# 48. Ady Endre – Somló Bódognak

[Nagyvárad, 1903. máj. 28.]

Nagyon Tisztelt Tanár Ur, este kerestem s nem találhattam meg. Tudatni akartam, hogy az ügyben nem lehetett késlekedni. Valaki már írt rövid tudósítást a P. Lloydnak, ugyanoda ugyancsak az ügyről tudósítást küldött egy nagyváradi ügyvéd is. Épen azért, nehogy lekéssünk, hogy informálhassam jól és idején az ügyben szükséges és számításba jöhető lapokat, nem a szenzáczióért – ez sohsem ámbiczionált – csak és egyedül az ügyért magáért, a felelőség[!] alatt, mely talán engem is terhel a lavina megindításával, és a Tanár ur iránt érzett kivételes tisztelet okából. Kérem meggyőződni intencióim becsületességéről és lelkiismeretességemről. A Tanár urnak igaz híve és tisztelője Ady Endre Nagyvárad máj. 28 903.

[Címzés:]
[„Nagyváradi Napló” feliratú borítékon:]
Nagyságos
Dr. Somló Bódog
jogtanár urnak
Nagyvárad.
(Fő-utcza, Oláry-ház.)

## 48. Ady Endre – Somló Bódognak

[Nagyvárad, 1903. máj. 28.]

K: OSZK – Levelestár, növn. 1950/63/1 – NN összehajtott levélpapírján és borítékjában – 1 f. (r–v) – 147 x 230, 129 x 161 mm – Tintaírás – Pr.: vétel 1950.

M: AEvl 41. – Lengyel 85. – AEÖPM IV. 371. Faksz. uo. 96/97, 4. t. – AEl I. 75. (Mindegyik közlés hibás és hiányos.)

Somló Bódog: (1873–1920): jogtudós, szociológus, egyetemi tanár. 1903 januárjában nevezték ki a nagyváradi jogakadémia közjogi tanszékére. 1905-től Kolozsvárt, később Budapesten tanított. Tagja volt a Társadalomtudományi Társaságnak, munkatársa a Huszadik Századnak. Politikai felfogásában a polgári radikalizmust képviselte. 1920 szeptemberében öngyilkos lett. Ady nagyrabecsülte Somlót, a tudóst, és bizalmas baráti kapcsolatba került az emberrel is. 1903 őszének válságos hónapjaiban, párizsi útja előtt többször fordult hozzá levelével tanácsért, vigasztalásért. Levelezésüket egyoldalúan ismerjük: csak Ady levelei maradtak meg. (L. a 94., 101., 120., 305. sz. levelet.)

A levél előzménye a következő: Somló Bódog előadást tartott a Társadalomtudományi Társaságban a „Társadalmi fejlődés elméletéről és néhány gyakorlati alkalmazásáról” címmel. Az előadás szövege megjelent a Huszadik Században (1903. 5. sz.) – a Társaság Ady által állandóan figyelemmel kísért és terjesztett folyóiratában. Ady a NN 1903. május 8-i számában lelkes hangú vezércikkben ismerteti Somló tanulmányát, „mely írás hitvallása a legszebben radikális gondolkozásnak” (AEÖPM IV. 86–90.).

A nagyváradi jogakadémia tanári karának maradi gondolkozású többségét felháborította, hogy kollégájuk a tanulmányban kifejtett spenceri evolúció-törvény híve, s a társadalom fejlődésének meggyorsítását is szükségesnek tartja. Elhatározták, hogy felirattal fordulnak Wlassics Gyula kultuszminiszterhez, és kérik, függessze fel Somló Bódogot jogakadémiai tanári állásából, mert előadása „antimonarchikus, vallásellenes eszméket tartalmaz, és a mai társadalmi rend felforgatásának szükségességét hirdeti”.

A nagyváradi sajtó tudott ugyan a tanári kar határozatáról, de Somló Bódog kérésére megegyezés jött létre a NN, a N és a Sz között, hogy az állásfoglalást csak akkor közlik majd, ha a kultuszminiszternek szóló felirat elkészült. Ezt a megállapodást Ady – véleménye szerint az ügy érdekében – megszegte, s a NN máj. 29-i számában Merénylet a nagyváradi jogakadémián. – Somló Bódog ügye című bátor hangú cikkében leleplezte a feliratot készítő tanárok szándékát. Cikke a BN aznapi számában is megjelent, s nyomában országos hírlapi és parlamenti vita kerekedett, melyből végül is Somló és ügyének védelmezői kerültek ki győztesen. Wlassics Gyula a „tanszabadság és a szellemi szabadság tiszteletben tartásának elve alapján” beavatkozásra okot nem látott. (AEÖPM IV. 95–103., 338–405.; EmlAE II. 777–778.)

„Valaki már írt”: Lengyel Géza (85.) szerint Ady érve, amelyre hivatkozva a megállapodást megszegi, „nem egészen meggyőző. A Pester Lloyd csak május 29-én közölt egy kis hírt Reactionäre Velleitäten in Nagyvárad címen. Nyilvánvaló, hogy Fehér Dezső küldte be.” A megállapodás megszegése miatt a NN ellenlapjai között a szerkesztői üzenetek rovatban vita indult, s majdnem párbajra került sor Ady és Lengyel Géza, a Sz szerkesztője között.

Ady neve e vita során vált ismertté a fővárosi sajtóban.