ELSŐ KÖNYV.
MÁTYÁS FIATALKORA ÉS
KIRÁLYLYÁ VÁLASZTÁSA
1440-1458.

2. A SZILÁGYI ÉS HUNYADI CSALÁDOK CZÍMERE

I.

A Hunyadi-család származása. Hunyadi János. A Szilágyi-család. Szilágyi Erzsébet.

Azon két család, mellyből Hunyadi Mátyásnak, Magyarország egyik legdicsőségesebb királyának szülei származtak, csak fél századdal az ő trónralépte előtt emelkedik ismeretlen lét homályából a történeti szereplés világosságába, hogy azután hirtelen ragyogó fényárral sugározza be a hazát és az egész keresztény világot. Épen ez a körűlmény késztette a kortársakat és későbbi nemzedékeket arra, hogy a mesés arányokban emelkedő pálya kiinduló pontját, a nagy uralkodó eredetét, mesés magyarázatok csillámló díszével környezzék. Ennek szükségességét korunk tisztúlt világnézete nem érezi többé. Elfogulatlanúl üdvözli az igazságot, a valót, a mit a történetírás a megnyílt levéltárak rejtekeiből felszínre hoz.

Kétségtelenűl áll az a tény, hogy Mátyás atyjának elei az oláhok elnevezésével összefoglalt albán, rumén és bolgár eredetű pásztornéphez tartoztak, mellyet a Balkán tájairól a legelő elégtelensége, majd a törökök terjeszkedése, a magyar-havasalföldére és tovább éjszak felé szorított. A királyi uradalmak és magán birtokosok örömmel vették igénybe az erőteljes jövevények munkás karját. Főképen a nagykiterjedésű erdőkben telepítették meg őket, hogy ezek rengetegeit írtsák, a ragadozó vadat üldözzék, a legelőket nyájakkal népesítsék be; ekképen a civilisatió művének kezdetleges feladatait oldják meg.

Vállalkozó férfiak, kik a testi erő és ügyesség fölényével tűntek ki, eszközlék a megtelepítést, melynek keresztülvitele után, a telep főnökei és bírái (vajdák, kenézek) lettek; tisztjök a családban apáról fiúra szállván át.

Ezekkel szemben is érvényesült az assimilatió hatalma, melyet a magyar nemzet, kezdettől fogva, kivételes mértékben bírt és feltünő szerencsével gyakorolt; amennyiben fel tudta venni magába a vándorlása útjain vele érintkező, a meghóditott új haza területén talált, és idők folyamán körébe jött idegen fajok legnemesebb elemeit. Nagylelkűségének és példátlanúl álló elfogulatlanságának varázserejével vonzotta, az érdekek solidaritásának kapcsaival csatolta magához; egyszersmind a fensőbb culturai és politikai életképesség színvonalára is emelte.

Mikor az oláhok előkelői részéről, a XIV. század második felében, azon ambitió kezdett nyilvánulni, hogy a magyar nemesség előjogainak részeseivé váljanak: ezt a magyar korona hagyományos politikájának bölcsesége készséggel kielégítette; annál inkább, mert az ős-természet lélek- és izom-edző foglalkozásai közepett élő néptől most már a harczi téren is várt szolgálatokat.

Az oláh vajdák és kenézek, amint hadi érdemek jutalmául a magyar nemesi rendbe fölvétetnek: magyarokká is válnak. Két tényező sietteti ezen processust: a vallás és a nyelv. Elhagyván a görög-keleti szakadást, a római egyház kebelébe lépnek. Elsajátítják a magyar nyelvet.[1]

Az elsőkhöz, kik ily átalakuláson keresztül mentek, tartoznak a Hunyadvára királyi uradalmában megtelepített oláhok főnökének, Serbának fiai. Az egyik az oláh Radul nevet, melyet a keresztségben nyert, a László névvel cserélte föl.[2] A másik, Vojk, Zsigmond király szolgálatába lépett és «a királyi udvar katonái» (mintegy nemes testőrök) csapatába vétetett föl. Hadi tetteivel sikerűlt magára vonnia uralkodója figyelmét. És 1409-ben a hunyadvári birtokra egy korábbi adomány megerősítését eszközölhette ki a maga és egész családja javára. Az ezen ügyben kiállított okírat, melynek eredeti példánya ránk maradt, a Hunyadi-ház legrégibb ismert emléke.[3]

