# 186. Ady Endre – Brüll Bertának

[Budapest, 1905. febr. 10. és 11.]

Kedves Bertuskám,

nagyon beteg vagyok. Tíz nap óta egy éjjel sem aludtam két óránál többet. A teljes idegrendszer-bomlás utján vagyok. Már az altató por sem használ. Párisból, Dodótól, kaptam végre egy levelet. Haza talán vasárnap utazom. Sem lakásom, sem kedvem, sem tervem. Nem tudom, mi lesz.

(Folytatom, de másnap. Beteg voltam) Jött Adéltól egy levél. Olyan erőltetett, üres. Csak épen, hogy írjon. Leszámolok mindennel. Most reggel utazom haza, az anyámmal beszélek, kimegyek Szentpétervárra. De nem untatlak a magam ügyeivel. Lehet, hogy beszámíthatatlan vagyok.

Kacértól[!] kaptam egy táviratot: „Kitűnő ember, a legmelegebben ajánlhatom.[”] Tegnap pedig az idemellékelt levél érkezett. Még mindig szállodában lakom. Robotolog[!] végleg megfeszített idegekkel. Mindenki mar, bánt. Nem akarok itt maradni. Majd leszaladok hozzátok egy nap. Talán bucsuzni. Csókolja a kezeidet Mamádét, Margitét.

Igaz barátod Ady

Éjjel 1/2 2 óra.

## 186. Ady Endre – Brüll Bertának

[Budapest, 1905. febr. 10. és 11.]

K: OSZK – Levelestár növn. 1936/86/16 – BN levélpapír (l. a 181. sz. jegyzetet) – 1 f. (r–v) – 222 x 289 mm – Tintaírás – Révész rájegyzése: Szentpétervár – ismeretlen írással: 1905 legeleje – Pr.: vétel Lantos Adolftól 1936.

M: RAéL 214–215. – RAöl 170. (1908?) – Lengyel 182–183. (1905. febr. 5. után) – AEl I. 164–165. (febr.)

A levelet Ady Érmindszentre való hazautazásának kikövetkeztetett időpontja alapján kelteztük. A BN febr. 15-i számában Jön a „Terület” c. cikkében szó szerint ezt írja: „Vasárnap beszélgettünk Bálos Gyurival eldugott, messze, oláh-magyar erdélyszéli faluban” (AEÖPM VI. 56.). A falu csak Érmindszent lehetett, a 15-ét megelőző vasárnap 12, a hazautazás napja 11. vagy 12., a levél tehát 10-én vagy 11-én vagy 11-én és 12-én íródott. (Az előbbi mellett szól, hogy a vasárnapi utazás esetén csak este érhetett haza.) A 188. sz. levélben Brüll Bertának írja meg, hogy otthon volt, a keltezés „Szerda éjjel”, szerda 15. volt. (Megjegyzendő, hogy Kovalovszky Miklós, igaz kérdőjelesen, II. 20-ára teszi Ady másfél napos látogatását szüleinél: EmlAE III. 811.)

A levél első bekezdése kapkodó, ideges, ennek tulajdonítható talán, hogy a Diósitól kapott levélről újra beszámol (l. a 181–2. sz. levelet).

Jött Adéltól egy levél: ez volt Ady Párizsból való elutazása óta az első levél az asszonytól.

kimegyek Szentpétervárra: Lengyel Géza emlékeztet arra, hogy a nagyváradi évek alatt Bíróval „együtt építgették a legfantasztikusabb légvárakat”: Japánba, Szentpétervárra utazni (L. még AL 92.). Az oroszországi út ötlete újra felbukkan 1903 őszén a sorsfordító elhatározás után, Párizsba készülésekor, a tehetségében kételkedés, az önmagával vívódás válságos hónapjaiban a Lecsky Tóni c. önéletrajzi vonatkozású, a mindenáron való menekülés kétségbeesett hangulatát sugalló novellájában (BN 1903. nov. 27. – L. még a második önéletrajz erre való utalását: AEÖPM XI. 42.). Az „útiterv” vagy inkább elkeseredett ötlet felmerülését Lengyel érthetetlennek tartja: „Nincs rá magyarázat” (183.).