A II. ének „Azon Notára”, tehát az előbbiére készült, s címe: „Mellyet irtam jo ki mulásomért” ismét az Oppenheimi énekeskönyv néhány darabjára emlékeztet: Bátoritásért halál ellen, Bodog kimulásért valo Köniergés, Adgy idvöséges kimulást (140-142.). E II. ének első 3 és utolsó strófája a CXLVIII. zsoltár parafrázisa. Egyaránt párhuzamba állítható tehát a biblia szövegén kívül egyéb parafrázisokkal, így pl. Balassi (Mennyei seregek, boldog tiszta lelkek: Eckhardt-kiad. 138-139.) és Rimay szerzeményeivel, valamint Szenci Molnár fordításával. Balassi követése mellett olyan érv szólhat, mint egy közös, mindig a versek végére jutó rímpár: Neki enged Tenger, Menny s földi kerekség, / 39. Segélli övéit mint menynyei felség. Megvan Az Szentháromságnak első személye kezdetű énekében is (Eckhardt-kiad. 41): Kiért velem együtt földi kerekség / 42. Dicsér téged, ó mennyei nagy felség. Szepsi Csombornál II. 95-96: Mert egyedül te vagy halhatatlan felsegh, / Mindenkor kezedben ál földi kerekseg. De rálelünk erre az összecsendítésre az Oppenheimi énekeskönyv függelékének 133. lapján is, mondhatnánk kiemelten, az első három sorban: Meg foghatatlan kegyes Istenség, / Oeröcké valo mennyei föség, / Egesz föld kerekség. A CXLVIII. zsoltáron kívül idézhetünk még bőven egyéb párhuzamokat:

Molnár:

Ö utoc legyen setétség
(XXXV. zsoltár)
Verd földhöz éles töröddel,
Lelkem ments meg fegyvereddel,
Ronts meg ellensegim ereit.
(XVII. zsoltár)

Csombor:

Gonosz ellenségnek szivet rettegessel.
Szemeit be fogtad sürö setétségel,
Földre taszitottad fenyegetéseddel
Hogy nekem ne árcson fegyvere elivel:

Molnár:

Mert napjai életemnec,
Olly hirtelen elkelénec,
Mint az füst és az pára
………………
Az én idöm im elmuléc,
Mint az árnyéc elenyészéc
(CII. zsoltár)
Ember életi az fühöz hasonlo,
Fölnö, és zöldül, de amar elmulo,
Mint az gyenge virág az sik mezön,
Mellyet mihelt meg fuval a meleg szél
Elhull és hervad, ékessége elkél,
(CIII. zsoltár)
Es mint az zöld füveczke â mezöben,
Az melly nagy hamarsággal elhervad,
(XC. zsoltár)

Csombor:

Hertelen esztendök mint az füst es para,
Mint mezöben szépen tündöklö viola,
Avagy vyult fanak veszendö arnÿka,
Mely keves ideig tárt minden iol lattya.
Virágnák szépsege nagy hamar el mulik,
Gyenge fünek szinte rut földe valtozik,
Igy röuid életem ki mostan tündöklik,
Röuid idö muluan it nem találtatik.

A szövegegyezések, hasonlatok feltűnően azonosak, s ha nincs is konkrét átvételről szó minden esetben, megállapíthatjuk, hogy Csombor Márton a Molnár Alberttől kimunkált zsoltáros frázisokból merít legtöbbet énekeihez: szókincse és stílusa a Psalteriumra és az Oppenheimi énekeskönyvben azt kiegészítő énekekre épül. Az ének 17. sorát viszont (Mindezekben engem taplal czak reménség) Rimay János Kátaj Magdolna nevére szerzett versének 61-62. sorával rokoníthatjuk (Eckhardt-kiad. 87): Mégis mindazáltal / Táplál az reménség…

A II. ének 14. strófájának szemléletes hasonlata elüt a zsoltáros hangvételtől, s Dante Divina Commediá-jával hozható kapcsolatba:

Mint az vizeniaro ha ki szal haiorul,
El iöt utat nézuén nem ismeri partrul,
Ezenképen lelek ki menuem testembül,
Nem emlekezik meg többe ez életrül.

A hasonlat az Inferno I. énekének e két terzinájára emlékeztet:

Et come quei; che con lena affannata
Vscito fuor del pelago a la riua
Si uolge a l’acqua perigliosa, & guata;
Cosÿ l’animo mio, ch’ancor fuggiua,
Si uols’ a retro a rimirar lo passo;
Che non lasciò giamai persona uiua.