3. ZSIGMOND KIRÁLY OKLEVELE 1409 OKT. 19.[4]

Vojk nemcsak a király kegyét küzdötte ki vitézségével, hanem előkelő hölgy kezét is.[5]

Amint később a hadi pályáról lelépett, és hunyadi birtokára – melytől nevét kölcsönzé[6] – elvonúlt, itt is tekintélyes állást foglalt el. Egyik leányát az oláh fejedelem fiával házasítja össze; a másik kettőt előkelő erdélyi nemesek: Dengelegi Pongrácz és Székely János, veszik nőűl;[7] mi annak jele, hogy bár őseinek hazájával nem szakította meg összeköttetéseit, családjában új hazájának nyelve és szelleme emelkedett uralomra.

Három fia közől a legifjabb Vojk, úgy látszik, korán elhúnyt. A másik kettő a katonai pályán dicsőségre és magas állásokra tett szert. Mindketten a János nevet viselték.[8]

Az elsőszülött, a későbbi ország-kormányzó, atyjának nyomdokaiba lépvén, kora ifjúságában Zsigmond király szolgálatában állott. Híven kísérte uralkodóját nyughatlan élete útjain. Már 1414-ben körűlötte volt Aachenben, mikor a császári koronát fejére tették; majd oldala mellett harczolt a csehországi hadjáratban (1420).[9]

Egész lelkesedéssel szentelte magát a katonai hivatásnak, melyre a testi és lelki szervezet minden előnye meg volt benne. Tudományos műveltsége fogyatékos volt ugyan, mert még a latin nyelvet sem sajátította el;[10] de pótolta ezen hiányt nyílt elméje, egészséges ítélete, éles megfigyelő tehetsége és fogékonysága a szellemi világ legmagasabb érdekeinek méltatására.

Zsigmond király udvaránál, a keresztény népek nagy mozgalmainak góczpontján, – bár az intéző köröktől távol tartotta szerény állása – bőven nyílt alkalma megszereznie a széles látkör és az emelkedett felfogás előnyeit. Az ó- és középkori művészetek nagy alkotásai sem vonúltak el hatás nélkül lelke előtt; megnemesítették ízlését.

És bár a három pápa között megoszlott egyház kínos vergődéseinek, a vallás szakadással járó aggasztó kórtüneteknek az emberek gyarlóságától megtudván különböztetni, mély vallásossága, melyet Erdély bérczei közől magával hozott, nemcsak érintetlen maradt, hanem rajongásig fokozódott.

Bajtársai, kik vele együtt szolgáltak a királyi udvarnál, csodálattal eltelve beszélték, hogy gyakorta éjnek idején elhagyta fekhelyét, és templomba sietett, hol a Megváltó feszülete előtt térdre borúlva, áhitatos imába merűlve, hajnal hasadtáig időzött.[11]

Már ekkor megfogamzott lelkében az elhatározás, hogy Istennek szenteli fegyverét, áldozza életét. Karját megedzette, bátorságát élesztette azon tudat, hogy mikor a hitetlen törökök és az eretnek husszíták ellen harczol: nemcsak földi jutalmat és múló dicsőséget érdemel ki, hanem az örök boldogság biztosítékait is kiküzdi.

A fegyveres foglalkozás és az áhitat gyakorlatai között megoszlott élete el nem némította szívében az emberi érzések szavát. A keresztény lovag eszménye testesűlt meg benne. És ezen eszmény egyik jellemző vonása: a hódolás női erények és bájak előtt.

A szerencse kedvezése útjába hozta azon hölgyet, ki az ő nemes lelkének hódolatára méltó vala, és kezét nyújthatta neki.

Az 1428-ik év nyarán Zsigmond király az alsó Dunánál harczolt a törökök ellen; az őszi és téli hónapokat Temesvár vidékén töltötte. Ezen alkalommal eshetett meg, hogy Hunyadi János, ekkor még csak «a királyi udvar katonája»,[12] a temesmegyei Horogszeg uradalmát birtokoló SZILÁGYI LÁSZLÓ-val megismerkedett, és egyik leányát nőül nyerte.

A Szilágyiak szintén a magyar nemzet törzsébe nem rég oltott idegen ágat képeztek. Bosnyákországból eredtek, a Garázda-nemzetségből, melynek ősi fészke, Gorázda, a Drina partján máig fönnáll.

