# 58. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Nagyvárad, 1903. szept. 17.]

Éjjel 2 óra. Csókolom a kezét s kívánom: ne érezze soha azt a megbolondító kínt, a mit én most érzek. A harmadik levelet tépem szét már. Nem tudom, hogy mit írjak. Bolond vagyok s meg fog talán bocsátani. Édes Gyötrelmes Mindenem, vigyázzon Magára önmagáért. Mondtam én Magának, hogy hitványnak tartom R…t. Bebizonyosodott. Valósággal publikálta, hogy ő B…..t felvitte s összehozta Magával. Az egész város beszéli az ő nyomorultsága folytán, hogy Sch…. Ferenczczel együtt ma Magánál lesz fent Budapesten s pár nap mulva pedig dr. V….y Zsigmondot viszi el. Olyan gyalázatosan szabadjára engedte ő e híreket, hogy kétségbeejt rágondolni. Megbolondulok. Kérem: vigyázzon. Talán holnapra lecsendesülök annyira, hogy bővebben írhassak. Kérem vigyázzon s intézze<l> el azt az embert ugy a hogy megérdemli. Vigyázzon! Csak önmagáért. S én rám, szegény bolondra, ne haragudjék. Hiszen a megőrülésig imádom. Holnap talán tudok írni. Most jaj megőrülök Jóéjszakát! Ady.

[Címzés:]
Őnagysága
Diósyné Brüll Adél urnőnek
Budapest
Continental szálló
Express

## 58. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Nagyvárad, 1903. szept. 17.]

K: OSZK – Fond 74/4/10 – Összehajtott levélpapír borítékkal – 2 f. (1. f. r, 2. f. r-v) – 111 x 175, 95 x 120 mm – Tintaírás – Pr.: vétel Nádor Henriktől 1966 – Brüll Berta másolata: OSZK növn. 1946/21/7.

Dat.: fpb: Budapest [!] 903. szept. 17. N 9. – épb: Budapest 903. szept. 17. N 11.

M: [Révész Béla]: 140 ismeretlen Ady levél és a verskötetek ismeretlen dedikációja. Magyarország 1936. nov. 17. 263. sz. 10. – RSle 37–38. – RAöl 284. – AEvl 45. – AEl I. 78–79. (hibás, hiányos szövegek).

Hegedűs két 17-én kelt levelet említ (AEN 126.), de ezek közül az egyik távirat.

A kipontozott nevek feloldása: Radó Ignác; Bognár Sándor; Schwartz Ferenc földbirtokos és nagybérlő; dr. Várady Zsigmond l. az 51., 55. ill. a 37. sz. levél jegyzetében. – A NN szept. 18-i, 214. számában a „Személyi Hírek” értesítenek arról, hogy dr. Várady Zsigmond és dr. Radó Ignác Budapestre utaztak (Hegedűs: AEN 126–129.).

gyalázatosan szabadjára engedte ő e híreket: a nővére körül keringő pletykákról és Ady féltékenykedéséről Brüll Berta is ír, érthető módon elhárítóan: „Ady tehát féltékenykedett, de bizonyos tekintetben ok nélkül. Igaz, hogy Pesten tartózkodásunk alkalmával Radó feljött Pestre, és ugyanoda szállt, ahol mi laktunk (a Continental szállóba). Egy este ő és Bognár meghívtak bennünket színházba, és onnan a Hungáriába mentünk vacsorára. Mi mindenesetre egy unokabátyánkat hívtuk el garde-nak. Az egyik úr Váradon említette, hogy velünk töltött Pesten egy estét, és ebből pletyka származott, s anyánk füléhez is eljutott. A dologban nem volt semmi. Csak Ady féltékenykedett ok nélkül, és anyuka dorgálását kellett zsebre tenni. Adél levele anyukához szintén megvolt az ostromig, s abból látható volt, Ady mennyire tévedett” (EmlAE III. 134.).

A Brüll Berta által elveszettnek hitt levél előkerült Révész Béla özvegyének hagyatékából (PIM V. 3482/150). Ebből idézzük a vonatkozó részt: „Úgy Váradon mint Pesten tudom mennyit bántottak és piszkolnak, úgy látszik nagyon irigylésre méltó vagyok, hogy annyit foglalkoznak velem. Bubikám [Berta] leveléből látom, hogy ő mennyit bosszankodik e miatt, én egy csöppet sem kis anyóm, bizony Isten, és Dodó még kevésbé. Mindezekben csak az bánt, hogy te másokhoz fordulsz megkérdezni, mi igaz van mindezekben. Miért nem kérdezel, és kérdeztél meg engem. Minden tettünkről Pesten informálva voltál, kik és kikkel voltunk, a többi időt egyedül Bubival otthon töltöttük, és morfondíroztunk. Ami a pezsgőzést illeti, nem tudom ki fizette volna. Radót csak éppen akkor láttam, midőn írtam is neked róla vagyis egy este és másnap délben amikor el is utazott. Ady, mint írtam is neked, minden vasárnap este egy két napra fenn volt, s ezek voltak pesti tartózkodásomnak legkellemesebb napjai. Akkor délben rendesen együtt étkeztünk, este pedig rendes társaságunk volt, Ödön, Hoffmann Sándor, Regina néni és Ady. Az egész traschot Fehérék csinálják, kiket bántja, hogy Ady otthagyja őket, s azt hiszik, hogy talán én beszélem őt erre reá. Ami által kis anyóm meg éppen nem hagynám magam heccelni. Arra kérlek tehát kis anyókám, soha se bántson téged az ilyesmi. Szegény kis Bubival szigorúbb voltam mint a legszigorúbb Garde des dames és csakis az irigység, rossz akarat, s piszkos gondolkozás mondhat reánk valamit.”

Hogy Radó és Bognár Brüll Berta által említett látogatása, a színházi meghívás és vacsora mikor történt, és összefügg-e az Ady-levélben kétségbeesetten veszélyként jelzett felutazásukkal, nem tudjuk. A szeptemberi levelekből Radó többszöri pesti útjára következtethetünk. Diósiné fölénnyel, magabiztosan hárítja el a gyanúnak az árnyékát is, s tagadja, hogy a pletykáknak bármi valóságalapjuk lenne.