mint amaz Aesopus legye = Bán Imre lektori útbaigazításának segítségével e példa forrásáról a következőket mondhatjuk. Az Aesopus meséje alapján széles körben elterjedt történet forrása valószínűleg Laurentius Abstemius Hecatomythium c. mese– és facetiagyűjteménye, melynek 16. darabja „de Musca, quae quadrigis insidens pulverem se excitasse dicebat” szól. A gyűjtemény 1. kiadása, mely Lorenzo Valla latin fordításában Aesopust is tartalmazza, 1495-ben hagyta el Johannes Tacuinus velencei nyomdáját, s ezután s még sokszor megjelent. Az ötletet La Fontaine is feldolgozta (VII. 9: La coche et la mouche). Johann Heidfeld Sphinx theologico-philosophica c. először 1600-ban megjelent műve nyomán idézi a Csombor Márton műveit is jól ismerő Bod Péter (Szent Hilarius 124): „Mivel ditsekedett a’ Légy? Hintó rudján ülvén, melyet hat Lovak sebessen vivén nagy port tsináltak ö kiterjesztet szárnyakkal ditsekedett hogy azt mind ö tselekedte, mások tsak henyélnek.” Bod mintájáról ld. Csűry Bálint: Bod Péter Szent Hilariusának forrása. Erdélyi Irodalmi Szemle 1928. 99-116. Csűry a légy példájának eredetijét nem idézi Heidfeldtől, vaskos könyvében mi is eredménytelenül próbáltuk visszakeresni.