A XV. század első éveiben Garázda Miklós és Szilágyi László, közel rokonok[13] és bajtársak, vitéz tetteikkel nagy hírnevet szereztek magoknak. A törökök és a pártütő Hervoja bosnyák bán ellen harczoltak. Négy esztendeig hősi elszántsággal oltalmazták Zrebernik várát, melynek parancsnoki tisztét közösen viselték. Nemcsak az ostromokat verték vissza, hanem több ízben sikeres kitöréseket is intéztek az ellenségre. Utóbb hatalmukba ejtették Branics várát. Harczaikban több súlyos seb ékességét szerezték meg. És az önfeláldozás tényeire nem egyedűl hűségök Zsigmond iránt lelkesítette őket. A magyar államhoz való ragaszkodás és ennek egyik jellemző vonása, a kegyelet és nemzeti múlt nagy alakjai iránt, mély gyökereket vert a családban, melynek mindkét ágán, férfiak és nők, úgyszólván mindnyájan, magyar szentek: István, László, Imre, Erzsébet nevét viselik.

Hűségökért és szolgálataikért dús jutalomban részesültek. A közösen kiküzdött babérokhoz közösen nyert kitüntetések és jószágadományok fűződtek. Doboka és Alsó-Fehér-, Nógrád-, Heves- és Temesmegyékben terjedelmes birtokokat kaptak. (1407-8.) A nagyságos urak, a főrendek sorába léptek.[14]

Szilágyi László harczias szelleme és vitézsége örökségképen szállott át fiaira, Mihályra és Lászlóra, kik mindketten életöket áldozzák föl a törökök elleni küzdelemben. Az elszántság és áldozatkészség szellemének örökségében velök leánytestvérök, ERZSÉBET, is osztozott.

Illő házastárs oly férfiúnak, ki élete nagy részét távol a családi tűzhelytől, folytonos veszélyek közepett tölti; mi alatt a hitvesnek, szíve sovárgását és aggodalmait leküzdve, a gyermekek nevelésének, a ház és az uradalmak ügyei intézésének súlyos terheit kell viselnie. Minderre Szilágyi Erzsébet elegendő erőt meríthetett lelkéből. «Hős asszonynak» nevezték kortársai.[15] És ezen kitűntető czímre válságos helyzetek viszontagságai között szerezte meg a jogosúltságot.

Nagy ambitióval lépett férje oldala mellé. Senki sem volt inkább mint ő áthatva Hunyadi János jelentőségnek tudatától, jövendő nagyságának előérzetétől. Ezért fokozott buzgalommal teljesíté állása és hivatása kötelességeit. Minden helyzetben egyaránt fel tudta magát találni. Takarékos háziasszony a pálya kezdetén, ki lehetővé teszi férjének, hogy vitéz karja mellett erszényét is Zsigmond király rendelkezésére bocsássa;[16] utóbb fejedelmi fénynyel környezi családját, mint az ország kormányzójának neje; végűl valóságos «anya-királyné» szerepét játszsza. Egyúttal alkalma nyílt szeretetét férje és gyermekei iránt azzal bizonyítani be, hogy becsületökért és jövőjükért kész volt vagyonát feláldozni, életét is koczkára tenni. Mi sem jellemzi hívebben, mint a spártai hősök anyáira emlékeztető mondása, melyet a felháborodás adott ajkaira, mikor fiát kevéssel királylyá választatása után már trónjától akarták megfosztani: «Inkább halva lássam fiamat, mint korona nélkül!»[17]

Azok, kik közel állottak hozzá, vallásos buzgóságáért, – melyről több egyházi alapítvány tanúskodik – és bölcseségeért is magasztalásokkal halmozzák el.[18]

Nem nélkülözte a fensőbb műveltséget sem, melynek virágai bőven díszletek az ő családja egyik ágán. A Garázdák vele egykor sarjadékai között hárman ékeskedtek a költészet borostyánával; élükön Csezmiczei János, ki Janus Pannonius név alatt világhírrel dicsekedett.[19]

És a Garázda-Szilágyi czímernek lángokból kiemelkedő zergéje, mely büszkén társul a Hunyadiak gyűrűs hollójához monumentális épületek boltívein;[20] nem kevésbbé dicsőséges helyet talál azon fényes hártyakéziratokon, melyekkel Janus Pannonius bőkezű műízlése gazdagította a pécsi, esztergomi és budai könyvtárakat.[21]

II.

Mátyás születése. Neveltetése.

