# 440. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Budapest, 1907. dec. 3. után]

Édes jó Adél,

ha Ernő azt mondta magának, hogy két órakor látott a Louvre-ban, hazudott. Hazakísért Zuboly s bementem vele tíz percre a Louvre-ba. Egy óra tizenöt perckor már itthon voltam. Hogy hiszi-e, nem-e, a betegségem, más kérdés. Maga akkor se hinne, ha az ember rothadó halott volna

Kezeit csókolja
Ady Endre

## 440. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Budapest, 1907. dec. 3. után]

K: OSZK – Fond 74/4/62 – BN levélpapír – 1 f. r – 220 x 274 mm – Tintaírás – A levélpapír beszakadva – Pr.: vétel dr. Nádor Henriktől 1966.

M: AEl I. 270. (1907. dec.)

Diósiné egy hónapot Pesten töltött, mielőtt tovább utazott volna Párizsba. Az 1907 augusztusától Párizsban tartózkodó Bölöni így látta a két ember kapcsolatát az 1908 januárjában férjéhez visszatérő asszony magatartása alapján: „Négy év óta az összetartozás boldogság-szigeteit és kín-csúcsait is bejárták. Nagyvárad mintha Antheus-földje lenne most ennek a szerelemnek. A lábadozó Léda érzi a glóriát, mely Ady verseiből körülötte szerte árad. […] Ady megismerteti […] Reinitz Bélával és egy Kossuth Lajos utcai új nagy kávéház különszobájában – „Magyar Világ” – Léda előtt is felzúgnak először Reinitz rekedtes hangján az Ady-dalok, Léda-zsoltárok. […] Léda asszony január elején (1908) visszautazik Párizsba és magával hozza közénk ünneplésének asszonyos, boldog, hiú emlékét.” (Bölöni i. h.)

A kép azonban korántsem ilyen idilli, azt e levél kemény, érdes hangja is mutatja. Révész, aki pedig szépítésre hajlamos, a kapcsolat válságáról ír 1907 lezárásaképpen az 1908–1909-es levelek bevezetőjében (RSle 98.; l. még a 436. sz. levél jegyzetét).

Ernő: talán Osvát, talán Bresztovszky Ernő.

Louvre: éjszakai mulató (AEl I. 426.).

Zuboly: Bányai Elemér (1873–1915): író, újságíró, Ady egyik legkedvesebb barátja, érte küzdő embere. „Testvéremnél is több emberem”, „az én jóságos verekedő embereim közül való” vallotta róla Ady. Nemcsak a különc vonzotta, hanem a meg nem alkuvó, tiszta erkölcsű, bátor társadalombíráló. Neki ajánlotta a Négy-öt magyar összehajol c., halála után neki írta a Szegény Zuboly emlékére és a Zuboly emléktáblájára c. verseket. Diósinét 1907. végén ismertette össze Bányai Elemérrel. Az asszony „igen megszerette” Ady barátját (Bölöni 134.; Bányaira vonatkozóan l. Király I. 603–611.; EmlAE IV. 31–35.).