# 83. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Érmindszent, 1903. okt. 19.]

Nem cselekszem még gondolatban sem másképen, mint Magáért s a Maga akarata szerint. De rettegek, hogy a Maga lelkéből kiesem. Még jobban rettegek, hogy Maga szenved és kínozza Magát. Érezze mindig, hogy mellette vagyunk s hogy a Maga élete drága és minden. A.

## 83. Ady Endre – Diósi Ödönnének

[Érmindszent, 1903. okt. 19.]

K: OSZK – Fond 74/4/21 – Hajtott írópapír – 2 f. (1. f. v, 2. f. r) – 106 x 108 mm – Tintaírás – Pr.: vétel Nádor Henriktől 1966. – Brüll Berta másolata: OSZK növn. 1946/21/75 – Pr.: Brüll Berta ajándéka 1946.

M: RSle 188–189. – RAöl 451. (Révész Béla megjegyzése a levél keltéről: „Az ismerkedés napjaiban juttatta el Ady (nem postázással) Lédához e sorokat” – AEl I. 99.

E rövid betét-levél megírása a Brüll Bertának írott levelek valamelyikéhez kapcsolódik (l. a 78. sz. levél jegyzetét). A közvetlenül egymás után írott levelekben található gondolatismétlések, azonos szavak alapján okt. 19-re tesszük a keltezést. Ezen a napon írja Bertának: „Ő – jaj de sokszor rémít ez a kétség – kiejt a lelkéből.” Diósinénak írott levelében pedig ezt találjuk: „rettegek, hogy a Maga lelkéből kiesem”. A levél első mondatából arra következtethetünk, hogy Diósiné Berta közvetítésével – hiszen közvetlenül nem írt még neki – óvatosságra inthette a nyugtalan, türelmetlen szerelmest, félve, hogy annak meggondolatlan hevessége leleplezi a férj előtt kapcsolatukat. Az is lehet, hogy Ady azért mentegetőzik Diósinénak is, Bertának is (l. a köv. levelet), mert megszegve a megállapodást, közvetlenül írt a asszonynak. – rettegek, hogy a Maga lelkéből kiesem: már a szeptemberi levelekben is feltűnő a szerelemmel együtt jelentkező zaklatottság, szenvedő kiszolgáltatottság-érzés, amely az asszony elutazásával még fokozódik. Hegedűs (AEnn 438.) szerint Diósiné nem viszonozta a költő szerelmét azonos hőfokú lángolással, ezt bizonyítja szerinte az is, hogy „amikor hazatért Párizsba, három hónap alatt Adynak csak egy levelet írt”. Hegedűs az idézett helyen cáfolja Brüll Berta emlékezését, amely szerint: „Ők ketten Pesten mindjobban összeforrottak… Adélra sem maradt hatás nélkül a költő rajongó imádata… most végre megtalálta igazi társát” (Dénes: Akkor 194-195.). Bóka (112–113.) hívja fel a figyelmet a költő korai verseiben a szerelmi érzést kísérő diszharmóniára, pesszimizmusra. Szerinte Ady magatartása debreceni szerelme: Szabó Irma iránti vonzalma ébredésekor „nem a hódító, nem a kiválasztó, nem a kezdeményező” férfié, hanem „a meghódítotté”.

A szerelmi élmény a fiatal Ady életében a csalódással társult. A debreceni színésznő, Szabó Irma iránti szerelmében utólag „eszköz”-nek, „nevetséges bolond”-nak látta magát (l. a 9. sz. levelet); a diákkori Zsóka-szerelmet pedig még évek múlva is fájdalmas kudarcként éli át; A sárban c. versében – érzelmi múltját végiggondolva – leszámol a szerelemmel (AEÖV I–II. 441–442.). Nagyváradon az igazi szerelem tárgya már nem is élő személy, hanem „fantom” (Az én menyasszonyom). A Strófák II.-ben Koczkás Sándor értelmezése szerint a cyranoi tragédiát magára vonatkoztatja: „babérhoz, szerelemhez, boldogsághoz jut minden nála pulyább” (AEÖV I–II. 437–438.; AEÖPM II. 276–277.). A kudarc, a csalódás félelme a vonzalom nagyságával együtt nő benne az új szerelemben.

Maga szenved és kínozza Magát: Brüll Berta személyes élményként számol be arról, hogy a szeptemberi pesti találkozások alkalmával Léda és Ady gyakran „hallgatták… egymás panaszait… és biztatták egymást. Mert, bizony, Léda is biztatásra szorult. – Adél drága, kérem, ne gyötörje magát, én itt vagyok maga mellett, érezzen engem mindig a közelében, mindenütt, és itt is maradok maga mellett, ameddig csak akarja; de akarja, nagyon akarja – ezt mondogatta nővéremnek…” (Dénes: Akkor 196.) Ez a néhány sor olyan, mintha Ady levelének parafrázisa lenne. Brüll Berta jól ismerte Ady leveleit, sokszor elolvasta, sőt le is másolta őket. Emlékezését mégis valósághűnek kell tartanunk, hiszen az első Léda-vers is az elrontott élete miatt gyötrődő „Könnyek asszonyá”-t örökíti meg.