A holland lányok kései férjhezmenéséről Keresztesi [= Keresztesi József Akadémiai utazása, a’ külországokban. Kiadva: TSz [= Theológiai Szemle] 1925-1935.] is ír (TSz [= Theológiai Szemle] 1935. 144): „A’ leányok közül sokan nagy igának tartván a szűzességet, azt gyakorta nem őrzik meg férjhezmenésig. Mellynek ezek lehetnek az okai: …mert igen soká szoktak férjnek adni a Leányokat, közönségesen 25 vagy 28 esztendős korokban…”

Mivel fentebb Szepsi Csombor saját szavaival adott kifejezést elragadtatásának, s a hazai állapotokra való utalás is sajátja, azt hihetnők, hogy a források idézése megszakadt, s annál is inkább, mert alább élénk, szemléletes leírás következik arról, hogyan korcsolyáznak a hollandusok. Ezt azonban utazónk semmiképpen sem láthatta, hisz maga mondja, hogy májusból is eltelt már egy hét, amikor földjükre lépett, a holland télnek pedig – Keresztesi [= Keresztesi József Akadémiai utazása, a’ külországokban. Kiadva: TSz [= Theológiai Szemle] 1925-1935.] szerint (TSz [= Theológiai Szemle] 1934. 341.) – már „Februarius végét szakasztja”. Tehát e ponton is forrásmunkát idéz, s ezt a verseny időpontjáról, körülményeiről nyújtott részletes tájékoztatás is megerősíti. Csak a jégen járás magyar módjára való utalás eredeti betét. Megjegyzendő viszont, hogy Danckában is láthatott korcsolyázókat. Az első, csontból, vassal kombinált fából, később acélpengéből készült korcsolyák egyébként valóban Hollandiában készültek a XV. században. Vö. Kertész Ferenc: A korcsolya történetéből. Élet és Tudomány 1963. febr. 10. A korcsolyázás látványa még száz év múlva is szenzáció a magyar utazó számára. Kérészi ilyen leírását hagyta ránk (16169b): „Láttam mint kortsolyáznak a’ Belgák a jégen. A kortsolyának /melly tiszta atzélbúl vagyon majd tsak olly vastagra tsinálva mint egy sarlónak a’ foka/ szánka formában elöl fel van horgasztva az orra: Erre a vékonysarkú tzipőben mind Aszszony, leány, férjfi elegyesleg fel állván ’s magat meg rugván, minden kéz béli istáp nélkül olly sebessen megyen a’ jégen, mint valamelly futó Paripa. Ezt penig nem tsak az éretlen ifjui tseled mint itt, hanem huszon öt harmintz esztendös házas, koros emberekis mind feleségestül ki menvén, ’s a’ mezöt es réteket egynehány százan el lepvén minden nap olly szorgalmatosan követik, mint ha ugyan szakványban vetnék rájok; sőt még a Professorok közzülis a’ kik ifjabbak a’ tanitástúl két három nap meg szünvén, szinte ugy korcsolyaznak mint a’ Deákok; ezen mulatság tisztességesnek tartván közöttök… melly sebes futásban a’ parányi vason hogy el nem esvén mindenet öszve nem töri szörnyü almelkodasra mélto.” Keresztesi [= Keresztesi József Akadémiai utazása, a’ külországokban. Kiadva: TSz [= Theológiai Szemle] 1925-1935.] hasonlóképpen tudósít róla (TSz [= Theológiai Szemle] 1935. 144-145): „Télen a vizek befagyván… a jég ritkán tart egy hónapig. Azonban kortsoján vagy a’ talpokra kötött atzél szánkán járkálnak… Ez egy olly téli recreatio, hogy az Urak és Dámák sem szégyenlik. Sokan öszvefogódzván, egymás után sebessen mennek; sokszor leszakadván a’ vizbe is halnak. A’ nézésre annyin gyülnek, hogy száma sints akik elesnek, sokszor pedig rakásra hullanak, azokat nevetik etc.”