# 79. Ady Endre – Diósi Ödönéknek

[Érmindszent, 1903. okt. 9.]

Nagyságos Asszonyom és Uram, hálásan mondok mindenek előtt köszönetet a szajna-párti[!] képes kártyáért, melyet e pillanatban kaptam s mely engem, a 26 óra óta falusi embert, egy perczre innen kiragadott. Olyan nagyon bus október van itt, amilyen ugy néha csak Magyarországon szokott lenni s ilyen rejtett, csöndes falucskában, mint Érmindszent. Ez az ólmos szürkeség, csönd, elhagyottság mentsenek ki, ha nagyon bőbeszédű leszek. Ez a levél nem követel okvetlen elolvasást s nekem egy kis megváltás, ha e csöndes, szomorú helyről olyan kedves emberpárnak írhatok még el nem olvasott sorokat is, mint Nagyságos asszonyom és uram. Nagy örömmel vettem hírt a legjobb „rosz asszony” szerencsés hazaérkezéséről. Nagyváradon kaptak-e már levelet? Míg én eljöttem, nem. Ujságolták, hogy Münchenből érkezett volt levél, de Párisból még nem. Várják. Én végtelen hálával gondolok az én utolsó nagyváradi napjaim nemtőire, Bertuskára s az egész famíliára. Miután látták Fehérék, hogy semmi módon sem maradok Nagyváradon tovább, még egyszer megindították összes szenny-csatornáikat. Nagyságos asszonyom esetleg emlékezni fog, hogy milyen elvekről és módusokról beszéltem. Ez elvek és módok szerint bucsuztam Nagyváradtól. Hidegen, nyugodtan és megközelíthetetlenül. Intimusabban egy-két jó emberemmel VárAdy Zsigával, Désivel, Somlóval, Sipos Orbánnal, Bíróval stb. álltam szóba, leintettem bucsubankettet, mindent. Hétfőn látogatást tettem Bertuskánál (ő nála t.i. elsősorban). Nagyon kedvesek voltak mind, még Stern Marcziné is. Kedden ott vacsoráztam. Fényes Manó, a felesége s Patzauer voltak még vendégek. Szerdán délelőtt a korzón találkoztam Bertuskával, később Sternékkel, együtt voltunk a Bazárban, este ők színházban voltak s egy pár perczre a páholyukban voltam, itt bucsuztam, mert éjszaka utaztam. Nagyságos asszonyom kedves mamája megengedte, sőt megkért, hogy ha majd 8–10 nap mulva két napra, végleges elköltözésre visszatérek Nagyváradra, fölkeressem őket. És ha már ennyi mindent írok magamról, most már megátalkodottan folytatom. Tegnap délelőtt óta érmindszenti lakos vagyok. Majdnem ugy volt, hogy Bánom pusztára megyek ki, hova Hajós Izsó invitált meg szinte megdöbbentő melegségű, baráti levélben, de végre is az édes anyámhoz jöttem s ebben a csöndes, kis sáros faluban akarok élni és dolgozni néhány hétig. Nagyváradról jó volt sietnem. Megválásom a Nagyváradi Naplótól nagyobb szenzácziót csinált, mint megérdemelte s valóságos Ady-legenda-kör indult meg még ottlétemben. Jöttem, jöhettem, mert könnyebb szívvel még senki sem szakította el valahonnan magát, mint én. Életem itt, procul negotiis merő higiénika, de e mellett sok munka és olvasás is. Franczia könyveim ma érkeztek meg, pár hét mulva valósággal arcot[!]-ban írott franczia levéllel fogom untatni vagy mulattatni Nagyságos asszonyomat és uramat. De talán elég volt magamról. Hátha csakugyan elolvassák végig ezt a levelet! Szeretnék érdekes, mulatságos dolgokat írni. De olyan kevés érdekes van itt. A politikát kezdi már unni mindenki. Miniszterelnök még mindig nincs, nem akad. Derék honfitársaimat szépen-szépen, csöndesen hozzászoktatják az abszolutizmushoz. Egyébként sem sok zaj van most az országban. Nagyváradról direkt nem akarok írni. Talán Bertuska fog írni egyet-mást. Ez az egész hosszú levél kierőszakolása akar lenni annak, hogy Nagyságos asszonyom és uram írjanak sokat-sokat magukról. Hogy tette meg az utját, hogy gondol vissza reánk, Nagyságos asszonyom. Otthon, távol a mi kicsinyességeinktől, egy szerető, jó ember mellett, nem talál mindannyiunkat nagyon kicsinyeseknek és feledésre méltóknak? Ugy-e csupa uj impresszió, béke és harmónia a lelke? Mikor költöznek uj lakásukba? Végtelenül szeretetreméltók lennének, ha biztosítanának, hogy hébe-hóba leveleimmel nem untatom Önöket s ha válaszolnának, sokat és sokfélét írnának. Ez engem animálna s talán leveleimet is mulatságosabbá tenné. Nagyságos asszonyom kezeit csókolja, édes férje urának forró kézszorítást küld gondolatban igaz szerető hívük Ady Endre. (Érmindszent Szilágy vm.) Péntek délután 3 1/2. óra.

