# Tárgyi és nyelvi magyarázatok*

Kiadásunk gyakorlatához tartozik az, hogy a keletkezéstörténet összegezése során nem térünk ki a csekélyebb jelentőségű munkákra és forrásokra, hanem ezeket a Tárgyi és nyelvi magyarázatok során említjük meg. Mint az alábbiakból kitűnik, Jókai a XVIII. század végi gondolkodás és életstílus érzékletes megfestéséhez nagy kedvvel használta fel művében Szirmay Antal: Hungaria in parabolis, sive commentarii in adagia, et dicteria Hungarorum c. művét, amelynek első kiadása – Buda 1804. – magánkönyvtárában is megvolt a következő autográfnak látszó bejegyzéssel: „Tüdős Józsefé volt 1857-d év sept. 16-ig most Jókai Móré.” (Könyvtári jelzete a Petőfi Irodalmi Múzeumban B. 2189) Szirmay könyvecskéje fölöttébb tarka kis enciklopédiája a magyar történelem, közjog, művelődéstörténet, honismeret, pénzrendszer, konyhaművészet stb. ismeretanyagának, előképe és forrása Tóth Béla híres A magyar anekdotakincsének.

Éppen anyagának sokrétűsége miatt nehéz lenne kimutatni mindazt, amit költőnk innen merített. Hiszen Szirmay sok egészen közismert szólást is följegyzett s anekdotáinak nagyrésze a deákos műveltségű rétegek közszájon forgó históriái közé tartozott a múlt század nagyobb részében. Mégis, ez esetben perdöntő bizonyítékaink vannak a Hungaria in parabolis ihlető voltára: fontos az 54. lapon olvasható írói lábjegyzet, amely a ’szárdut’ értelmezésében Szirmayra hivatkozik, még feltűnőbb a 104. közmondás áradata. Itt Paprika Péter meg esküdttársa a szólások egész sorával írják körül Ráby előtt megvesztegetési szándékukat, s ezek közül egy kivételével valamennyi előfordul Szirmay gyűjteményében. E proverbiumoknak legalább a fele ceruzás jelölést is kapott az írói példányának margóján, ami világos bizonysága a forráshasználatnak. Érdekes megfigyelni azonban azt, hogy Jókai csak a latinból való gyűjtésre kíváncsi, a Szirmay-adta magyar megfelelőt sohasem veszi át szóról szóra, s nem egyszer egészen eltérő nyelvi formát választ a deákos életfilozófia magyar visszaadására. A következükben a Hungaria in parabolisra hivatkozva általában két lapszámot adunk meg. Az első az 1804-i, a második a közismertebb 1807-i kiadásra utal.

Ráby Mátyás regényét számos más Jókai-alkotással köti össze motívumrokonság, ám a hasonlóságok nem éppen mélyrehatóak. Ezt az sem cáfolja meg, hogy az alábbiakban igen sokszor hivatkozunk az Eppur si muove x jegyzetanyagára. A párhuzamok zömmel abból fakadnak, hogy mindkét történet Pesten játszódik le, időpontjuk a XVIII-XIX. század fordulója s egyikből sem hiányzik a latinos jogászvilág és a református egyházi élet. Jenőy Kálmán azonban merőben más jellem és temperamentum, mint Ráby, s pályája is egészen eltérő életterületeken folyik.

Ha a fontosabb helyzeteket, a cselekményt mozgató fordulatokat tekintjük, más Jókai regényre is csupán ritkán hivatkozhatunk, mégis van két kör, ahol nagyobbak az érintkezési lehetőségek. Egyrészt Karcsatáji Miska figurája, kinek úri betyárkodása és cinikus tettei (pl. a ménlóval és kancával kiparódiázott esküvői szertartás) eszünkbe juttathatják a Kárpáthy János-Topándy-féle típusokat, s az utóbbiakra egyben-másban Niczky Kristóf portréja is emlékeztet, másfelől itt van a rabság, amely nem egy öregkori írásnak alapvető mozzanata. (Trenck-regények, A börtön virága). A foglyot terhelő bilincsek leírása, menekülési tervek és kísérletek, kivált Trenck Frigyes magdeburgi börtönéletét idézik emlékezetünkbe. Trenck memoárjai már fiatal korában is megfordulhattak nagy elbeszélőnk kezében. (Gálosx 337.) Végül meg kell említenünk A kis királyokkal való eszmei rokonságot: mindkét alkotásban szokatlanul kemény a költő ítélete a nemesi vármegyéről.

A jelen kritikai kiadás szövegének megállapítása és a Szövegváltozatok összeállítása teljes egészében Szathmári István munkája.

A Tárgyi és nyelvi magyarázatok egyes adataiért Bölöny Józsefnek, Dömötör Teklának, Katona Imrének, Kisfaludy Sándornak, Margócsy Józsefnek, P. Mayer Erikának és Szalmási Pálnak (a latin idézetek fordításának ellenőrzéséért) tartozunk hálával. Benda Kálmán a történelmi Ráby alakjának jobb megértéséhez, Molnár József a jegyzetek valamennyi fejezetéhez adott igen hasznos felvilágosításokat.