Ezzel az ajánlattal kapcsolatban írja Sőtér István: „A fekete gyémántokkal kezdődően figyelhetünk föl arra, hogy Jókai hősei mind inkább magányosakká válnak, céljukra az ár ellen úszva törnek… oly módon, hogy nincs is szükségük senkire. Jenőynek… legfeljebb Tseresnyés uramra (van szüksége), akinek odaadásában, áldozatosságában az író elsősorban a keserű vádat akarja kifejezni, s csak ezen túl azt a bizakodó gondolatot is, hogy az új Magyarország irodalma inkább a népnél, semmint az uralkodó osztályoknál lel igazi hajlékra.” (Jókai útja. = Romantika és realizmus. 434.)