# 26. Ady Endre – Varga Ilonának

[Érmindszent, 1899. dec. 12–13.]

Édes Íllim!

Kedves levelét köszönöm. Végtelenül terhes lehet ám magának annyiszor a postára küldözgetni. Ezután hát jelezni fogom, mikor kapja levelem. A legközelebbiért 20-dikán küldjön.

Fogalma sem lehet, édesem, micsoda tuczat, falusi életet élek s milyen jól esik ez a kis pihenés. Délelőtt írok egész délután 4-ig. Akkor elmegyek hazulról a plébánoshoz vagy [a] kálvinista paphoz s kártyázúnk 8-ig. Vacsorázom, olvasgatok s 11-kor már lefekszem.

Ezt az életrendet csak az zavarja meg néha, ha vendégünk jön, vagy átszánkázom valamelyik szomszéd-falúba.

E hónap végéig maradok itthon. Akkor megyek ismét ki a világba… De nem vissza Debreczenbe! Azt a viszontlátást egy kicsit későbbre értettem! Ámbár maga engem (én nem magát?…) hamarabb is láthat, mert egy párszor el kell néznem Debreczenbe<n>, ha a tek. törvényszék némely páros-ügyek miatt úgy kívánná.

Egyebekben pedig, mintha kedélyben egy kis ruganyosságot nyertem volna. Van munka-kedvem, sokat írok és sok egészséges prózai dolog iránt kezdek fogékonyabbá válni. Apropos! A multkor egy borítékot czímeztem magának édes és ezt írtam rá: Varga Illi…. Hát nem botrányos szórakozottság – egy egézséges[!] falusi embernél?…

Van itt nálúnk egy amatőr-fényképész, fiatal földbirtokos. Legközelebb csináltatok vele egy pár képet, hogy hogy nézek ki, mint nyárspolgár. Egyet elküldök magának, egyet Fái Flórának, egyet Rubos Árpádnak. Nem ismeri látásból ezt a kis embert? Nekem ő a legjobb barátom – Debreczenben.

Írjon édes Illim mielőbb. Különösen sokat magáról s Debreczenről.

Csókolja a kezeit
ragaszkodó barátja
Endre

Édesem, épen a postára akartam küldeni ezt a levelet, mikor magától kettőt is kaptam.

Zsenál a vádaskodása, mert itt úgyan elég hideg van, de az én érzéseim sokkal nagyobb hideget is kibírnak ám!

Minden levele kedves, de ez az utolsó varázsosan kedves. Úgy látszik maga fokozni tudja ezt a tulajdonát.

Maga engem valami primitív humoreszk felolvasásakor látott először úgy-e? A főiskolában?…. Hát én mikor láthatom magát?… Mint előbb írtam: 20-ikán hosszú, vaskos levelet kap.

Csókolja kezeit a maga
szerető barátja

## 26. Ady Endre – Varga Ilonának

[Érmindszent, 1899. dec. 12–13.]

K: MTAKK K 18/149 – 2 f. (r–v) – 113 x 174 mm – Összehajtott levélpapír – Tintaírás – 1. oldalszámmal – V. I. sorszáma: 16. – Pr.: vétel V. I.-tól 1958.

M: EmlAE II. 281–282. (egy ékezet, egy írásjel és egy bekezdés jelölése kivételével betűhű) – AEl I. 66–67. (mai helyesírással).

A városból távozva Érmindszentről egészen más hangú leveleket ír Ady Varga Ilonának. Ezt először a tizenötödik levélben (25. sz.) vehetjük észre. A csüggedés, vívódás, elkeseredés teljesen eltűnt a levelekből. Édesapja is bizonyára megbékélten fogadja a szülői házban; visszanyeri önbizalmát, életkedve feltámad, tervezni kezd. Illivel szembeni magatartása is megváltozik. Eltűnik a levelekből a vigaszért, bátorításért esdeklés; magabiztos, vidám, csevegő tónusban számol be falusi életéről.

Délelőtt írok: öt akkor írt versét l. AEÖV I–II. 470–479., novelláját AEön 43–47.

Akkor elmegyek hazulról a plébánoshoz vagy [a] kálvinista paphoz: a plébános Thurner Mihály apát, a református pap Török Ferenc, Ady keresztapja. A kártyázó társaság harmadik tagja Papp Gyula görögkatolikus pap volt. Ady részvételét a falu papjainak borozó-kártyázó-adomázó társaságában Papp Gyula unokaöccse Papp Aurél örökíti meg emlékezésében (EmlAE I. 155–156.). (Adynak a plébánoshoz írott levelét l. e kötetben: 38., 41., 141., 153., 155. sz. alatt.)

De nem vissza Debreczenbe!: Illit bántotta, hogy Ady véglegesnek mondja ugyan Debrecenből való távozását, de nem árulja el, hogy hova készül (EmlAE II. 282.).

páros-ügyek: Ady egy színházi összeszólalkozás után kardpárbajt vívott Geréby Pállal 1899. máj. 4-én. A debreceni törvényszék aug. 17-én elítélte a párbajozókat, Ady azonban fellebbezett. A debreceni kir. tábla dec. 27-én tárgyalta az ügyet, de Ady nem jelent meg. Öt nap büntetését 1902 júliusában töltötte le a szegedi államfogházban. A párbaj után az ellenfelek összebarátkoztak, Geréby 1904-ben Párizsban is felkeresi Adyt (sürgönyét l. a 173. sz. alatt). A párbaj részletes történetét l. EmlAE II. 65–69.

amatőr-fényképész, fiatal földbirtokos: Kovalovszky szerint Molnár Lajos vagy Balássy Miklós; a fényképek nem ismeretesek. „Az egész közlés mintha csak a »társasági« kapcsolatok említése végett íródott volna” (EmlAE II. 313.).

Fái Flóra: Fáy Flóra (1884–1929) színésznő, működésének színhelyei: Debrecen, Kassa, Krecsányi Ignác vándortársulata, Kolozsvár. Ady egyik kedvenc színésznője Debrecenben. Színikritikusi elköszönő cikkében négy színésznőtől búcsúzik, méltatva művészi teljesítményüket, az egyik Fáy Flóra (AEÖPM I.2 223.).

Rubos Árpád: (1869–1918) színész, több vidéki városban működött, majd a Magyar Színház rendezője lett (l. még EmlAE II. 311–312.).

Maga engem valami primitív humoreszk felolvasásakor látott először: Ady 1898. dec. 14-én olvasta fel pályadíjas humoreszkjét a Kollégium Csokonai-ünnepélyén. Varga Ilona emlékezetében már összekeveredtek az események, nem emlékezett határozottan az első alkalomra, amikor Adyt látta. (EmlAE II. 254., 282., 309.)