Szilágyi Erzsébetnek 1433-ban fiúgyermeke született, ki a keresztségben vitéz nagyatyja nevét nyerte; Szent-László, a hős magyar irály, lett védszentje.[22] Hét esztendő múltával adott életet második gyermekének. Ez is fiú volt. Az 1440. év február 23-ikán született,[23] Kolozsvártt az Ó-vár egyik szerény házában, mely ötödfél század viszontagságait túlélve, és folytonosan a nemzeti kegyelet ünnepelt tárgyát képezve, mai napig áll.[24] A keresztelési szertartás illő fénynyel ment véghez. Az apa, hű fegyvertársainak kíséretében jelent meg. Egyikök, évtizedekkel később, dicsekedve emlegeti, hogy ott állott ő is a keresztelő-kútnál, melynek szentelt vize kereszténynyé avatta a kereszténység leendő bajnokát.[25]

Védszentjéűl Mátyás apostolt választották szülei; kétségkívül azon oknál fogva, mert az ünnepét megelőző napon jött világra.

Atyja ez időben már magasra emelkedett a hír és a hatalom lépcsőin. Több diadal dicsősége fűződik nevéhez. Albert király által szörényi bánná neveztetvén, zászlós úrrá lett.

De életének legfényesebb korszaka Mátyás születésével egy időben kezdődik.

4. MÁTYÁS SZÜLŐHÁZA KOLOSVÁRTT.

I. Ulászló király az ország második méltóságát, Erdély kormányát, ruházza rá, és az ország kulcsának, Nándorfehérvárnak őrizetét bízza gondjaira. Ily módon hazájának a törökök ellen megvédelmezése, az egész vonalon, az ő feladatává lesz. És a hozzá csatolt bizodalmat, a következő években (1441-3) kivívott győzelmek hosszú sorozatával igazolja.

A hadi tettei által előidézett öröm és lelkesedés nyilvánulásaitól nyerte a gyermek Mátyás ébredező szelleme a legelső mély benyomásokat.

Gyakorta történhetett meg, hogy tajtékzó ménen száguldó hírnökök érkezése zavarta meg ártatlan játékaiban, riasztotta föl csendes álmaiból; tanúja lehetett meglepő jeleneteknek: mikor anyja a megindulás könnyeivel szemeiben, feszűlt figyelemmel hallgatta végig a férje által kiállott veszélyek és kiküzdött győzedelmek elbeszélését, ezután lázasan dobogó szívéhez ölelve gyermekeit, velök Isten házának oltárához sietett, hogy hálát adjon a Mindenható kegyeiért. És ismételten volt szemlélője annak, a mint a türelmetlenűl várt atya családjának látogatására megjelent, kelet tarka szöveteibe öltözött foglyoktól kísérve, ragyogó fegyverek és ékszerek dús zsákmányával megrakodva.

De korán kellett megismerkednie a szerencsétlenség napjainak gyászával is.

Alig volt négy esztendős, mikor egy őszi napon megrendítő hír érkezett: a várnai csatavesztésről, Ulászló király elestéről, Hunyadi János eltünéséről. A férjeért aggódó hitves fájdalmát az országos csapás súlya még fokozta. Hetek múltak el iszonyú bizonytalanság kínjai között.

Végre megjött a vígasztalást nyújtó tudósítás, hogy az, kihez a nemzet utolsó reménységének szálait kötötte, életben van, és a havasalföldi vajda által fogságban tartatik. Csakhamar kiszabadíttatván, megjelent ő maga, meg nem tört lelkében a haza megmentésének hő vágyával. Alig szentel néhány napot családjának, hadi készületekre fordította egész figyelmét. És a következő év (1445) tavaszán, a Száva partján megvervén egy török haderőt, újból fölébreszté a bizalom részét a csüggedő nemzetben.

Az ország rendei méltó módon bizonyították be háladatosságukat. Az 1446-ik év tavaszán kormányzónak választották meg Hunyadi Jánost, ki ettől fogva hatodfél esztendőn át gyakorolta Magyarországon a főhatalmat.

5. TÖREDÉK HUNYADI JÁNOS 1446-IKI KORMÁNYZÓI OKLEVELÉBŐL.[26]

A középkori arisztokratia súlyának egyik jelentékeny tényezőjét bírta abban, hogy nem képezvén mereven elzárkózó kasztot, az uralkodók bölcsesége vagy szeszélye gyakorta nyitotta meg sorompóit az alsóbb osztályok kiemelkedő alakjai előtt, melyek – mint a föld mélyéből fakadó források a tó vizét – folytonosan fölfrissítették életerejét.

