# 1. Ady Endre – Guba Pálnak

[Zilah, 1895. márc. 9.]

Kedves Tanár úr!

Gyermekkori álmaim megvalósulás előtt állnak.

Annak a vallásnak a zászlóvivői, a melynek hívévé tett a Nemezis, letörölték zászlójokról a humanitás Keresztényi jelszavát s hírnökei, képviselői lettek a barbár-korszak sötét és kegyetlen tudatlanságának…

…Elvagyok határozva tehát, hogy egy, velem egyforma <k>gondolkozású barátommal eggyütt róm. katholikussá leszünk és belépünk a Jézus-társaságba. Nem gyermekies gondolkozás, hirtelen felhevülés íratja ezt velem, hanem komoly szándék, s éppen ezért bizalommal fordulok gyermekkori kedves professoromhoz erre való nézetét és útbaigazítását kikérni

Zilah 1895 márcz 9.

keresztényi szeretettel
Ady Endre

[Címzés:]
Főtisztelendő Guba Pál kegyes-tanító-rendi áldozó-pap
Nagy-Károly (piaristarendház)

## 1. Ady Endre – Guba Pálnak

Zilah, 1895. márc. 9.

K: PIM A. 154. – 2 f. – Levélpapír borítékkal – 88 x 140, 70 x 80 mm – Tintaírás – A címzett rájegyzése a boríték hátoldalára: Válasz 1895 12/III. ment – A levélpapír üres oldalára: Ady az 1877 nov 22 született így ezen levél írásakor 1895 évben 18 éves volt. Guba Pál. – Pr.: Saád Bélának, az Új Ember szerkesztőjének ajándéka, 1965.

M: Új Ember 1949. aug. 21. 34. sz. 2. – Uo. 1965. dec. 25. – EmlAE I. 293. (szöveg), 291–298. (jegyzet), 8–8a t. (faksz.) – AEl I. 45.

Guba Pál (1861–1952): piarista tanár, a II. gimnazista Ady Endre magyartanára és osztályfőnöke a nagykárolyi piarista gimnáziumban. (EmlAE I. 155., 307., 310.; AEÖV III. 236–237.)

Ady első ismert levelét a címzett 1949-ben küldte be az Új Ember c. katolikus hetilap szerkesztőségébe Kunszery Gyulának. Az akkor 88 esztendős, „kiérdemesült” piarista tanár az Új Ember 1949. júl. 24-i számában megjelent cikkre figyelt fel, amelyben Kunszery Gyula Ady istenes verseiről írt Az Illés szekerén c. verskötetnek A Sion-hegy alatt ciklusa alapján. Bár Guba Pál nem ismerte a kötetet, örömmel olvasta a katolikus lapban a dicsérő méltatást kedves tanítványáról, s írt a szerkesztőségnek, hogy Ady hitével, vallásosságával kapcsolatos emlékeivel a cikk állítását alátámassza: „Többször minisztrált nekem. Szeretett engem és a kat. vallást. A nálam lévő levelével arra kért, hogy jezsuita életpályára segítsem.” (EmlAE I. 291.) Kunszery kérésére Guba Pál elküldte Ady levelét, s kísérő soraiban jelezte, hogy több levelet váltott vele, de már csak ezt az egyet találta meg. Kunszery először az Új Ember 1949. aug. 21-i számában közölte a levelet, majd részletesebben az EmlAE 1. kötete számára írta meg cikkét (291–295.), ehhez fűzött jegyzeteket Kovalovszky Miklós (295–298.).

A levél írásának idején Ady a zilahi református kollégium VII. osztályos tanulója volt.

Először Pap vagyok én c. költeményében (1906) villantja fel diákkora emlékezetes lelki megpróbáltatását:

S egyszer, életem csúnya fokán,

Pap akartam lenni Kalocsán.

Rómához állott, kicsi híja,

Prédikátorék pogány fia.

Másodszor a Pesti Futár számára készült, negyedik önéletrajzában (1913. dec. 25.) idézi fel a levélben is megörökített eseményt: „De a szerető alma mater nyolcadikos koromban, pedig első eminens voltam, majdnem elbánt velem, consilium abeundival fenyegetett némely kiderült lumpolások miatt. Nagyon méltatlankodtam. Kalocsára írtam azonnal, hogy én katolikus és jezsuita akarok lenni, s ha a dolog el nem igazodik, talán együtt hódítunk Bús Jakab páterrel” (AEÖPM XI. 56.).

Ady Lajos is tud a levélről, és saját emlékei alapján vagy a bátyjától hallottak nyomán részletesebben is elbeszéli megírásának előzményeit. Eszerint Both István osztályfőnök, megsokallva diákjai „gyakori korcsmázását”, megfenyegette őket, hogy vagy felhagynak a kocsmába járással, és akkor eddigi vétségeiket elnézi, vagy számolniok kell a legszigorúbb büntetéssel. A diákok mindent megígértek, de a következő nap Adyt és három társát megint kocsmában találta az osztályfőnök. „Mostmár aztán csakugyan komoly bajok fenyegették: a kicsapatás csúfsága. Ekkor írt levelet Kalocsára, a jezsuitákhoz, hogy mint kicsapott diákot fölvennék-e noviciusnak. Szerencséjükre Both István csak megfenyegette őket, de a dologból nem lett semmi nagyobb kalamitás” (AL 32.).

