# Sötét vizek partján

Ültem partjain Babilonnak
S ültem már partjain a Gondnak.
Láttam már apró szenvedelmet
S láttam beteg, hosszu szerelmet.
Lelkemet már nagy válság ülte
S voltam kis álmok kis őrültje.
Néhányszor, már-már, szinte hittem,
Néhányszor megjelent az Isten.
Hárfámat már fölakasztottam,
Hárfámat már leakasztottam.
Isten, kétség, bor, nő, betegség
Testem, lelkem összesebezték.
Voltam trubadur, voltam bajnok,
Rossz hátgerincem százszor hajlott.
Mennyi sok mindent odaadtam,
Amíg ily szépen elfáradtam.
Ülök, csapdos ár és hideg szél
Babiloni sötét vizeknél.

### Kézirat, megjelenés Kézirat: Autográf, ceruzával írt tisztázat, 3 számozott fólió, 240 x 150 mm. Aláírás: Ady Endre. Mindhárom fólión hosszanti szakadás nyoma. A fóliók alján 6, 7, 8 oldalszám. A harmadik fólión eredetileg 7-es szám volt, melyet a költő áthúzott és 8-asra javított. Feltehető, hogy Ady a 2. fólión levő két verssort, a 9. és 10. sort, utólag írta és toldotta be a versbe. Az 1. fólión felül római III. szám, alatta a cím: Sötét vizek partján. – A k László Gyula tulajdonában. Első megjelenés: BN Esti lap 1907. szeptember 8. XII. évf. 214. sz. 2–3. – Ady Endre – („A legőszibb versek” főcímmel Az öreg Lázár és a Valamikor lányom voltál c. versek után harmadikként. Az öreg Lázár című vers kötetünkbe a Lázár a palota előtt című vers III. részeként került be.) – További megjelenés: PN 1917. február 10. 68. évf. 41. sz. 14. (Szombat) – Versek – Ady Endre. – Kötetben: VA1 (1908) (Az ős Kaján ciklus) 74–75.; AH (1908) 41–42.; VA2 (1910) 45.; VA3 (1910) 45.; Gyűjt [1910] 31–32.; Úmk (1911) 15.; VA4 (1918) 45.; VA5 (1919) 58. – Gyűjteményes kötetben először: AEöv-1 [1930] 59. ### Szövegkritika, szövegváltozatok Alapszövegünk a VA1-ből. A VA1 korrektúrájában (PIM A. 126/1.) Ady a 8. sorban az Isten kis i-jét verzálra változtatta, a 11. sor végén a vesszőt törölte. ### Szövegeltérések:
Főcím: | A legőszibb versek |  | BN
Cím fölött: | III. | k | BN
1. | Babylonnak |  |  | VA2 | VA3 | Gyűjt | Úmk | PN | VA4 | VA5
2. | ültem [beszúrva:] már | k
7. | már-már |  |  |  |  |  |  |  |  | VA5
| hittem. | k
| hittem |  |  |  |  |  |  | PN
8. | isten. | k | BN
11. | Isten, kétség, asszony, | k
| betegség. |  | BN
15. | oda-adtam, |  |  |  |  |  |  |  | VA4 | VA5
16. | Amig | k | BN |  |  |  |  | PN
| oly |  |  |  | VA3 |  |  |  | VA4 | VA5
18. | Babyloni |  |  | VA2 | VA3 | Gyűjt | Úmk | PN | VA4 | VA5
### Keletkezéstörténet Földessy Gyula az „első Isten-problémás »új« Ady-vers”-nek nevezi a Sötét vizek partján-t. Valóban az. Téved azonban, amikor az Ének a porban c. verset pár hónappal korábbinak datálja, és azt állítja, hogy a vers „szintén érinti már az Isten-motívumot”. A vers két évvel korábbi, 1905. aug. 27-én jelent meg a BN-ban, s nem érinti „az Isten-motívumot”. Igaz, előzményként tekinthető, de csak az elfáradást, megrokkanást illetően: „Ki magyar tájon nagy sorsra vágyik […] Rokkanva ér el az éjszakáig” – olvasható a versben. (A verset és jegyzetét l. AEÖV II. 183–84., 589–92.) A Sötét vizek partján-ban ez áll: Mennyi sok mindent odaadtam, / Amíg ily szépen elfáradtam. (Földessy: Amt 67.) A vers alapgondolatát a BN-ban 1906. nov. 29-én – tehát több mint két hónappal később – megjelent Szent Adolphe Retté c. glosszájában fogalmazza meg prózában pontosan: „Óh jaj, mindnyájunkat fenyeget a veszedelem, hogy egy szép napon elfáradunk és istenfélők leszünk.” (AEÖPM VIII. 126., jegyzetét l. uo. 448–49.) A vers valóban a meggyötört, elfáradt