# Utazás a Multban

Hadd idézgessék ők a Multat,
Mulassanak a nyomorultak.
Ahol a Föld mi vérünk issza,
Szekerezzünk a Multba vissza.
Fussunk velük targoncán ülve,
Bús emlékekre fölkészülve.
Mióta ők éltek és voltak,
Mindig minket űztek, gyilkoltak.
Csak menjünk, hogyha ők akarják,
Járjuk a Mult vén birodalmát.
Gyalázott pór szüzek holt testén,
Százszor elszántott koldusmesgyén.
Fájdalom-csucson, bánat-völgyön,
A fölfalatott Dózsa Györgyön.
Jobbágy ifjun vagy banyán által,
Menjünk, urak, minket nem átall.
Fölmutatjuk – sirjukból intnek –
Szomorú mártir-őseinket.
Mióta csak éltünk és lettünk,
Ti éltetek és mi szenvedtünk.
Menjünk, urak, vissza a Multba,
Ti akarjátok ujra, ujra.
Mi késni a Multban se késünk.
Egy biztos: a mi nagy ütésünk.

### Megjelenés Első megjelenés: Nsz 1907. szeptember 22. XXXV. évf. 226. sz. – Olvasótár 2. – Ady Endre – Gyűjteményes kötetben először: AEöv-8 [1943] 1006. ### Szövegkritika Alapszövegünk a Nsz-ból. ### Javításaink: Mivel a verset Ady kötetbe soha nem vette fel, a hírlapbeli közlés helyesírása pedig következetlen, a központozást logikai okból, a magánhangzók ékezését pedig ritmikai megfontolásból több helyen módosítottuk. 6 A Bus rövid u-ját verstani meggondolásból hosszú ú-ra változtattuk. 5 , 7., 9., 11. A sor végére kitettük a hiányzó vesszőt. 14 A sor végén a vesszőt pontra módosítottuk. 18 A Szomoru rövid u-ját ritmikai okból hosszúra javítottuk. 23 A sor végére pontot tettünk. ### Keletkezéstörténet E vers szellemisége rokon azzal, ami Adynak a BN 1907. szept. 17-i számában megjelent Pusztaszeren c. vezércikkében jelentkezik. A BN aznapi száma számol be az Árpád halálának ezredik évfordulóján rendezett pusztaszeri ünnepségről. Ady ironikus hangú vezércikkben szól hozzá az eseményekhez. Ady szerint Árpád nem volt jelen a pusztaszeri ünnepségen, helyette a tápai parasztoknak jelent meg. „Legendás, turk ősünk, vezérünk, Árpád – írja –, Pusztaszer helyett, ahol megidézni próbálták, Tápén, a szomszédban jelent meg. Eljött azokhoz Árpád, akik Szvatopluktól, Zalántól s a többi nem hiteles személyektől elvették ezt az országot. S Tápén a kupaktanácsban, egyszerű magyarok száján, az országfoglaló magyarság, tehát Árpád keserű igazsága szólalt meg: – Nem megyünk Pusztaszerre, az urak ünnepére, nem megyünk. Ha Árpád apánk tudta volna, sohase hozott volna ide bennünket. Ünnepeljenek a római pápa magyar püspökei, akiké lett a Pannoniáért fizetett aranyos nyergen és féken kívül a föld, a víz, a fű. Ünnepeljenek a Pallaviciniek és Wenckheimok, a Rákosi Jenők és a Güntherek […] Hát volt-e joguk azoknak ünnepelni, akik Günther miniszter úr kegyes jelenlétével megtisztelve ünnepet ültek Pusztaszeren? Hát gondolták-e Árpád és Tuhutum, hogy ezt az országot azért szerzik meg, amiért most még, úgyahogy, fennáll? Urak, papok, herék, iparlovagok legszemélyesebb haszonélvezetére?” A cikk végéhez utóiratban ezt fűzi: „Nem a király hiányzott a pusztaszeri ünnepről s nem csak Tápé, hanem Árpád vezér s a magyar Géniusz, ez a bús alvó, meg nem értett magyar Géniusz.” (AEÖPM VIII. 342–43.) ### Magyarázat Az átall régies szóalak, amelynek jelentése az értelmező szótár szerint: átall valakit = szégyelli magát miatta; a vers szövegében ez úgy értendő, hogy az elnyomottak nem szégyellik, vállalják a múltat, amelyben az urak velük ilyen szörnyűségeket tettek. ### Irodalom Földessy: Amt 302.