Magyarország történetében is sűrűn fordúlnak elő esetek, hogy alacsony sors szülöttei, ha karjok erejét vagy eszök fölényét a szerencse kedvezése érvényre juttatja, hirtelen magas állásokra emelkednek. A királyi pártfogás áthidalja a távolságot az új jövevények és a régi családok sarjai között; az udvari és tábori élet érintkezései elősegítik a kölcsönös közeledést; míg rövid idő múlva házassági frigyek szálaiból szoros kötelékek fonódnak.

Hunyadi Jánost, az oláh kenéz unokáját az ősi magyar nemzetségek nemcsak körükbe fogadták, hanem vezéröknek is elismerték.

De nemességének és magyarságnak új eredetét régen elfeledteté dicső tetteivel és egész egyéniségével. Magyar főúr volt tetőtől talpig, vérének minden lüktetésében, szívének minden érzésében, elméjének minden gondolatában; csak úgy, mintha Árpád vezértársainak egyikében bírta volna ősét. Az illusiót teljessé tette azon véletlen körülmény, hogy a latin nyelvben járatlan volt, a mi egyebek között azt is maga után vonta, hogy a magyar nyelvet kellett használnia a kormányzói eskü letételénél,[27] a melyhez hasonló ünnepélyes alkalommal talán századok óta nem hangzott a nemzeti nyelv. És ő megelégedvén a magyar nemesség rangjával, elhárította magától azon kitűntetést, melyen a pápa részesíté, a herczegi czímet adományozván neki. Ezt maga sohasem használta, gyermekeire sem ruházta át.[28]

6. HUNYADI JÁNOS PECSÉTJE 1450-BŐL.

Különben állása külső igényeinek kielégítésére nem nélkülözte az anyagi eszközöket. Zsigmond, Albert és Ulászló királyok kegyéből nagy kiterjedésű uradalmakat kapott, melyeket saját szerzeményei gyarapítottak. Az ősi örökség is egészen rászállott, mert testvérei és atyai nagybátyjának fiai korán elhaltak.

Családjának fő székhelyéűl Hunyadvárát választotta, és ott pompás kastélyt építtetett.

Már ifjú korában, mikor Zsigmond királyt kísérve a művelt Európát bejárta, minden nemesért és szépért hevülő lelke fölismerte azon jelentékeny befolyást, melyet a monumentális építkezések úgy a családok hatalmának, mint a nemzetek erejének megszilárdítására gyakorolnak.

1416-ban Avignonból Párisba utazván, megragadták figyelmét a francziaországi várkastélyok, magas támoszlopokon merészen emelkedő erkélysorozataikkal; a szilárd állandóság és a finom ízlés frigyének szülöttei.

7. A HUNYADVÁRI PALOTA RÉSZLETE.

Több évtized múltával franczia építész terve szerint indítja meg Hunyadvárában építkezéseit. Ezeknek maradványai, legavatottabb ismertetőjök és restauratoruk tollára a csodálat kifejezéseit idézik. «Ha a történet – így szól Schulcz Ferenc építész – nem jegyezte volna föl, hogy Hunyadi János kora eszméit jóval meghaladott férfiú volt, eléggé bizonyítaná ezt maga ezen kővé vált eszméje, mely nagyszerűségében és pompájában majdnem páratlanul áll!»[29]

Ezen várpalotában, épen a legjelentékenyebb építkezések idején, mikor azok körűl franczia, olasz és német építészek, szobrászok, festők sürgölődtek, – tölték Hunyadi László és Mátyás gyermekkoruk éveit.[30]

8. VITÉZ JÁNOS ALÁIRÁSA.

A leggondosabb nevelésben részesűltek. Erre irányadó befolyást gyakorolt Zrednai Vitéz János, kit az atyához ifjúkori barátság kötelékei fűztek,[31] azóta, hogy Zsigmond, Albert és Ulászló udvaránál a királyi cancellaria jegyzője, majd titkára gyanánt működött.

