, mint most, mikor betegen, fáradtan látni akartam s magamba egy kis erőt szedni, ha lehet. Csúnyán, elviselhetetlenül sértegetett, s töltetett velem Váradon olyan huszonnégy órát, ami csoda, hogy egyelőre nem egyenesen a bolondokházába vitt be. Én szívesen odaadom érte az életemet is, de hogy beteg vagyok, arról nem tehetek. Hiába fogom, szorítom, tartom magam, nem bírom elviselni az ő rosszaságát […] Egyet pozitíve éreztem; mi most láttuk Adéllal egymást utoljára az életben. Mi lesz velem, nem tudom […] Így nem tudom, mi lesz, bírom-e egypár hétig is. Nemcsak az idegeim szakadtak el, de elszakadt minden kötél. Nekem keserű elégtétel így előre, hogy esetleges katasztrófám siettetéséért ő lesz, Adél, a felelős.” (AEl I. 260.) Király István Ady és Léda kilátástalan szerelmére hívja fel a figyelmet: „Olyan emberek szerettek itt, akik úgy érezték, a világ nem adhat sohasem otthont, megnyugvást nekik. Hiábavalóságra, céltalanságra, boldogtalanságra volt ítélve ez az érzelem. S ezt kiteljesítve, a végsőkig fokozva megjelent a kettős halottság fojtó víziója […] halottként jelenítette meg önmagát és Lédát Ady képzelete. »Szurkos sírban« »fehér csontok« ismételték meg a Két hajdani szeretők archaizáló, groteszk ünnepélyessége szerint a hajdani nászéjt: egymáshoz simuló csontvázak kísérteties képében fogalmazódott meg az örök békétlenség.” (Király I. 447.) ### Irodalom Hatvany I. 342–44.; Földessy: Amt 77.; Király I. 447.