Még Babits Mihály fordításában is:

És mint ki tengerről jött, sok veszéllyel,
amint kiért lihegve, visszafordul,
még egyszer a vad vízen nézni széllyel:
úgy lelkem még remegve borzalomtul
végignézett a kiállt úton újra,
melyen még élve senkisem jutott túl.

Az egyezés kétségtelen: valaki partra lép a tengerből, visszapillant a megtett útra, majd lelkéről beszél. Míg azonban Dante dús jelzőket használ, s a „vad vadon” és a veszélyes tengeri út között von párhuzamot, addig Szepsi Csombornál megcsonkul a kép, a lélekkel kapcsolatban egyenesen a halálról szól, holott Dante csak annyit mond a megtett útról: „Che non lasciò giammai persona viva.” Kérdés azonban, Dante eredeti olasz szövegének követése, tőle való átvétel-e ténylegesen a hasonlat, vagy csupán véletlen, távoli összecsengés, esetleg egy már Dante előtt is használatos toposz, illetve a dantei helyet átvevő valamilyen más műnek hatása (Ez utóbbi lehetőségek valamelyike áll fenn pl. – hasonló esetben – Balassinál, akinek Csák Borbála nevére szerzett versében ezt a „Dante-nyomot” találjuk. Eckhardt-kiad. I. 35: „Az fiatal fához vagyok már hasonló, ki még nyers és zöldellik, / Ki az tűzben lévén egyfelől nedvesül s másfelől égetetik.” Vö. Inferno XIII, 40-42: „Come d’un stizzo verde ch’arso sia / dall’un de’ capi, che dall’altro geme / e cigola per vento che va via…” Az egyezésre – tőlünk függetlenül – Koltay-Kastner Jenő is céloz: ItK [= Irodalomtörténeti Közlemények]1966. 220.) Megkockáztattuk már, hogy Csombor Márton esetleg Dantéből is meríthetett. Nevét ismerte – ld. az US [= Szepsi Csombor Márton: Vdvari Schola… Bártfa 1623. RMK I. 527.] 30. lapján a Volaterranus [= Raphaelis Volaterrani commentariorum urbanorum libri octo et triginta. Ap. Claudium Marnium et haer. Iohannis Aubrii, 1603. Sárospataki Kvt E. 321.]tól kölcsönzött anekdotát –; valami „kiczint” tudott is olaszul (vö. Europica Varietas [= Szepsi Csombor Márton: Evropica Varietas… Kassa 1620. RMK [= Szabó Károly-Hellebrant Árpád: Régi magyar könyvtár… I-III. köt. Bp. 1879-1898.]I. 500.] 196: „találtam egy olaszra, kiuel az mi kiczint tuttam Olaszul vesztegettem”); a danckai gimnázium könyvtárában pedig megtalálhatta a Divina Commediá-t. A Biblioteka Gdaęska Poskiej Akademii Nauk Dk 2222. 8° sz. alatt ma is őrzi a Bonifacio adományából származó értékes exemplárt, amiből fenti idézetünket vettük: La Divina Comedia di Dante, di nvovo alla sva vera lettione ridotta con lo aiuto di molti antichissimi esemplari… in Vinegia appresso Gabriel Giolito de Ferrari et Fratelli MDLV. Amennyiben az egyéb felsorolt lehetőségek valamelyike áll fenn, azok is alighanem Danckához köthetők. Ezt a II. ének szereztetési ideje is valószínűvé teszi: az európai utazás után készült. Vö. Kovács Sándor Iván: Dante neve százötven év magyar irodalmában /1521-1664/. Acta Szeg [= Acta Univeraitatis Szegediensis. Acta Historiae Litterarum Hungaricarum.] 1966. 35-37. és Italia ed Ungheria. Dieci secoli di rapporti letterari. A cura di M. Horányi e T. Klaniczay Bp. 1967. 166-168., valamint FK [= Filológiai Közlöny] 1959. 187-189., 1960. 76.

A II. ének 5. strófájának 4. sorában: értet = illet, juttat, táplál (NytSz [= Szarvas Gábor-Simonyi i Zsigmond: Magyar nyelvtörténeti szótár. I-III. köt. Bp. 1890-1893.]).