szonáta – ez is jellemző Jókai idegenszó-használatára. Itt a szó legeredetibb jelentése alapján Jókai valamilyen szép „dallamra”, jól hangzó műre gondol, amelyet Bányavári énekelhetett. A zenei szakirodalomban viszont a szonáta tipikusan hangszeres zenedarab, amelynek régebben szigorúbb, újabban lazább szabályai vannak szerkesztési, dallamelhelyezési stb. szempontból (vö. Böhm László: Zenei műszótár. Bp. 1952. 151., 159.). – Meglehet az is, hogy a szonáta itt egyszerűen szonettet jelent: megzenésített dalt – mégha egyébként ez nem is szokásos fordítás.