# Az elüzött Könny

Dacos arccal, száraz szemekkel
Nézni be a világba könnyebb.
Nékünk volt egy hazug barátunk
S elüztük: a Könnyet.
Ugy-e jó volt, amig mi sirtunk?
Nyugodt volt a nagyuri asztal.
Minket pedig tápláltak szépen
Pappal és malaszttal.
Bérenc a Könny és mi elüztük
S hogy elüztük, azóta látunk,
Oh, Könny, te emberdüh-sikkasztó
Áruló barátunk.
Nem akarunk olcsón enyhülni,
Nem akarunk mi elcsittulni,
Könnynél a vér százszor, ezerszer
Szebben tud hullni.
Nagy idők érkeznek, fölöttünk
Készülő nagy harcok dörögnek.
Nem kell a Könny. Ugy-e, testvérek
Mi nem sirunk többet?

### Megjelenés Első megjelenés: Nsz 1907. november 3. XXXV. évf. 261. sz. – Olvasótár 3. – Ady Endre. – Gyűjteményes kötetben először: AEöv-8 [1943] 1007. ### Szövegkritika Alapszövegünk a Nsz-ból. ### Javításunk: 4 A címben és a 4. sorban a könny szó kis k-ját nagy K-ra javítottuk, mivel a versben a többi előfordulási helyen így szerepel. ### Keletkezéstörténet Bölöni György számol be róla, hogy: „Az ősz folyamán a »Népszavá«-nál Révész Béla irodalmi mellékletet formál, és épp Ady bátorságának szárnyai alatt igyekszik csíráját vetni a magyar proletárirodalomnak.” (Bölöni 138.) Révész hívja Adyt a Nsz-hoz, de Ady ezt nem fogadja el. „Már hívtak a Népszavá-hoz – írja Lédának 1907. nov. 1-i levelében – (ez volt a Révész által küldött expresszlevélben), de ezt nekem ezer okból nem szabad elfogadnom.” (AEl I. 264.) Hogy mi volt az „ezer ok” nem tudjuk, de valószínűleg Ady nem tudott azonosulni a lap irányvonalával, zavarhatta annak közvetlen kötődése a szociáldemokrata párthoz. Király István a verset fordulatként értelmezi Ady költészetében: „Részben az európai modernség hatására, de részben az úri hőskultusz ellen tiltakozva: eszményítette a rebbenő, finom, érzékeny, asszonyos életeket, eszményítette a könnyet – írja Király. – S ez változott meg a küldetéses énnél. Ahogy pl. Az elüzött Könny tanúskodott róla, más lett az embereszmény […] Férfias keménységgel […] »férfiul« akart élni ismét a lélek.” (Király II. 347–48.) Majd később ezt írja: „Nem az arisztokratikus elkülönülésben, a könnyeket osztó puszta szenvedésben, de az együttmenő tenni-tudásban vélte meglelni ekkor már Ady az emberi méltóság legfőbb ismérvét […] Az elűzött Könny c. költemény volt ekkor rá már inkább jellemző. A tehetetlen, síró együttérzéssel – dacosan, gőggel – állította szembe a változtató tettet, az emberi cselekvést.” (Uo. 588.) Király túloz, a vers nem jelentett ilyen politikai fordulatot Ady költészetében. Ellentmond ennek, hogy nem akar a Nsz belső munkatársa lenni és közleményei nem szaporodnak a lapban. Az is elgondolkoztató, hogy a verset egyetlen kötetébe sem vette fel. ### Irodalom Komlós 31–32.; Király II. 347–48., 588., 686.