ember siráma: Isten, kétség, bor, nő, betegség / Testem, lelkem összesebezték – írja Ady. Földessy hívja fel a figyelmet, hogy a Ny-ban 1908. jún. 1-jén megjelent Léda ajkai között c. versben visszatér a motívum: „Szomorú, zöld, nagy szemeidben / Dőzsölnek az én cimboráim […] A Mámor, a Halál s az Isten.” Az elfáradás egyik oka kétségkívül a Párizsból hazatérése után rászakadó magyar társadalmi és kulturális valóság: „itt vagyok már harmadik napja Budapesten – írja Diósi Ödönéknek pár nappal megérkezése után. – Tele gyűlölettel, sőt utálattal.” (AEl I. 254.) Hozzájárul ehhez a BN bizonytalan helyzete is, amely már csak néhány hónapig tud számára biztos fórumot, kenyeret nyújtani. Vezér Erzsébet szavaival: „Bekövetkezik hát az első nagy-nagy elfáradás”. Így jelent meg a Sötét vizek partján c. versben „először, igaz, nagyon bizonytalan hittel, de már ugyanaz a megszemélyesített Isten, akivel mindvégig vívódik: Néhányszor, már-már, szinte hittem, / Néhányszor megjelent az Isten. – Így született tehát – folytatja Vezér – Ady istene elfáradásból, csüggedésből, intellektus-válságból és abból a »religiós düh«-ből, mely fejlettebb kultúrájú országokban a század első évtizedében mindenütt kitört. De ez az isten már megszületése pillanatában is egészen más volt, mint a vallások vagy az újmisztikusok istene: a magyar társadalmi bajokkal magányosan küzdő, meggyötört, beteg Ady Endre istene volt.” (Vezér 193–94.) Ez év karácsonyán az Álmom: az Isten-ben egyértelműbb már az Isten-kép: „Nem birom már harcom vitézül, / Megtelek Isten-szerelemmel: / Szeret kibékülni az ember, / Mikor halni készül.” Az Isten megjelenésének motívuma tér majd vissza 1908-ban A Sion hegy alatt és Az Úr érkezése c. versekben. Az utalás Babilonra és a hárfára bibliai eredetű: l. idevonatkozóan a Mammon-szerzetes zsoltára c. verset és jegyzetét e kötetben. A 137. zsoltár a babiloni fogságba hurcolt zsidók keservét énekli meg. Ady saját kilátástalan helyzetét érzi hasonlónak a bibliaival, a helyzetkép a belső számkivetettség állapotát jelzi. Jellemző, hogy e versben is, miként a vele együtt megjelenő Valamikor lányom voltál c.-ben is jelen van a reinkarnáció gondolata. A vers múlt időben kezdődik: Ültem partjain Babilonnak és jelen időben fejeződik be: Ülök, csapdos ár és hideg szél / Babiloni sötét vizeknél. A folytonosságot érzékelteti a költő a babiloni fogság és saját belső számkivetettsége között. A hárfa-kép bibliai eredetén túl Földessy felhívja a figyelmet, hogy „már az ÚjV-ben is van szó a hárfa szegre-akasztásáról a Búcsú Siker-asszonytól-ban”: „Nem kellek. Jól van. Jöjjön, aki kell. / Lantot, hitet vígan szegre akasztok.” Igaz, itt lantról, nem hárfáról van szó, de a hasonlóság valóban fennáll. A „fölakasztottam”, „leakasztottam”-ról megállapítja Földessy, hogy a költő „a kétséget, a hol-ezt, hol-azt-tevés bizonytalanságát akarja ezzel éreztetni.” Ez a gondolat megtalálható már a költőnek egy korai, a NN 1902. márc. 5-i sz.-ban megjelent rövid cikkének befejezéseként: „…Olvasóinkat biztosítjuk, hogy lírai költőnk csakugyan felakasztotta a lantját, s elbocsátás terhe mellett megtiltottuk neki, hogy egyszer is leakassza…” (AEÖPM III. 12.) Földessy a vers előzményének tekinti Petőfi Költő lenni vagy nem lenni c. költeményének nehány sorát is: „E hangszer ép még s azt, mint elromlottat, / A szögre föltegyem?” (Földessy: Amt 67.) ### Irodalom Földessy: Amt 67.; Hatvany I. 27–28. II. 34–36.; Vezér 193–94.; Király II. 382.; Baróti 108–09.