Ady és öccse másképpen írják le az eseményeket, mint ahogy azt a levél – hitelesen – rögzíti. Az önéletrajz egy évvel későbbre teszi az esetet, holott a keltezés és a boríték postabélyegzője minden kétséget kizár a levél megírásának időpontját illetően, amelyet még Guba Pálnak a borítékra írt egykorú megjegyzése is alátámaszt („Válasz 1895 12/III. ment”). A másik ellentmondás, hogy önéletrajzában Ady Kalocsára írt levelet említ. Kovalovszky a lényeges különbségek ellenére sem tartja valószínűnek, hogy Ady mindkét helyre írt volna, „emlékezetében talán egybeolvadt a Kalocsához kapcsolódó szándék és a Nagykárolyba írt előzetes érdeklődő levél” (EmlAE I. 296.). Kovalovszky szerint elfogadható az önéletrajznak az az állítása, hogy „az iskola lesújtani készülő szigora s a vélt személyi sérelem adta az áttérés bosszú-ötletét”. Az is lehetséges, hogy Ady a tényeket a lapnak szánt önéletrajzban erősen stilizálta, novellisztikusan átalakította (EmlAE I. 297.). 18 évvel később ugyanis Guba Pál, illetve Nagykároly felidézése a hajdani szándék lényegét kevésbé fejezi ki, mint Kalocsa említése, ahol a jezsuitáknak gimnáziuma volt. Ezt a szimbolikus „súlypont áthelyezést” már 1906-os, korábban idézett versében is megtette Ady.

Kunszery Gyula és Kovalovszky Miklós felhívják a figyelmet Csokonai második iskolai pörére s a debreceni kollégiumból kizárt diák elkeseredett kifakadására: „Éljen a törvény, éljenek a törvénytevők, éljenek a törvény alatt valók, éljen a Kollégium! Vesszen ezeknek ellensége. El is vész, Uram! közületek: de felszüli Eger, vagy Kalotsa. Amen” (Csokonai Vitéz Mihály Emlékezetnek okáért c. személyes írásából: Cs. V. M.: Minden munkája. 2. köt. Bp., 1973. Szépirodalmi. 801 l.). Kovalovszky szerint „Ady tervében talán sugalmazó szerepe volt kedves költőjének” (i. m. 297.). De az is lehetséges, hogy az események utólagos stilizálása a tudatos közösségvállalásnak és a sorsazonosság hangsúlyozásának egyik jele.

Guba Pált Hetey Zoltán is megszólaltatja Ady nagykárolyi diákéveiről szóló könyvében (Hetey Zoltán: Ady Bandi – Ady Endre. Bp., 1942.). Guba szerint Ady egy alkalommal erősen érdeklődött a jezsuita rend szervezete iránt. Kovalovszky a már idős paptanár emlékezetének érthető bizonytalansága miatt nem tekinti ezt elegendő bizonyítéknak, de lehetségesnek tartja, hogy Adyt „mint kisdiákot talán valóban vonzotta a katolikus vallás és az áttérés gondolata”, ezért kezdi levelét a gyermekkori álmok megvalósulásának említésével (i. m. 296.). Áttérési szándékáról a visszaemlékezők nem tudnak. Ady diák korában kétszer is járt katolikus iskolába. Érmindszenten a református elemi iskolából az erősebb katolikusba ment át, s ott végezte a IV–V. osztályt (Bustya Endre: Ady Endre tanítója [Hark István]. Korunk 1970. 1701–1710.), majd a nagykárolyi piarista gimnázium négy osztályának elvégzése után az V. osztálytól már a zilahi református kollégiumban folytatta tanulmányait. E cserének egész életre kiható jelentőséget tulajdonított (l. Önéletrajz. AEÖPM IX. 343.).

Hihetetlenül hangzik, mégsem lehetetlen, hogy a kisdiák Nagykárolyban református létére ministrált. Ha a miséző papja megengedte neki, bizonyára megtette. (Talán ez a magyarázata annak, hogy Ady kérésével bizalommal hozzá fordult, és hogy Guba Pál hatvan év távolából emlékezett tanítványára.) Ha a tisztelendő állítását öregkori emlékezetzavarnak tartjuk is, tényként kell elfogadnunk az élénk képzeletű gyerek vonzódását a katolikus vallás misztikuma iránt. Későbbi bizonyítéka ennek, hogy a Sírni, sírni, sírni c. versében az egyházi szertartás mozzanatai kísérteties élményszerűséggel jelennek meg.

Jézus-társaság: a jezsuiták 1534-ben alapított szerzetesrendje évszázadokig az ellenreformáció vezető ereje volt. Lehet, hogy ezért esett rá a sértett, bosszút forraló diák választása. Kalocsán az érseki papnevelő és a főgimnázium internátusát ez a rend vezette.

Guba Pál válaszát nem ismerjük; „valószínűleg bölcs józansággal meggondolásra intette, az elhamarkodástól óvta volt diákját” – írja Kovalovszky (i. m. 297.). Az sem deríthető ki ma már, hogy ki lehetett az a vele „egyforma gondolkozású” barátja, aki Adyhoz társul szegődött a katolikus hitre térés elhatározásában, feltehetően a vele együtt kocsmázó három diák közül valamelyik. Szerepe azonban nem lehetett döntő, hiszen a szándék értelmi szerzője minden bizonnyal Ady volt.