# 154. Ady Endre – Bíró Lajosnak

[Párizs, 1904. júl. 14. vagy 21. vagy 28.]

Kedves Lajoskám, Tudod-e, hogy a leveled jobban megzavart és megbusított, mint az első. Csodálatos, különös hatással volt rám, aminek akkori lelkiállapotom volt az oka. Te beletörődtél Váradba, szabadkőmíves, hivatalos szerkesztő lettél, butort vásároltál s Halászt per „Lajos” emlegeted!… Mindez most már szükségesnek, természetesnek tetszik s csak annyira szomorunak, mint amennyi szomoruságot ránkkényszerít az élet. De akkor nagyon megzavart, megbusított. Íme milyen [...] boldog ez a Lajos. Ő „leszerelt” s én sohse voltam talán még kétségesebb és nyugtalanabb lelkű, mint |:most:|. Mit akarok? Mi lesz velem? Hiszen én gyalázatosabb dolgokat mívelek a leszerelésnél! Magamat folyton elnyomom. Alkuszom az írásaimban, a napi életemben, a kenyérért. S emelett nincs nyugovásom, nincs eredményem. Hát én bennem sohse lesz elég filozófia vagy – fáradtság a teljes leszereléshez…. Mindez most már szamárság. Te se szereltél le. Csak te mindig egészségesebb, fegyelmezettebb voltál mint én. Nagyváradi berendezkedésed is ezt jelenti csak ugy-e? Magamról uj dolgokat? Keveset tudok. Bizony restségből és keserűségből nem igen élek ugy, mintha gyümölcsöztetni akarnám a párisi tartózkodásom. Francia társaságokba ritkán megyek. Az ajánló levelek még mindig a tárcámat dagasztják. A betegség, a pénzmizéria, helyzetem nagy tragikuma, a reménytelenség, kedvetlenség lekötözve tartanak mindig. A „B. H.”-val állandó összeköttetésben vagyok én. De tudod, milyen nehéz nekem a „B. H.” iskolája szerint dolgozni. Pénzben kifejezve talán összesen 300 frankot tudtam eddig tőle kidolgozni. A Pesti Napló pimasz és nem fizet. A Bud. Naplótól összesen kaptam eddig 200 frankot. És a Szilágy-tól 100-at….[...] C’est tout. A P. N.-tól alig kaptam 200 frankot. A Jövendőtől szintén Heltai ugratott ki. No és Bródynak az az észretérése, hogy az ő váradi fiókái voltaképen nagyon talentumtalan, semmi emberek…. Nem baj. Nem bánt. A „Hét”-hez nem juthatok, mert jó verseket írok. Az „Uj Idők”-et, jobban mondva Herceget[!] meg fogom próbálni. Tábori ott nagy ellenségem nekem. Ő tudja miért. Hazamenjek. A Bud. Naplóhoz mehetek – nyomorogni. Érdemes? Csak végre rá tudnám már magam venni: írjak egy iszonyu, vad botrányos könyvet. Evvel az egy kísérlettel még tartozom magamnak. Diósyék téged nagy érdeklődéssel, szeretettel kérdeznek, emlegetnek sokszor, gyakran. Különösen Berta. Leveled rájuk vonatkozó passzusát felolvastam s azóta pláne szinte riválisom vagy – néhány száz mértföldről. Hiába, te mindenüvé odatolod a szép pofádat, édes Lajoskám… Emlékszel ugy-e erre az én egykori, keserű kitörésemre. Reporter-működéseddel nem vagyok megelégedve. Írj azokról a piszkokról többet. Végre is évekig voltam nyakig bennük s a piszok olyan, mint az alkohol vagy ópium. Mi van Bognárékkal? Radónéval? Nincs-e valami nagy botrány? Hogy él a Napló. Kikből. És Sipos, kinek add át az én legbarátibb üdvözlésemet. Ugy szintén Lengyelnek s az irigylendő Szűcs Dezsőnek. Mikor leszek én olyan kényelmesen bolond? Este 9 óra van. Megyünk kocsin a Bois-ba. Ez az én élvezeteim klu-ja. Ugy szeretném, ha itt lennél. Állandó hiányossága vagy az én beteg, vívódó napjaimnak. Talán egész életemben a te hatásod volt reám a legerősebb s a legmaradandóbb. Írj édes Lajoskám hamar és sokat. Meleg szeretettel gondolok reád. Ölel, csókol

Ady Endre

csütörtök

## 154. Ady Endre – Bíró Lajosnak

[Párizs, 1904. júl. 14. vagy 21. vagy 28.]

K: OSZK – Levelestár növn. 1958/23/44. – Hajtott barnás színű levélpapír – 2 f. (r-v) – 100 x 218 mm – Tintaírás – Pr.: Bíró Lajosné ajándéka 1958.

M: Lengyel Géza: Ady és Bíró Lajos ismeretlen levelezése. Csillag 1955. 2093–2101. – AEvl 103–104. – Lengyel 352–353. – AEl I. 145–147.