A várnai csata után Hunyadi János az ország alsó részeinek főkapitányává rendeltetvén, sietett hatalmát arra használni, hogy barátját, ki ekkor váradi prépost volt, a megüresedett váradi püspöki székre emelje. Majd, mikor az ország kormányzója lett, a cancellári tisztre hívta meg őt, hogy tanácsával és tollával folytonosan élhessen; súlyt helyezvén arra, hogy a külső hatalmasságokhoz intézett hivatalos íratok a classicai irály tisztasága tekintetében kifogástalanok legyenek, s így az ország műveltségi állapotait előnyös világításban mutassák be.

Természetszerűen gyermekei nevelésének fontos kérdéseiben szintén igénybe vette a tudós főpap utasításait. Ez a bizalmas barát önzetlen buzgóságával, melyet az államférfiúnak a jövendő tényezők jelentőségét felismerő éles látása élesztett, oda irányozá igyekezeteit, hogy a kormányzó fiai méltó módon készíttessenek elő a rájok várakozó hivatásra. Felhasznált minden alkalmat, mikor a Hunyadi-család körében tartózkodott, hogy a gyermekekben a tudomány iránti szeretetet, a nemes ambitiót és a jó ízlést fejleszsze. Nevelőik és tanítóik megválasztására, tanulmányaik rendjének és folyamának intézésére gondja volt.[32]

Vitézt és Hunyadit közös barátság csatolta I. Ulászló lengyel környezetének egyik kiváltó tagjához: Sanocki Gergely vieliczkai plébánoshoz, kit a király gyóntatóul hívott meg maga mellé, és politikai ügyekben is bizalmas tanácsosúl használt. Ezen kitüntetésre érdemessé tette őt sokoldalú tudományos képzettsége mellett jellemének függetlensége, melyet az 1444-ik évi hadjáratot megelőző tárgyalások alkalmával is igazolt. Mikor a szegedi táborban a török követek béke ajánlatokkal jelentek meg, elfogadásukat határozottan ellenezte; de miután elfogadtattak, a békekötés felbontása ellen erőteljesen felszólalt. Majd, miután szavára most sem hallgattak, híven kísérte uralkodóját végső hadjáratában.

A várnai csatából szerencsésen megmenekűlt, és Magyarországba tért vissza. Ekkor Hunyadi János azt az ajánlatot tette neki, hogy fiai mellett a nevelői tisztet fogadja el. Nagyravagyásának hízeleghetett a gondolat, hogy elhúnyt királyának lelki vezetője fogja gyermekei nevelését vezetni; de ettől eltekintve, Sanockit humanista műveltsége, két országban szerzett tapasztalatai és jellemének fényoldalai kiválóan alkalmassá tették a nevelői hivatás betöltésére, a mire készséggel vállalkozott.[33]

A nagy korkülönbség miatt, mely növendékeit elválasztotta, kettős feladatot kellett megoldania. Míg a tizenkét éves Lászlónál a tanítás már előhaladott stadiumban állott, öt éves öccsét az ismeretek elemeibe kellett avatnia; de az utóbbira épen ezért mélyrehatóbb befolyást gyakorolhatott. Az eredmény megfelelt a várakozásnak, melyet a jeles mester keltett.[34]

Ő vezette a gyermek Mátyást a classicai műveltség előcsarnokaiba; nemcsak a latin nyelvet sajátíttatta el vele, hanem elbeszéléseivel fölébresztette az el nem múl érdeklődést Róma hőseinek halhatatlan emlékezetű tettei s íróinak örökbecsű könyvei iránt.

Maga Hunyadi János is, mikor kormányzói és hadvezéri elfoglaltságában némi szünet állott be, részt vett fiainak tanúlmányaiban. Hő vágya volt elsajátítani azt a műveltséget, melyet kora a fejedelmektől és hadvezérektől is megkövetelt; amint hogy Olaszországban nemcsak a mediciek és Esték voltak az irodalom avatott ismerői és a művészet pártolói, hanem még a vakmerő condottierik, a Malatesták és Montefeltré kis könyvtárak alapításában, fényes paloták építésében találtak gyönyörűséget, udvari költők és történetírók által szerették megörökíttetni tetteiket.

