# 130. Ady Endre – Bíró Lajosnak

[Érmindszent, 1904. jan. 11.]

Édes, rest, rosz Lajosom, pár mondatban értesítlek dolgaimról. Uton vagyok, mint egy kezdő vigécz. Holnap megint megyek Pestre. Még semmi sem biztos Szilágyvármegye 600 koronáján kívül (voltam Tiszánál, ő maga ígérte, hogy megerősítve küldi le a határozatot.) Talán az ujságírók, a V. H. O. Sz. ad még 200 koronát. Hazulról egyelőre nem kérek. Bölönynél: refus. Csunya egy alak ez. Ugy bánom. Annyira hatott rám a dolog, hogy Szemerétől, kit pedig már jól megdolgoztam, csak ajánló leveleket kértem. A „B. N.” haragszik rám. Mindenképen meg akartak fogni. Vészi avval kecsegtetett, hogy egy év mulva én leszek egyik legismertebb publiczista. Nem lelkesít. Azután avval biztatott, kötelezi magát, hogy egy év mulva teljes fizetéssel kiküld Párisba. Nem bízom benne. Sokat beszélgettünk épen tárczád megjelenése előtt Vészivel s Braunnal rólad. Ezt mondta:

– Néhány év óta, mióta Szeged Mikszáth, Gárdonyi stb. után bemohosodott, már legenda lett a vidék talentum-nevelő ereje! Ugy látszik Nagyvárad csapott fel melegágynak. Két olyan erős embert nem igen kaptunk mostanában, mint Maga és Bíró.

Nem akarta elhinni, hogy te az a Bíró vagy, a ki Párisba tőle kért ajánló levelet:

– Az a gyerek! Ki hitte volna!

Bródy ellenben, a „mi” nagy barátunk, mikor elolvastattam vele a tárczád, kritizált és leszólt. Mostanában velem szemben is ezt teszi. Istenugyse, nem ez bánt. De az, hogy látom, hogy ez a Bródy szörnyen zsidó. Büdös, olyan zsidó. Csajthay nagyon szívesen fogadott. Most megyek ujra Rákosihoz. De van egy nagyobb dolog. Lehet, hogy a Pesti Hírlap szerződtetett levelezője leszek, hacsak Heltai intrikái meg nem akadályozzák. Minden esetre pedig megyek minden áron ki. Legkésőbb 22-én vagy 23-án. Te Lajos, ne légy olyan pocsék rest. Egy pár párisi principiumot írhatnál nekem. Velős ítéletet és szabályt a te tapasztalataid után, főképen arra tekintettel, hogy nekem is igen kevés lesz künn a pénzem. Ü<j>lj le azonnal s írj. Írj nagyváradi pletykákat is. A lakásom Párisban 50–60 franc. Sok ez vajjon? Hol és hogy étkezzem. Könnyű bejutni az idegen ujságírók klubjába? Várom, lelkem, a leveled, ölel, csókol Bandid. Üdvözlöm Sipost és Lengyelt.

jan. 11.

Ha mindjárt írsz, leveled Adria szálló Budapestre czímezd, ott állandó lakásom van most s péntekig ott leszek.

Ady.

## 130. Ady Endre – Bíró Lajosnak

[Érmindszent, 1904.] jan. 11.

K: OSZK – Levelestár növn. 1958/23/30. – Hajtott levélpapír – 2 f. (r-v) – 113 x 175 mm – Tintaírás – Pr.: Bíró Lajosné ajándéka 1958.

M: Lengyel Géza: Ady Endre levelei Bíró Lajoshoz. Csillag 1955. 2095–2096. – AEvl 98–99. – Lengyel 350–351. – AEl I. 138–139. (az AEvl és az AEl szövege hiányos: a Bródyra vonatkozó részből három mondatot kihagytak).

értesítelek dolgaimról: Ady ebben a levélben összefoglalja, kiegészíti a Diósiéknak és Brüll Bertának szóló levelekben leírt eseményeket, pesti útjának eredményeit (l. a 127., 129. sz. leveleket).

tárczád megjelenése előtt: Bíró Lajos tárcájának címe: A gyermek. (BN 1904. jan. 2. 2. sz. 1–2.)

Bródy […] kritizált és leszólt. Mostanában velem szemben is ezt teszi. Istenugyse, nem ez bánt. De az, hogy látom, hogy ez a Bródy szörnyen zsidó. Büdös, olyan zsidó: Ady 1902 márciusában ismerkedett meg személyesen A dada bemutatójára Nagyváradra leutazó Bródyval. Bíró Lajossal együtt lelkes fogadtatásban részesítették a példaképüknek tekintett írót. Ady úgy érezte, hogy a rokonszenv és megbecsülés kölcsönös, s nagyon rosszul esett neki, hogy Bródy nem ismertette verskötetét a Még egyszer-t, és nem közölte lapjában, a Jövendőben az okt. elején beküldött cikkét. (A kísérő levelet l. a 77. sz. alatt.) Neheztelésének a Brüll Bertának és Bíró Lajosnak írt levelekben ad hangot (l. a 84., 113., 114. sz. levelet). Ady kifakadásának a felsoroltakon kívül valami személyes sérelem is oka lehet. Vezér Erzsébet kapcsolatukat így jellemzi: „Bródy […] azok sorába tartozott, akiket Adynak sohasem sikerült lefegyvereznie. Ha ideig-óráig barátságot mutatott is a lelkes váradi zsurnaliszta iránt, valami lekezelő távolságot még a későbbi országos hírű költővel is éreztetett.” (Vezér 73–74.) A kapcsolat alakulására l. még e kötetben a 151., 154., 210. és a 443. sz. levelet és a következő köteteket.

Csajthay Ferenc (1862–1940): újságíró, 1891-től 1917-ig a BH felelős-, később főszerkesztője.

Sipost és Lengyelt: Sipos Bélát és Lengyel Gézát.