# 29. Ady Endre – Varga Ilonának

[Érmindszent, 1899. dec. 21–22.]

Drága Illim!

Csodálatos, az elmúlt tündérvilágba visszavarázsló, karácsonyi hangulat ejtette meg a lelkem, bűvölte el egész valómat. Mikor levelem olvassa, lenn szárnyalnak már az angyalkák, a kis fenyőágak fel vannak gyertyázva, ünnepelni készül az egész világ…….

Kitől kívánjak magának boldogságot? Van e más Isten, mint a nyomorúlt s mégis felséges „Én”?… Közeleg a karácsony, visszavarázsolta a rég romdadűlt Naiv-országot: mondjúk, hogy van! Van Hatalom és Gondviselés.

Őrködjön maga felett, drágám, ez a hatalom. Adjon a szívének üdvöt, boldogságot. Csendesedjen el benne minden kétkedő érzés. Szállja meg a Hit, Szeretet és Béke.

…És ha tetszett a Gondviselésnek szívébe vágyat oltani, teljesítse is azt. Ha a mi lelkünk egymást keresni és feltalálni rendeltetett, ha a mi életünk czélja együtt feledni az egész Élet-komédiát, – leljük fel egymást mielőbb! ….Addig, míg nem késő. Míg tudúnk szeretni és boldogítani….

Isten áldja drága Illim, ünnepeljen békével, boldogan!

Kezeit csókolja
a maga híve
Bandi.

P. S. Legközelebbi levelem 28-ikán kapja. 31-én talán kiszállok egy napra Debreczenben. Erről majd bővebben.

B.

## 29. Ady Endre – Varga Ilonának

[Érmindszent, 1899. dec. 21–22.]

K: MTAKK K 18/151 – 2 f. (r) – 113 x 175 mm – Összehajtott levélpapír – Tintaírás – V. I. sorszáma: 18. – Pr.: vétel V. I.-tól 1958.

M: EmlAE II. 284–285. (ékezethiánnyal; tagolásban eltér a kézirattól) – AEl I. 69. (mai helyesírással).

Ady Nagykárolyból dec. 18-án írt levelezőlapján jelzi, hogy következő levele (a tizenkilencedik) karácsonyra ér Debrecenbe. Kovalovszky megállapítja, hogy a Varga Ilonának írott levelekben kevés szó esik a magyar világ és az emberiség nyugtalanító problémáiról – ellentétben verseivel és cikkeivel. Kivétel a karácsonyi levél, amelyet a D-ben 1899. dec. 23-án megjelent Karácsony [Ma tán …] c. verssel egyszerre adhatott postára a költő, és talán egy napon is írt. A levél is, miként Koczkás Sándor a versről írja, Ady „1899-es világnézeti válságának, átalakulásának jellegzetes terméke” (AEÖV I. 473.).

Van e más Isten, mint a nyomorúlt s mégis felséges „Én”?: a hitevesztett, magára maradt, válságba került ember keserű kérdésfelvetése Kovalovszky szerint úgy értelmezhető, mint a tehetségében bízó öntudat, az önmagán és szenvedésein úrrá lenni tudó, magamagát figyelő lélek fölényének megnyilatkozása (EmlAE II. 392.). De kifejeződik benne a Nietzsche hatására már Debrecenben megmutatkozó egyéniségkultusz.

leljük fel egymást mielőbb!: A levélből mintha a szerelmi boldogság, a közös életterv reménye szólna. Varga Ilona is úgy érezte, hogy ez a levél „minden reménységre feljogosította” (EmlAE II. 285.) – megcáfolva ezzel a személyes megismerkedéssel, a szerelem realizálásával szemben kifejtett ellenállásának őszinteségét. De a későbbi események ismeretében abban is kételkednünk kell, hogy a költő szavai mögött határozott szándék és elszánt akarat volt.

31-én talán kiszállok egy napra Debreczenben.: semmit sem tudunk arról, hogy arra utazott-e, kiszállt-e? S mi célja volt a közléssel, ami Illit „izgalommal töltötte el”? Hiszen aligha találkozhattak volna!