Erasmus rotterdami emlékműve Szepsi Csombor ottjártakor még nem mai alakjában állott. Henrik de Keyser szobrát csak 1622-ben állították fel, ezt megelőzően pedig – ahogy a későbbi holland nyelvű felirat elárulja – egy fa-, majd egy kőszobor hirdette Erasmus emlékét. A spanyolok 1577-ben lerombolták, a rotterdamiak később visszahelyezték. Utazónk ebben a formában láthatta. Csombor Mártonnal kezdődően Erasmus rotterdami szobrának nagy magyar „irodalma” van: az Europica Varietas [= Szepsi Csombor Márton: Evropica Varietas… Kassa 1620. RMK [= Szabó Károly-Hellebrant Árpád: Régi magyar könyvtár… I-III. köt. Bp. 1879-1898.]I. 500.] után szinte kötelező hagyománnyá lett az emlékműről való megemlékezés, a szobor történetének és legendájának leírása. Rotterdamba eljutó honfitársaink – főleg diákok – mindig érdeklődve állottak meg előtte, s naplóba örökített élményeik egyszersmind hangot adnak koruk Erasmus-szemléletenek is. A nagy humanista magyarországi sorsának monográfusa Trencsényi-Waldapfel Imre (Erasmus és magyar barátai. Bp. 1941. 106.) Szepsi Csombor – „a század nyitott szemű magyarja” – és még Kérészi leírását idézi, jelezvén ezzel a kései magyar Erasmus-kép változásait is. Kérészi pl. már csak felekezeti szempontból értékeli őt (165a): „Roterodámban… egyebet nem láthattam, hanem… Erásmusnak /ki a’ Reformationak idejében élvén a’ Kegyes lelkü Reformatorokhoz nagy hajlandosággal vala; s a’ Reformatiot némely részben promovealván több Barát társaitul ez okon igen meg utáltatott vala/ a’ piatz közepin egy Kö oszlopnak tetejin magas szürke Barát Formában Köbül ki vágatott Képét, melly a’ kezében egy nagy könyvet ki terjesztve tart.” Bethlen Mihály [= Bethlen Mihály Útinaplója. Kézirat. OSzK [= Országos Széchényi Könyvtár] Oct. Hung. 1261.] csak futólag jegyzi meg (51a): „mentünk Rotterdamba a’ hol az Erasmus Rez Statuaiat lattuk”; Miskolci Szígyártó [= Miskolci Szígyártó János 1714-1716. évi Útinaplója. Kiad. Dézs Sándor. Protestáns Új Képes Naptár 1885. 44-59.] részletezőbb (61): „láttam az uttzán a Canalis hidgyán rézbül ki csinálva Erasmus statuáját, ki is kezében egy könyvet tart, jobb kezének három ujjai között két levelet tart, ez a Proverb: felöle: hogy minden órán, valamikor az órát meg hallya egy egy levelet fordít, az oszlopon vagyon egy Inscriptio…” Bod Péter hasonlóképpen ír (Szent Heortokrátes 104-105): „A Róterdámiak a’ honnan való vólt Rézböl ki-öntötték az ö Képit, egy könyvet adván a’ kezébe ’s tették közönséges hellyre a piátzra; a’ ki valamikor meg-halja az óra-ütést a’ Toronyban, mind annyiszor forgatja a’ Könyvet a’ Piatzon.” Somody [= Somody István Utazása 1789 és 1790 Esztendökben… Kézirat. OSzK Oct. Hung. 755.] – miként Miskolci Szígyártó [= Miskolci Szígyártó János 1714-1716. évi Útinaplója. Kiad. Dézs Sándor. Protestáns Új Képes Naptár 1885. 44-59.] – feliratokat is közöl (552a): „A város piatzán egy Híd közepin áll az Erasmus emlekezetire állított oszlop, egy rézböl öntött Barát, melly a’ kezébe egy nagy könyvet tart. áll egy nagy négy szegletű kövön, a’ mellynek két oldalán Deak, kettején Belga írás vagyon… Ezt az oszlopot emelték 1564 tájban, de a’ Spanyolok által le rontatván újra ki öntetett.” Kereszesi ismét a legrészletesebb (TSz [= Theológiai Szemle] 1927. 338): ,Az híres Erasmus itt született a’ kinek is örök emlékezetre a’ Rotterdámiak, a’ Mosa felett való Hidon, melly a’ nagy Piatzon vagyon, a képit rézből öntvén, melly igen nagy Statua, felemelték. A mint festik Erasmust Barát ruhában, könyv a kezében. Erről úgy ámítják a’ Belga gyermekeket, hogy valamikor meghallja Erasmus az óra ütést, mindég egy levelet fordít, és midőn az utolsó levélre ér, vége lesz a’ Világnak. A’ lába alatt lévő oszlopon, mind Belga, mind Déák írások vagynak… A’ Belga Inscriptiók mutatják születése ’s halála esztendejét. Es hogy ezen Státuát mint rontották el a’ Spanyolok, ’s hogy épült ismét meg…” Erasmus e szobrának még Erdélyi János is szentelt néhány ironikus sort (36): „Hollandi tisztaság. 1622. tanácsot tart Rotterdam, ha meg kell-e zsúrolni Erasmus szobrát. És igen, mert még nem igen tudtak a művészethez. Néhány értő ellenzi, mondván, hogy így elvesznek a Holbein-féle hűségű vonások, tehát nem zsúrolták, de azóta senki sem csudálja Erasmust!” (A harangszóra megmozduló szobor legendája egyébként más népeknél is ismerős. A Bod adatára is hivatkozó Móra Ferenc pl. egy liguriai kisváros érdekességeként jegyezte fel, hogy Viktor Emmánuel szobráról azt tartja a közhit: amikor meghallja a déli harangszót, megemeli a kalapját; s Szegeden ugyanezt mesélik Vásárhelyi Pál emlékművéről. Vö. Beszélgetés a ferde toronnyal. Bp. é. n. 89-90.)