# 188. Ady Endre – Brüll Bertának

[Budapest, 1905. febr. 15.]

Édes jó Bertuskám,

otthon voltam alig másfél napig. Ugy örültek nekem, hogy majdnem a szívem szakadt bele. De meg is döbbentek lesoványodásomon és kétségbeejtő, nyugtalanító neuraszténiámon. A szentpétervári tervvel előálltam, de olyan sírás tört ki, hogy megijedtem s egyelőre ígéretet tettem: maradok. Lesz, ahogy lesz. Ha sorsom Schwartzer, ugy sem kerülhetem el. Mindenesetre sokszor vagyok beszámíthatatlan és szegény Adélt most ugy bántottam egy levelemben, hogy megérdemelném, mindörökre elfelejtsen. Azokat bántom legjobban, akik jók hozzám s akik, ha nem szeretnének egy kicsit, megőrülnék. És legelső sorban Adél… Most reszketek, hogy mi lesz. Nem tudom, lemehetek-e vasárnap. Nagyon-nagyon vágyom. Ha most nem (legalább pár órára) a következő vasárnap biztosan. De az öreg Diósyt is meg kell látogatnom. Dodó már is haragszik. Beteg vagyok, édes Bertuskám, nagyon. Gondolj a te rosz barátodra szeretettel és szánalommal. Mindnyájatok kezeit csókolja

Ady Endre

(Szerda éjjel)

[Címzés:]
Nagyságos
Brüll Berta
urhölgynek
Nagyvárad
Főutca, Stern-ház.

## 188. Ady Endre – Brüll Bertának

[Budapest, 1905. febr. 15.]

K: OSZK – Levelestár növn. 1936/86/9, boríték: 1936/86/2 – Hajtott levélpapír tépett borítékkal – 2 f. (1. f.: r–v, 2. f.: r) – 112 x 172, 95 x 123 mm – Tintaírás – A kéziratban Révész zárójelei – Pr.: vétel Lantos Adolftól 1936.

Dat.: fpb: Bp 905 febr 16 – épb: Ø

M: RAéL 57. – RAéL 138., 202. (részletek) – RAöl 502. (faksz. részlet) – AEvl 116–117. – AEl I. 166. (1905. febr. 22.)

otthon voltam: 11–12-én.

szentpétervári terv: l. a 186. sz. levelet és jegyzetét.

Schwartzer: akkori híres ideggyógyintézet a Kékgolyó utcában, alapítója Schwartzer Ferenc (1818–1889). (Ma itt van az Országos Onkológiai Intézet.) Ady leveleiben 1903-tól (előtte kevés levelet ismerünk) gyakran panaszkodik feszült idegállapotról, álmatlanságról, sokszor érzi magát közel az idegösszeomláshoz, az „őrülethez” (l. pl. a 201. sz. levelet). Ez félelemmel, a kórházi kezeléstől való rettegéssel töltötte el élete végéig (l. AL 240.; Bölöni 314.; Vitályos 72., 108.).

Adélt most ugy bántottam egy levelemben: l. a 187. sz. levelet. Külső szemlélő számára a 187. sz. levélben – ha ugyan ez volt az a levél – nincs semmi bántó, hacsak az öngyilkossággal való fenyegetőzést nem tartjuk annak. Az asszony azonban nyilván másképpen mérlegelt. Ady ezt tudta, és félt a következményektől.

az öreg Diósy: Diósi Ferenc, Ödön apja.