# 339. Ady Endre – Mohácsi Jenőnek

[Párizs, 1906. dec. 24.]

Kedves Mohácsi,

nagyon kérem Önt valamire: küldje el nékem a Kabos Ede köteteit. Küldje pedig ajánlva s utánvéttel. Ugy-e nem lesz olyan magyar, mint Kosztolányi, aki nem mozdul még szurásra sem.

Egyébként kezdem önt elveszítni. Csak a Napló jár nekem. Oda Ön írt egy-két erős dolgot. De nem tudom, hogy egyébként hova s mit csinál. Nekem nagy örömet okozna, ha írna intimus dolgokat s akármit. Írjon hát minél többet. Szeretettel gondol önre igaz barátja

Ady Endre

92. Rue de Levis XVII.

[Címzés:]
Nagys.
Mohácsi Jenő urnak
a Budapesti Napló szer-
kesztője
Budapest
Eötvös u. 33.

[Feladói cím:]
Exp. E. Ady
92 Rue de Levis

## 339. Ady Endre – Mohácsi Jenőnek

[Párizs, 1906. dec. 24.]

K: OSZK – növn. 1950/105/1 – Hajtott levélpapír borítékkal – 2 f. – 1. f.: r; 2. f.: r – 132 x 210; 114 x 141 mm – Tintaírás – A boríték r-ján ismeretlen kéztől: 713. – Pr.: vétel 1950.

Dat.: fpb: Paris Montparnasse 1830 - 24 - 12 06 – épb: Bp 906 dec 26.

M: AEl I. 229.

Mohácsi Jenő (1886 – 1944): író, költő, műfordító, akkor még egyetemi hallgató, de már írásai jelennek meg a BN-ban. Első verseskötetéről Ady írt (BN 1905. jún. 10.; AEÖPM VI. 191.). Mohácsi korán idősebb költőtársa lelkes hívévé szegődik. A viszonzásról ezt írja emlékezésében: „megejtő, ahogy valami fölényes gyöngédséggel bánik velem.” (Ny 1937. I. 280–286.) E levél után rövid idővel Párizsba utazik, és felkeresi Adyt. „1907 e januári koradélutánján el akarok jutni Ady Endréhez. Tárcámban hordom azt a levelezőlapot, amit Ady Endre két héttel előbb Budapestre írt nekem. Abban az áll, ha Párizsba érkezem, menjek el hozzá a Rue de Levisbe, a 92-es számú házba” (i. h. 280–281.). Párizsi útját tehát még egy levélváltás előzte meg, ezek a levelek elvesztek.

Kabos kötetei: az 1905-ben megjelent Az eleven ördög c., és az 1906-ban a Magyar Írók Aranykönyvtára sorozatban kiadott A jövő fészke c. regényekről lehet szó, az utóbbiról írt Ady (Ny 1908. II. 499.; AEÖPM IX. 284–286.). Lehetséges, hogy Mohácsi (bár nem ír erről), magával vitte Párizsba a kért köteteket. Ady kötelességének érezte, hogy atyai barátja könyvéről írjon, de a feladat nem volt könnyű, mert „Kabos regényei nem jelentették a legmagasabb művészi szintet – írja Vezér Erzsébet a Kabos Edéhez és Ilonkához írott levelek bevezetőjében (ItK 1966. 623.). – Őt azonban értékítéletében sohasem befolyásolta a barátság. Viszont páratlan emberi melegséggel tudta a legszigorúbb bírálatnak is élét venni, ha jó embereiről volt szó.” Talán ez a magyarázata annak, hogy a recenzió csak két évvel később jelent meg a Ny-ban.

Ugy-e nem lesz olyan magyar, mint Kosztolányi, aki nem mozdul még szurásra sem: Kabos könyvének kiküldését már Kosztolányitól is kérte Ady talán többször is, ő azonban nem válaszolt. Mohácsi és Kosztolányi voltak a BN legfiatalabb munkatársai, az utóbbi Ady Párizsba utazásakor a távozó helyére került a laphoz (Babits–Juhász–Kosztolányi levelezése Bp., 1959. 130.). Ady mint ifjú költőtársakhoz közeledett hozzájuk. Kosztolányi azonban nem viszonozta a közeledést, neki már megvolt a kialakult elítélő, ellenséges véleménye Adyról, akit a BN-ben való feltűnésétől kezdve riválisának tekintett, s barátainak írt leveleiben maró gúnnyal emlegetett (i. m. 109–110., 139.).