A levelet Belia 1904 elejére (AEvl 103.), ill. nap megjelölése nélkül májusra datálja (AEl I. 145.). A levél későbbi. Keltezésünk: július közepe, második fele, a „csütörtök” figyelembevételével júl. 14., 21. vagy 28. Formai bizonyíték: a levélpapír azonos a jún. 3-i és a jún. 11-i levelével (150., 151. sz. levél).

Időbeli bizonyítékok: Jún. 3-án írja meg Ady Bírónak, hogy megkapta Palásthy lapját, a Magyar Világ 2. számát, amelyben megjelent a Dal az anyósról, a piripócsi kalapról és a sorsról c. vers. Ady a küldeményt nyugtázva szemrehányást tesz Bírónak, hogy egy sort sem írt vele, s már három levelét hagyta válasz nélkül. Ha azt vesszük alapul, hogy Bíró minden levelet megőrzött, a Párizsból írt három levél közül kettő (pontosabban egy levelezőlap: 142. sz. és egy levél: 145. sz.) ismert. A harmadik lehetett a Lengyel Géza által említett részletes beszámoló a betegségről, amelyet barátja kérésére Bíró megsemmisített (l. a 142. sz. levél jegyzetét). Ezt figyelembe véve úgy tűnik, hogy még egyáltalán nem írt Adynak Párizsba. Csak a jún. 3-i levél (150. sz.) méltatlankodó, sértett hangja bírta rá az írásra. Két-három hét különbséggel két levelet írt, az utóbbira válasz ez a júliusra keltezett.

Ezt a keltezést erősíti meg Ady beszámolója anyagi helyzetéről, a lapokkal való kapcsolatáról. Azt írja, hogy a BH-tól 300 frankot kapott addig. Okt. 10-i keletű levelében (165. sz.) jelzi, hogy a BH-tól 130–150 frank biztos havonta. Ez a szám azonban a június–szeptember hónapokra vonatkozhat, mert a cikkek havi elosztása nem egyenletes. A lap csak márc. végén kezdi közölni Ady írásait, s számuk hónaponként, az AEÖPM V. kötete alapján, a következő képet mutatja: március: 1 hiteles, április: 6 kétes hitelű, május: 1–9, június: 1–14, július: 9–16. (A névtelen cikkeket Vezér Erzsébet tárgyuk, tartalmuk, stílusuk alapján Ady szerzőségét bizonyítva vette fel a kötetbe. Júl. 28-tól a cikkek hitelességét a Párizsi noteszkönyv feljegyzései igazolják – l. a kötet 293–298. lapját.) Az okt. 10-i levél beszámolóját megelőzően: augusztusban 4–24, szeptemberben: 4–18 volt a cikkek száma. Tehát a levél megírásáig a BH-ból „kidolgozott” 300 frank hozzávetőlegesen (a cikk-sorok számának figyelembevétele nélkül) a július közepéig közölt 40 cikk honoráriumának felel meg. Még egy érv a levél júliusi keltére: a Jövendőt Ady nem említi a lapok között, ahonnan honoráriumot kapott vagy vár. Márpedig júl. 24-én megjelent ott Az élet szobra c. tárcája, a levél tehát e dátum előtt íródhatott.

Te beletörődtél Váradba: Ady már távozása előtt biztatta barátját Nagyvárad elhagyására (l. a 92. és 113. sz. levelet).

hivatalos szerkesztő lettél: Bíró a Szabadság szerkesztőjeként 1903. dec. 25-én szerepel először a lap fejlécén. A Hírek rovatban Hegyesi Márton felelős szerkesztő elismerő méltatás kíséretében bejelenti, hogy Bíró Lajos a lap felügyelő bizottságának határozata alapján most már „hivatalosan is ezen lap szerkesztője lett”. – Ady azon bánkódik, hogy barátja – szövetségese a „hazug bálványok döntésében”, harcostársa a társadalmi rend igazságtalanságai elleni küzdelemben – „leszerel”, belesimul a polgári életbe.

Halászt „per” Lajos emlegeted: a megjegyzés mély ellentétet és Bíróval közös, régebbi gyökerű ellenszenvet árul el újságíró társuk iránt. Ady ellenzését sem magyarázza csupán a Diósiné miatti rivalizálás. Pusztán ezért nem várna el szolidaritást Bírótól. Halász Szűts Dezsővel együtt Ady nagyváradi éjszakáinak állandó társa volt, de Bíróhoz erősebb szál kötötte: az intellektuális igényesség.

Alkuszom az írásaimban: Ady itt az újságcikkeire gondol, különösen a BH-ban közöltekre.

Francia társaságba ritkán megyek: Ady sem akkor, sem későbbi párizsi útjai alatt nem járt társaságba (Bölöni 31.). „Bölöni és Itóka [Marchişiu Otília, a későbbi Bölöniné] egyre otthonosabban mozognak a pezsgő párizsi szellemi életben, ismeretségbe és barátságba kerülnek számos neves íróval, művésszel. Adyt azonban nem tudják soha elvinni a franciák közé, ő csupán a maga kis körében él.” (EmlAE III. 39.)

