Hunnia nyög letiporva – Ez a dal az operában kórusként szerepel (Váradi Antal: Régi magyar színészvilág. Bp. 1911. 387.); Jókai tréfásan idézi egy visszaemlékezésében, amikor komáromi diákoskodása során Vály Ferenc nevű tanára (később sógora) egy borbélyműhelyben folytatott kártyázás miatt mogyorófapálcával elverte őt és társait; „Még olyan generálquintettet nem látott a világ. Hunnia nyögött, sírtak a bus magyarok.” (Az én iskolatársaim. = Írások életemből. Bp. 1960. 28. és Jókai Mór hátrahagyott művei. (1–10. k. Bp. 1912.) 5. k. 160.)

Szekfű Gyula írja, hogy „a barokk rendiségből a zenén keresztül mentődik át a vitézi érzelem, mely nem egyszer könnyekig meghatja a magyart, miként Döbrentei Gábor 1842-ben írta: Megrikat téged, magyar, a te zengélyed, s a Hunnia nyög letiporva, sirnak a bus magyarok hallatára valóságban is sírt a közönség, valamikép nemzeti nagyságra emlékezve, valamikép évszázados ellenzéki szellemmel telítve” (Hóman–Szekfű i. m. 5. k. 335.). – A dalnak néphagyománybeli előfordulása is ismeretes.