a nagy híd – (1. k. 58: az emlékezetes fahíd) az Egy magyar nábobban is szerepel (jelen kritikai kiadás 1. k. 140.). Az Osztrák Magyar Monarchia Irásban és Képben c. kiadvány Debrecen cikkében részletesebben is ír Jókai erről a hídról: „A múlt századok sövénybástyái, agyag őrducai rég eltüntek nyomtalanul, de még a század második évtizede végén is oly nagy hírben állott nagy fahídról is csak a hagyomány beszél már. Hogy ott a Fő utcán végig egész a főtemplomig (nem keresztben, hanem hosszában) vonult el egy rengeteg dobogó – deszkából, facölöpökön álló –, beborítva a Fő utca vízlevezető árkát; a szekerek ezen a negyedfél öl széles hídon közlekedtek; mikor pedig nyáron felszáradt minden latyak, akkor két kapuval elzárták a hidat. Később ezt a tégla, majd az ötvenes években a fakocka burkolat váltotta fel. Most ez a szép egyenes Fő utca szélesen ki van kövezve trachittal, a gyalogjárói aszfaltozva, s két gyönyörű fasor szegélyezi végig.” (A cikk kelte: 1891–93. = Jókai: Magyarhon szépségei. Bp. 1956. 130–31.) – Szerepel a híd a Kiskirályokban is, Sára asszony Debrecenbe érkezésekor. Jókai idézi József császár mondását, mely szerint az uralkodó „még sohasem látott ennél nagyobb hidat a szárazföldre építve” (2. k. 47.). L. az Egetvívó asszonyszívben is (Jókai Mór Hátrahagyott művei (1–10. k. Bp. 1959–62.) 9. k. 143., 146.)