Az ilyesfajta fogadtatásról Váradi Antal is tud. A kolera ellen érdemi „védekezésről szó sem volt, hanem a falu vagy város végén nagy tüzeket gyújtottak és a tüzeket vasvillás emberekkel vétették körül. A nóta is arról szól:

Város végén a vasvilla,
Mégis bejött a kolera.
Sem papokra, sem zsidókra,
Csak a szegény diákokra…
Ej, haj, igyunk rája,
Ugyis elnyel a sir szája…
Ott lesz fáradt testünk
| Csöndes tanyája.”

(Képek a magyar író és színészvilágból. Bp. 1911. 1. k. 103.) Stoll Béla is ismeri ezt „Város végin két vasvilla, mégis bejött a kolera” címmel (kezdettel), Tóth István gyűjteményéből (i. m. 388.). – Az itt idézett vers második felét, más folytatással, mint „a leglármásabb bordalt” éneklik a csittvári krónikások a regény elején (1. k. 33).