## 79. Ady Endre – Diósi Ödönéknek

[Érmindszent, 1903. okt. 9.]

K: OSZK – Fond 74/4a/1 – Három hajtott levélpapír – 6 f. (1–5. f. r-v) – 113 x 175 mm – Oldalszámozás: 2–10 – Tintaírás – Pr.: vétel Nádor Henriktől 1966. – Brüll Berta másolata: OSZK növn. 1946/21/1. A kézirattárban a levélhez egy Érkávás 903 okt 17 fpb-s boríték van – tévesen – csatolva. Címzése: Madame et Monsieur Diósy – Páris – 81 rue de Clichy. A hozzá tartozó levél elveszett.

Dat.: a tartalomból kikövetkeztetve.

M: RSle 190–192. – RAöl 452–454. – AEvl 56–58. – AEl I. 93–95. (pontatlan szövegek, minden helyen azonos szövegrészek kihagyásával).

Révész Béla több szövegrészt kihagyott. Teljes mondat: „Miután látták Fehérék, hogy semmi módon sem maradok Nagyváradon tovább, még egyszer megindították összes szenny-csatornáikat.” A kihagyás Fehérék miatt történhetett, az asszony akkor még élt. – A következő mondatokban a kihagyott szavakat kiemeltük: „Otthon, távol a mi kicsinyességeinktől, egy szerető, jó ember mellett, nem talál mindannyiunkat nagyon kicsinyesnek és feledésre méltónak?” – „Nagyságos asszonyom kezeit csókolja, édes férje urának forró kézszorítást küld”… Lehet, hogy a kihagyott szavakból áradó megalázkodó szervilizmust sokallta Révész?

Diósiné elutazása után az „izzó szerelmes levelek küldözésének egyelőre vége. Ady jólnevelt, illedelmes leveleket” ír, amelyek nyíltan a házaspárnak, rejtetten az asszonynak szóltak. A kifogástalan külalakú levelekkel Ady „nemcsak Lédának, hanem a férjnek is tetszeni akart”. A sűrűn érkező hosszú levelek Diósiban nem ébresztettek gyanút, „inkább ingerelték kíváncsiságát egy különös fiatalember iránt, aki az ő pátriájáról beszél”: Diósi ugyanis lelkes nagyváradi volt, „kiirthatatlan helyi patriotizmussal”. „Később meg éppen érzett Adyval szemben bizonyos mecénási szerepet, mintha valahogyan fizetett regőse lett volna Ady a feleségéhez írt szerelmes versekkel. Ez az Ady-gyámolítás aztán büszke hiúsági érzéssé dagadt, amíg nem derült fel nyíltan a Léda–Ady viszony a férj számára is.” (Lengyel 140.)

Diósiné okt. 4-i elutazását biztos adatnak tekinthetjük: Ady Pestre írt leveleinek sora okt. 2-án megszakad. Elhatározásáról, hogy az asszony elutazása után ő is elhagyja Nagyváradot, többször is ír (l. a szept. 29-i, szept. 30-i leveleket), tehát okt. 7-i hazautazása is biztos adat (annak ellenére, hogy a búcsúzó cikke csak okt. 13-án jelent meg a NN-ban). A felsorolt dátumokat a levélben talált adatokkal összevetve csakis okt. 9-i keletre gondolhatunk („26 óra óta falusi ember”, „péntek” = okt. 9).

szajna-párti[!] képes kártya: a Diósi házaspár legkésőbb az asszony érkezését követő napon küldhette közös levelezőlapját Adynak, mert már okt. 9-én Érmindszenten megkapta.