Hunyadi János foglalkozni kezd a régi classicusokkal és kora irodalmának termékeivel. És habár tanúlmányainak eredménye alig lehetett jelentékeny, az élelmes humanisták csakhamar fölkeresik dicsőítő leveleikkel. Így Poggio Braccioli, a szent-szék nagyhírű titkára (1448), magasztalván hőstetteit, ezek leírására ajánlkozik; majd örömét fejezi ki a fölött, hogy munkáit a kormányzó olvassa, felszólítására megküldi néki újabb dolgozatait, és buzdítja, hogy folytassa tanúlmányait, melyek – úgymond – a hatalom birtokánál állandóbb dicsőséget biztosíthatnak![35]

A humanismus szellemének uralomra jutását a Hunyadi-házban, bizonyára élénk örömmel üdvözölte Vitéz János. De egyúttal nem zárkózhatott el azon gondolat előtt, hogy Magyarország kormányzója gyermekeinek nevelésében nem szabad háttérbe szorúlni a nemzeti szempontnak. Ezért, néhány esztendő letelte után, azt javasolta Hunyadi Jánosnak, hogy magyar nevelőt alkalmazzon Mátyás mellé; míg Sanockit ő maga a váradi káptalanban kanonokká nevezte ki, és udvarába hívta meg, hol a tudósok körében fő dísze lett.[36]

Sanocki utódjának, a magyar nevelőnek, nevét nem jegyezték föl a történetírók; nem tartották fönn az ekkorig napvilágra jutott egyéb emlékek. Így tehát nem iktathatjuk a haza körűl érdemesűlt jelesek sorozatába, hol helyet igényelhetnek mindazok, kik a nagy irály szellemének fejlesztése és irányozás tekintetében szolgálatokat tettek.

Egyébiránt mestereinek a sikert megkönnyítette a jeles tulajdonságok összhangja, mely a gyermekben, korát megelőző módon nyilvánult.

Könnyű felfogás és hű emlékezet az ismeretek minden ágának felkarolására képesítették. Kitartó szorgalom fokozta tehetségeinek értékét.

A nyelvek elsajátításában és gyakorlati használatában nagy könnyűséggel rendelkezett. Folyékonyan, választékos kifejezésekkel beszélt magyarúl, németűl, több szláv dialektusban, és latinúl. Ezen utóbbi nyelven már korán felajánlhatta az ő tolmácsi szolgálatait atyjának, mikor külföldieket kellett fogadnia.

Élénk phantasiájáról tanúskodott azon hatás, melyet a hősöket dicsőítő irodalmi művek gyakoroltak rá. Oly hatalmasan ragadták meg, hogy órákon át, ételről-italról megfeledkezve, el tudott merűlni olvasásuk és hallgatásukba. Ilyenkor arczának váltakozó kifejezésével és taglejtéseivel elárulta, hogy a hősök szerepébe beleéli magát. De ez nem volt ártalmára ítélőtehetségének, mely annyira erős és biztos lett, hogy a szülők nem egyszer indúlhattak gyermekök szava után.[37]

A lángelme nála azon legritkább alakjában jelentkezett, mely birtokosát az eszmék világának magas régióiban otthonossá, és egyúttal a közélet gyakorlati problémáinak megoldásra is alkalmassá teszi.

III.

Mátyás eljegyzése és házassága Cillei Erzsébettel. Ennek halála.

Mátyás ifjú évei, melyek a komoly tanúlmányoknak voltak szentelve, nem folytak zavartalanúl. Atyja pályájának válságos eseményei nem egyszer mélyen megrendítő hatást gyakoroltak egész családjára. Ilyen eset fordúlt elő 1448 őszén, mikor a törökök ellen vívott rigómezei ütközetben vereséget szenvedett, és hosszú bujdosás után Szendrődbe jutván, Brankovics György szerb fejedelem fogságába kerűlt. Csak súlyos föltételek árán nyerhette vissza szabadságát. Egyebek között idősebbik fiát, Lászlót, Szendrőre kellett hozatnia, és túszul hagyni, egyúttal eljegyezni a fejedelem egyik unokájával, Cillei Ulrik gróf leányával, Erzsébettel.[38] Ezen házassági frigy biztosítékot volt nyújtandó Brankovicsnak, hogy Hunyadi János a szenvedett sérelemért nem fog boszút állani; és hivatva volt véget vetni azon elkeseredett ellenségeskedésnek, mely a Frigyes császár pártján álló Cillei gróf és Hunyadi János kormányzó között fönnállott.

