# 250. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Budapest, 1906. febr. eleje]

Édes Jóm és Mindenem,

talán Magának van igaza abban, amit ír. És én még sem tudok más, mint szerencsétlen lenni. Nincs reményem s ma már keveset akarok. Bántanak, mert vagyok valaki. Még kész sincs a kötetem, már lapokban is marnak. Ez a lekötött, szerkesztőségi élet megöl. Egyelőre pedig, míg valami politikai változás nincs, ki nem mehetek sehova. De különben is mit ér, ha oda nem mehetek, ahol Te vagy. Én egyetlenem, téged szeretlek csak s meghalok nélküled. Bár csak kiszaladhatnék Párisba, de lehetetlen. Csak egyszer láthatnálak még. Ezerszer… imád, csókol.

## 250. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Budapest, 1906. febr. eleje]

K: OSZK – Fond 74/4/44 – Gyűrött, szakadozott szélű BN levélpapír (l. a 213. sz. jegyzetet) – 1 f. (r–v) – 220 x 274 mm – Tintaírás – A r-n a cégjelzés alatt Révész olvashatatlan kézírása – Pr.: vétel dr. Nádor Henriktől 1966. – Brüll Berta másolata: OSZK növn. 1946/21/44 – Pr.: a másoló ajándéka.

M: RSle 161. – RAöl 422. – AEvl 139. – AEl I. 199.

Még kész sincs a kötetem, már lapokban is marnak: Ady a BN 1906. jan. 25-i számában Ignotus Olvasás közben c. könyvéről írt tárcát. Írásában a magyarországi műveltség, az „intellektuális kultúra” állapotáról fest riasztó képet, azt állítva, hogy vármegyéjében, Szilágy megyében három embernek sem merné elmondani, kicsoda Ignotus. A zilahi Független Újság (-n) jelű cikkírója megtámadja, szemére vetve, hogy a vármegyéjétől kapott 600 korona ösztöndíjat. A zilahi lap febr. 4-i számában Ábrahám Adolf a tárca Arany Jánost kicsinylő megjegyzését tűzi tollhegyre. Ady önérzetesen válaszol. A hírlapi vitába bekapcsolódik a zilahi Szilágy c. lap is (l. AEÖPM VII. 105–107., 123–125., 390–405.).