# 289. Ady Endre – Ady Lőrincnének

[Párizs, 1906. jún. 21.?]

Édes jó Anyám, Párisban vagyok s néhány hétig itt maradok. Pár nap mulva hosszabb levél megy. Mindenről írok: ezer csók:

Endréjük

[Címzés:]
Madamé[!] Ady
Érmindszent
u. p. Érszentkirály
Szilágy vm.
Hongrie.

## 289. Ady Endre – Ady Lőrincnének

[Párizs, 1906. jún. 21.?]

K: lelőhelye ismeretlen, valószínűleg elveszett. Gépelt másolat (Varga József ajándéka) – MTAKK K 18/129; az ajándékozó kísérő sorai alapján az adatok a következők: képes levelezőlap a zilahi Ady Endre középiskola tulajdonában. A postabélyegző olvashatatlan.

M: Varga: Beszámoló 452.

Varga fenti cikkében először jelzi, hogy az érmindszenti levelesláda anyagának az a része, amelyet Ady Lőrincné végrendelete alapján a zilahi kollégium kapott, háborus események következtében – néhány kivételtől eltekintve – elpusztult (l. a jegyzetek bevezetését). Ő a hatalmas levélgyűjteményből már mindössze öt eredeti Ady-levelet talált: „négyet 1913 és 1916 között szüleinek írt Érmindszentre, egyet pedig Csucsáról Ady Lajosnak.” Ennek ellentmondanak az MTAKK-ban elhelyezett másolat kísérő sorai.

Párisban vagyok s néhány hétig itt maradok.: Okkal feltételezzük, hogy a jelzett rövid időtartam nem az aggódó édesanyának szóló megnyugtatás. Ady párizsi útjai (kettő kivételével) összekapcsolódnak hosszabb-rövidebb külföldi utakkal (Riviéra, Velence, Róma). Azon a nyáron is tervezték elutazásukat a francia fővárosból. Főként Diósiné szorgalmazta ezt, hogy szabaduljon az otthoni perpatvaroktól, férjével való gyakori összezördülésektől, melyek szenvedő alanya, de okozója is többnyire ő maga volt. A villongások állandó feszültsége közepette enyhülést jelentett a távollét. Ez az egyedüli megoldás, írja barátnőjének, Marchişiu Otíliának júl. 31-én: „Én nem bízom semmiben és igyekezni fogok mielőbb elutazni.” (Bölöni 72.)

Pár nap mulva hosszabb levél megy.: Ezt a hosszabb levelet nem ismerjük. Lehet, hogy csak ígéret volt. (Vö. Ady Lajos emlékeit bátyja haza írt leveleiről, l. a jegyzetek bevezetését.) A legközelebbi levél édesanyjának a szept. 8-i (306. sz.), amelyben bejelenti, hogy elutazik Párizsból, megint csak távirati stílusú értesítés. Egyetlen hosszú levél az 1907. januári. Azoknak a terjedelmes, bizalmas fiúi leveleknek a titka – amelyeket az édesanya kapott, s hogy más kézbe ne kerüljenek, megsemmisített (l. ALné 22., 351.) – örök rejtély marad.

Ady második párizsi útja 1906. jún. 20-tól 1907. jún. 23-ig tartott. Erről az évről Diósiné ezt írja visszaemlékezésében: „[Párizsba] csak 1906 tavaszán jöhetett. Ekkor a Szajna túlsó partján lakott. E nyáron férjemmel és Bölöniékkel és vele sokat kóboroltunk esténkint a Montmartre-on és a Boul’ Michen. Tervezgettünk egy hosszabb tengeri utat, mely neki jót tenne. Sokat ivott most már és a gyomrával volt sok baja. Úgy emlékszem augusztus végén utaztunk el Párizsból, előbb Marseille-be és egy pár nap múlva hajóra ültünk. Nizza, Genua, Nápoly, Messina, Catania Malta, Fiume mindenütt egy napot voltunk. A hajón nagyszerűen érezte magát, megette a legrosszabb ételt és semmi baja nem volt több a gyomrával. Én folyton tengeri beteg voltam, míg ment a hajó. Ő hetykélkedett az egészségével, s engem sokat csúfolt. Fiumében várt reánk Révész Béla. Őt is magunkkal vittük Velencébe egy pár napra. Mi vagy egy hónapot töltöttünk a Lidón, sétáltunk, fürödtünk és egyszerre visszavágyódtunk Monte-Carlóba, és sietve összecsomagoltunk, és átmentünk Monte-Carlóba, hol késő novemberig maradtunk, és mindvégig fürödtünk a hideg tengerben. Ekkor ő be sem jött a játékterembe, és meg tudta tartani, hogy ne játsszék. Párizsba visszajövet ott töltötte az egész telet és tavaszt, és csak június elején jött haza. 1907. E télen kinn volt Révész Béla is. Mindketten ott laktak a Rue de Constantinople egy kis szállójában Hôtel de l’Europe-ban.” (A visszaemlékezés elejét l. az 52., 136., 177. sz. levél, a folytatást a 400. levél jegyzetében.)