Magam is érzem én azt, hogy ami ebben a fejezetbenx előfordul, a rác pópának rögtöni halála, az olvasóban ezt az önkénytelen kitörő protestatiót fogja előidézni, hogy ez mégis vakmerőx fogás! Kétszer egymás után ismételni azt az egyszer is nagyon erős expedienst, hogy egy ember csak úgy egy látástól egyszerre meghaljon, s hogy ez mind a kettő éppen az a két ember legyen, aki egy közös titoknak, amit nagyon keresnek, egyedül van birtokában. Ezt, ha regényírói ötlet volna, nem tudnám igazolni; de mivel igaz történet (olvasható Ráby önéletleírásának 250. lapján), kénytelen vagyok azt a tisztelt olvasóval együtt, minden rendkívülisége mellett, úgy, ahogy készen találtam, elfogadni. Hisz ez az egész história úgy teli van szokatlan, rendkívüli fordulatokkal, hogy aki az eddigieket megszokta, már "ezt" és az ezután következőket is elfogadhatja. J. M.