Zsigmond Ferenc szerint „kétségtelen, hogy pl. az özv. Baradlayné, özv. Lávayné, özv. Jenőyné alakjaihoz a fővonásokat anyja jelleméből kölcsönözte írónk (i. m. 5).

Buday Dezső azt írja, hogy a nagyasszony-alakok mutatják legjobban Jókai regényeiben, hogy mennyire gazdagon tudott jellemet festeni, nem volt egyoldalú s az életet sokkal jobban ismerte, mint kritikusai állították. Nagyasszonyai közül a legkeményebb éppen özvegy Jenőyné, „aki mindörökre kiátkozza a színészhez szökött Cilikét, és aki unokáját csakis konzervatív nagyságnak tudja elképzelni, aki lenézi a költőket és a nemzet ébredését, akárcsak, mint egy megfordított Baradlayné.” (I. m. 337.)

A Keletkezése, forrásai c. fejezetben megtettük, a jegyzetekben pedig még többször rá fogunk mutatni arra, hogy az öreg Jenőyné alakjában mennyi apró vonás található meg Jókai édesanyjából. De ezek csak a regénybeli bemutatás elején jellemzőek. Főleg az idétlen Béni bácsi párhuzamos bemutatásával, az öreg fiú előtérbe helyezésével Kálmánnal szemben, sokat romlik Jenőyné képének kedvessége, s mind inkább a harag és a düh korlátoltságának elvakult képviselője lesz, nemesi osztálykorlátainak görcsös leláncoltja, s így hovatovább inkább A kőszívű ember fiainak első lapjairól megismert Baradlay Kazimir női párja kerül elénk. S jellemző, hogy – ilyen női típus nem lévén élete közelében – a nagymama alakja egyenetlen, következetlen is maradt a regényben. (Ezzel a régebbi keletű megjegyzésünkkel egyetért Barta János is, azzal a kiegészítéssel, hogy az öreg asszony gyakran már hóbortos, s így minden tiszteletreméltóságát elveszti. Különvélemény… Irodalomtörténet 1956. 82.)

A Jókainé anyjához hasonló impozáns regényhősnőkről 1. Szekeres László jegyzetét a Politikai divatokhoz jelen kritikai kiadás 587–88.