Bud. Napló: a lapban júl. közepéig 9 cikke, 5 verse és 13 novellája jelent meg.

A P. N.-tól alig kaptam 200 frankot: itt 28 cikke jelent meg júl. 15-ig.

A Jövendőtől szintén Heltai ugratott ki: a lap főmunkatársa 1904 januárjától Gárdonyi helyett Heltai Jenő lett. Ady arra gondolhatott, hogy a PH-nál tett próbálkozását (tudósítói megbízást szeretett volna kapni), ő hiúsította meg (l. a 130. sz. levelet), nem tudjuk, hogy gyanúját mire alapozta. Heltai 1903-tól a PH munkatársa volt.

Bródy-ról l. a 130., 151. sz. levél jegyzetét.

A „Hét”-hez nem juthatok: Ady kapcsolatát Kiss Józseffel és folyóiratával a közeledés és távolodás, az elfogadás reményének és a mellőzés kudarcának a váltakozása jellemezte. Pályája kezdetén Ady mestereként magasztalta „a magyar poéták elsőjé”-t, „vajdájá”-t. Első kötete után ismétlődő kísérletei a közeledésre, a laphoz való bejutásra azonban eredménytelenek maradtak. Ennek hatásaként dacos-fölényes szembefordulás alakult ki benne már a nagyváradi évek alatt. Párizsba készülve, Pesten jártában kétszer mégis felkeresi Kiss Józsefet, aki először novellát kér tőle, másodszor megígéri, hogy ír vagy írat a Még egyszer-ről A Hétben, s mind a kétszer invitálta a folyóirat munkatársai közé (l. 106., 113. és 114. sz. levelet). De ezek csak ígéretek maradtak. Ady sértődötten visszavonul, Párizsból már nem kísérletezik. A reményt azonban nem adja fel, 1905-ben Pestre visszatérve valamiféle egyezkedést kezd el, ismét eredménytelenül.

Herceget[!] meg fogom próbálni. Tábori ott nagy ellenségem nekem: soraiból arra következtethetünk, hogy Ady Tábori Róbert (1855–1906) segédszerkesztőnek tulajdonítja beküldött cikke és novellája (l. a 90., ill. 106. sz. levelet) elutasítását. Abban reménykedik, hogy Herczeg Ferencnél, a lap szerkesztőjénél célt ér. Újabb próbálkozásáról azonban a híres-hírhedt A duk-duk affér-ig (1908. nov. 15.), nem tudunk. A két írás mellőzésével okozott sérelmet az sem ellensúlyozta, hogy utána 1903. dec. 13-án éppen Tábori (T. R.) írt rövid ismertetést a Még egyszer-ről. Eszerint Ady költészete a kétkedésben és hitetlenségben vergődő modern ember lelkiállapotának kifejezése. A költő „tehetsége erős, de azért úgy fest sokszor, mintha beteg volna” (AEÖV I–II. 227.).

Mi van Bognárékkal?: nagyváradi házaspár (l. az 55. és 97. sz. levelet és a jegyzeteket). Bognárné „nagyon intelligens, sikeres nő volt, róla sokat beszéltek. Nem csoda, átlagon felüli volt, tehát lehetett róla pletykázni. Nem jól éltek, később el is váltak” – írja róluk Brüll Berta (EmlAE III. 133.).

Radónéval?: Radó Ignácné nagyváradi asszony, mint kikapós hölgy vagy kikapós férje áldozata, gyakran pletykák hősnője.

Hogy él a Napló. Kikből.: Fehér gyakran volt kénytelen a lap fenntartása érdekében görbe utakon, megalkuvással pénzt felhajtani (l. a 62. és 67. sz. levél jegyzetét).

Sipos: Sipos Béla.

Lengyel: Lengyel Géza.

irigylendő Szűcs Dezső: Szűts köztudomás szerint klinikai idegkezelésen átesett beteg, patologikus eset volt, s mint ilyen gátlástalanul többet engedett meg magának, mások is többet elnéztek neki, mint az egészséges embernek. Róla szól Ady A bolondok c. novellája (l. AEön 463–466.).

Megyünk kocsin a Bois-ba: a kocsizás a Bois de Bologne fái alatt Diósiné passziója volt. Számára a „Bois a legszebb illúziók adója. A Bois útjain egy kocsiban a párizsi élet áradatában ő is királynő” (Bölöni 31–32.). Ady is részese volt ennek az illúziónak. A valóságos élmény öröme érezhető a levélből, a két kapcsolódó versben (Egy ócska konflisban, Este a Bois-ban), azonban Ady „mondanivalója mélyebb, személyesebb indulatú, ahhoz az esetleges kiváltó esemény vagy Léda kocsikázó kedve éppen csak keretül szolgálhatott” (Koczkás jegyzete: AEÖV I–II. 526.).