# 104. Ady Endre – Diósi Ödönéknek

[Érmindszent, 1903. nov. 30.]

Nagyságos Asszonyom és Uram, szükségét érzem, hogy a páris–érmindszenti, néhány ezer év mulva okvetlenül világutat igyekezze<k>|:m:| forgalmassá tenni egy rövidke levéllel, mert hosszura nincs jussom, – a mai napig legalább. E perczben írtam Bertuskának. Tíz nap óta állandó uti készenlétben vagyok s fatális módon ugy esnek a dolgok, hogy most már pár napra ismét el kellett halasztanom a nagyváradi és budapesti utam. Bertuska megírta ugy-e, hogy alighanem az ő társaságukban utazom ki Párisba, a minek természetesen annyira örülök, hogy az egyébként is hosszu tengeri körutat örömmel ejtem el. Bár már befejezettnek látnám ezt a kedves tervet s mindjárt megvalósítandónak. Mert én imádom a falut, a természetet, a csöndet, a pihenést és sokrabecsülöm önmagam társaságát, de mindebből épen elegendőt kaptam egy féléletre. Január közepe! Szörnyű messze van még. Ámbár az utolsó pár hetet mégis csak czivilizáltabb helyen és módon töltöm, Budapesten. De még csaknem négy hétig itthon maradok. Lapba keveset írok. A Budapesti Naplóban jelent meg vagy három tárczám. A Jövendőnél s Hétnél hever egy-egy czikkem s holnap küldök a Jövendőnek pár verset. Egyébként a darabomon dolgoznám, de inkább töprengek s lassan haladok. Ez a szürke, néma, monoton világ igen-igen elernyeszt. Hogyan élnek? Néha gondolnak reánk, szegény nagyváradiakra s érmindszentiekre? Mi gondolatainkban s leveleinkben is mindig és mindig foglalkozunk a „párisiak”-kal, kik rosz levélírók s olyan irigylésreméltók, mert nem itt, hanem Párisban élnek. Legközelebbi levelemben már bizonyosan nagyváradi s budapesti impressziókkal számolhatok be. De addig talán a rosz levélírók is előállnak egy hosszu czáfolattal ugy-e? Nagyságos asszony kezeit csókolja, Diósy urat meleg baráti szeretettel üdvözli igaz, tisztelő hívük Ady Endre. nov. 30 hétfő este.

[Címzés:]
Madame et monsieur Diósy
Páris
92 rue de Levis XVII.

## 104. Ady Endre – Diósi Ödönéknek

[Érmindszent, 1903.] nov. 30.

K: OSZK – Levelestár növn. 1935/86/2 – Hajtott levélpapír borítékkal – 2 f (r-v) – 113 x 175, 92 x 119 mm – Tintaírás – Pr.: vétel Lantos Adolftól 1935.

Dat.: fpb: Érkávás 903 dec 1 – épb: P 903 12 4.

M: RAéL 312., 314. – RAöl 238. – AEvl 78. – AEl I. 116. (pontatlan szöveg).

hosszu tengeri körutat: Ady először egy közlekedési minisztériumi ismerőse segítségével ingyenes, ill. kedvezményes hajójeggyel akart Franciaországba utazni.

A Budapesti Naplóban jelent meg vagy három tárczám: a BN-ban 1903 végén a következő tárcanovellái jelentek meg: Két tanár úr Tommerforóban (okt. 24. 291. sz. 2–3.), Lecsky Tóni (nov. 27. 325. sz. 1–2.), Madame Mai (dec. 16. 344. sz. 1–2.), Simeon és egy úr (dec. 25. 353. sz. karácsonyi mell. 2–3.).

A Jövendőnél s Hétnél hever egy-egy czikkem: a Jövendőnél Ady Ars liberorum muratorum c. cikke „hevert”, nem is jelent meg, csak 1947-ben került elő kézirattári anyagból (l. a 77. sz. levelet és jegyzetét). A Hétnél elfektetett cikkről nem tudunk semmit (l. AEÖPM IV. 287.).

holnap küldök a Jövendőnek pár verset: talán az Elűzött a földem c. versét küldte ide (ennek elkészültét jelzi Bertának nov. 27-i – 100. sz. – levelében), s vele együtt adhatta postára A másik kettő-t. Az előbbi csak 1904. szept. 4-én, az utóbbi azonnal (dec. 6-án) megjelent. Az Elűzött a földem – címe említése nélkül – még kétszer bukkan fel a levelezésben (l. a 118. és 120. sz. levelet). Mindkét helyen a Jövendőben való megjelenést említi Ady. Ennek elmaradása bizonyára újabb sérelem, ok a neheztelésre Bródyval, a lap egyik alapító gazdájával szemben.

a darabomon dolgoznám: l. AEÖPM IV. 295.; EmlAE II. 238. és e kötet 90., 95. sz. levelét és jegyzetét.