A „Brasilla nevü szüz” példájára Johannes Ludovicus Vives munkájában találunk: „Brasilla Dyrrachina primaria virgo, quae quum imminentem suae pudicitiae crudelem victorem cerneret, pacta est, si salvam integritatem reliquisset, herbam daturam se, cuius succo illitus, nullis telis violari posset. Conditionem accepit miles. Illa ex proximis hortis vulsa herba, quae prima ad manum fuit, iubet in se vim eius experiri, infectoque iugulo: Hoc /inquit/ feri ad faciendum periculum. Nam res est comperta, feriit, et virginem interemit. Quid quod occidere se foeminam, ut castitatem tueatur, nec Hieronymus videtur damnare?” Ld. De institutione Christianae foeminae. Secundus tomus Io. Lodovici Vivis Valentini operum. Bázel 1555. Lib. I. 676. Bp. Egyetemi Könyvtár Fa. 2r 100. A történet ősei megvannak már Valerius Maximus [= Valerii Maximi factorum et dictorum memorabilium libri novem. Cum Julii Paridis et Januarii Nepotiani epitomis. Iterum recensuit Carolus Kempf. Lipcse 1888.]nál (6.1. Ext. 1-3.) Vö. Kardos Tibor: Magyar tárgyú fejezetek Giovanni da Ravenna emlékiratában. EPhK [= Egyetemes Philologiai Közlöny] 1936. 286. A példa Taxonyi [= Taxonyi János: Az emberek erköltseinek es az Isten igazságának tükörei. I-II. rész. Kassa 1759.] Jánosnál is szerepel (II. 236.), nevet nem említ, s nála nem füvet eszik a leány, hanem „egy kis viaszat fa-olajjal egybe-olvaszta, és azzal jól meg-kené a’ maga nyakát”.