# 218. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Budapest, 1905. szept. 6.]

Édes, Egyetlen, Jó Adél,

minden ellenem esküdött. Vasárnapra az öcsém ittléte miatt még leszaladtam volna, de valósággal drákói, szerkesztőségi ukáz parancsolta rám, hogy este bent legyek s pár órára nem akartam menni. Azóta már két ízben maradt el az utam. Kijelentettem tudniillik, hogy ha akármi történik, nekem el kell egy napra utazni. De ez se sikerült. Utálok <..> itt már mindent s nem csinálok előttük titkot, hogy szabadulni akarok a Naplótól, nem bírom itt ki s általában Pesten. Olyan napjaim vannak, hogy majd megőrülök. És sohse vágytam magát még olyan nagyon-nagyon látni, mint most. Ha magát látnám megnyugodnék. Itt minden bánt, földul, zaklat. Lehet, hogy még e levél előtt én már ott leszek. Nem bírok a nyugtalanságommal. De még szombatig bárhogy leszaladok. Nem bánom itt, akármi lesz. Édes jó drágám, Egyetlen nyugtalanul, betegen nagyon-nagyon vágyom maga<m> után. ugy[!] rémlik néha, hogy talán vesztem érzem s valami nagy dolog fog történni velem. Alázatos Adyja

## 218. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Budapest, 1905. szept. 6.]

K: OSZK – Fond 74/4/42 – BN levélpapír (l. a 213. sz. jegyzetet) – 1 f. (r–v) – 215 x 275 mm – Tintaírás – Pr.: vétel dr. Nádor Henriktől 1966. – Brüll Berta másolata: OSZK Levelestár növn. 1946/21/46 – Pr.: Brüll Berta ajándéka 1946.

M: RSle 160. – RAöl 420. – AEvl 126. – AEl I. 180–181. (szept.)

nem csinálok előttük titkot, hogy szabadulni akarok a Naplótól: semmi külső jele nincs Ady utalásának, az emlékezők nem írtak róla. Zaklatottságát legfeljebb Bírónak panaszolta el. (L. az előző jegyzetet.)

Az aug. 30-i levélben vasárnapra ígéri a látogatást (szept. 3.). Ha ez elmaradt, a levél szerdai: szept. 6. Ez a legvégső nap, ha szombatig (szept. 9.) még le akar utazni.