„rosz asszony”: Diósi írhatta ezt tréfásan a feleségéről az Adynak küldött lapon. – Nagyváradon kaptak-e már levelet?: ti. az asszony anyja és húgai.

Dési: l. a 37. sz. levél jegyzetét.

Sipos Orbán: nagyváradi tanfelügyelő, Ady nagyváradi évei alatt már idős ember. „Barátságuk azt mutatja, hogy Ady igen komoly, tekintélyes férfiak nagyrabecsülését is megnyerte.” Kapcsolatuk magyarázata lehet még Sipos „erős kálvinistasága”. (Hegedűs: AEnn 414.)

Bíró Lajos: l. a 37. sz. levél jegyzetét.

Hétfőn látogatást tettem Bertuskánál: Diósiné visszaemlékezései szerint Ady őt Bécsig kísérte (l. a szept. 6-i levél jegyzetét), Brüll Berta úgy emlékezik, hogy Ady „Bécsig vagy Münchenig” utazott el vele (Dénes: Akkor 157.; EmlAE III. 136.). A levél említette látogatás hétfőn, okt. 5-én történt, ezért fel kell tételeznünk, hogy Ady Bécsből visszafordult, Münchenből nem tudott volna hétfő délutánig hazaérni.

Stern Marcziné: Stern Mártonnak, Léda anyai nagybátyjának felesége, a dúsgazdag bécsi Rothberger Jakab készruha-kereskedő lánya.

Kedden ott vacsoráztam: okt. 6-án, Ady nagyváradi tartózkodásának utolsóelőtti napján.

Patzauer: (Pacauer) József nagyváradi ügyvéd.

8–10 nap mulva… visszatérek Nagyváradra: a levelekből következtetve csak okt. 25-én megy újra Nagyváradra. Akkor találkozik Brüll Bertával, de a családhoz nem látogat el. Erre csak dec. 9-én kerül sor, amikor átutazóban özv. Brüll Sámuelné itt említett „felhatalmazásával élve”, felkeresi őket. (L. a későbbi leveleket.)

Bánom puszta: a nagyváradi káptalan hitbizománya, amelyet Hajós Izsó bérelt (Hegedűs: AEnn 237.).

Megválásom a Nagyváradi Naplótól: Adyt – azonkívül, hogy érezte: költői fejlődésében, emberi kiteljesedésében Nagyvárad már nem tud neki többet nyújtani – sértették a vidéki város kicsinyes, beszennyező pletykái, amelyeknek a távozásukat megelőző hetekben Diósiné és ő adtak témát. De bántották Fehér Dezsőnek és feleségének leplezetlenül ellenséges megnyilvánulásai is. Ady a NN-nál lett a fővárosban is számon tartott, jóhírű újságíró, Fehérék tehát jogosnak érezték haragjukat a „hálátlan” iránt. A város azonban rövid idő múlva visszanyerte az őt megillető fontos helyet Ady lelkében, anélkül, hogy érdeklődése közben is csökkent volna iránta és lakói iránt, (itt közölt következő leveleiben is gyakran kér nagyváradi híreket), néhány év múlva pedig ő állt A Holnap-mozgalom élére, s írásaiban mindvégig kifejezte szeretetét és ragaszkodását a város iránt, amely „életének és energiáinak tetője” volt. (Levél Fehér Dezsőhöz. NN 1912. okt. 3.)

procul negotiis: a közügyektől távol. Horatius epodoszainak 2. énekéből: „Beatus ille, qui procul negotiis…”.

A politikát kezdi már unni mindenki: Ady szeptemberi politikai cikkeire is jellemző a keserű kiábrándultság, a reménytelen kiúttalanság érzése, a haladó erők gyengesége miatti csalódottság, a kedvező belpolitikai kibontakozás kilátástalansága. Ez is egyik oka, hogy Adyt nem csábítják azok az ajánlatok, amelyeket a pesti lapoktól kap.

Miniszterelnök még mindig nincs: Khuen Héderváry szept. 29-én bukott meg, s Tisza István csak nov. 3-án alakította meg első kormányát.

A levél végére írt postai cím is jelzi, hogy ez Ady első közvetlenül küldött levele Párizsba Diósiéknak.