Azonban Brankovics és Cillei számításaikban csalódtak. Hunyadi János a kényszerrel kicsikart föltételek teljesítésére nem tartván magát kötelezettnek, seregeit csakhamar Szerbországba vezette, mire a fejedelem békeért esedezett és Lászlót szabadon bocsátotta.[39]

A házassági terv ekkor elejtetett. De már két évvel utóbb új alakban merűlt föl. Most Mátyás áldoztatott föl a politikai érdekek követeléseinek.[40] Az 1451-ik év nyarán Szendrőn tárgyalások folytak, az ország legelőkelőbb főurai és vitéz János püspök közbenjárása mellett, oly czélból, hogy Brankovics és Hunyadi között állandó béke létesíttessék. Ez sikerűlt. Augustus 7-ikén megköttetett a szerződés.

Főpontját a házasság képezte: Hunyadi Mátyás és Cillei Erzsébet között. Megállapíttatott, hogy a tíz éves menyasszony, két esztendő múltával a házasságra alkalmas kort elérvén, jegyesével egybe fog kelni, és ezután is anyja ó-hitű vallását követheti, ó-hitű papokat és udvari hölgyeket tarthat házánál. A menyegző napját is kitűzték: 1453 december 6-ikára.[41]

9. CILLEI ULRIK ALÁÍRÁSA.

Ezen házasság a Hunyadi-házra több tekintetben előnyösnek ígérkezett. Cillei Ulrik gróf, Stiria egyik legtekintélyesebb főura, Horvátországban is számos várat és uradalmat bírt. Mivel pedig fiúgyermeke nem volt, remélleni lehetett, hogy az örökség tetemes része a leánygyermekre lesz szállítható. Még nagyobb értékkel bírtak Ulrik gróf családi összeköttetései: unokatestvére volt Garai László nádornak; veje Brankovics György szerb fejedelemnek; nagybátyja V. László királynak és testvéreinek, kik közől az egyik Kázmér lengyel királylyal, a másik Vilmos szász herczeggel élt házasságban.

Az eljegyzésre következő esztendőben (1452) még növekedett Cillei állásának fontossága.

Frigyes császár kényszerítve látta magát arra, hogy a magyar, cseh és osztrák rendek erőteljes sürgetésének engedjen és kezeiből V. László királyt kibocsássa. Átadta őt nagybátyjának, Ulrik grófnak, ki ily módon a tizenhárom éves gyermek oldala mellett tényleg a gyám szerepét nyerte, és a főhatalmat kezeibe ragadta. Ezt nem mulasztotta el a Hunyadi-ház javára értékesíteni.

Hunyadi János, ki a kormányzói tisztről lemondott, az ország főkapitányává, a közjövedelmek kezelőjévé, és fia László – bár még csak huszadik évét töltötte be – Horvátország bánjává eveztetett ki. Czímere a hősi bátorság jelvényével, az oroszlán képével, gyarapíttatott. Dús adományokkal halmoztatott el; egyebek között a beszterczei örökös grófságot nyerte melynek czímét László és Mátyás is fölvették, kik ezzel a főrendek, a nagyságos urak, sorába léptek.[42]

Így szerencsés előjelek között közeledett Hunyadi Mátyás és Cillei Erzsébet egybekelésének határideje.

Hunyadi János és neje a magok és menyök családja helyzetének megfelelő módon, valóban fejedelmi fénynyel készűltek megünnepelni menyegzőt és felszerelni a fiatal házaspár lakóhelyét.

Megbízható udvari embereket küldöttek Velenczébe, melly kelet és nyugat ipara s művészete termékeinek világpiacza vala.

Azon korban mesés összeget, 8000 ducatot, szántak ékszerek, aranyos szövetek és egyéb fényűzési czikkek bevásárlására. És a megbizattak úgy találták, hogy küldőik igényeinek és ízlésének kielégítésére azon összeg nem elegendő; az előirányzott költséget öt ezer ducáttal lépték túl, melynek erejéig a köztársaság kormánya vállalta el a jótállást a kereskedőknél.[43]

Azonban alig hogy Magyarországba megjöttek a fényes árúczikkek, kitűnt, hogy azokra nincs többé szükség.

A barátság Hunyadi és Cillei között nem volt tartós, Ulrik gróf zsarnoki önkénynyel gyakorolta a hatalmat; nem kímélte Hunyadit sem. Az ekképen keletkező surlódások felújították a nehezen leküzdött gyűlöletet, melyet Cilleinek lelkében készségesen tápláltak a régi magyar oligarchia sarjadékai: a Garaiak és Ujlakiak, kik a saját érdemeinek lépcsőin és a köznemesség vállain emelkedő Hunyadi Jánost dicsőséget és hatalmát irigyelték. Ezek az 1453-ik év nyarán Cilleivel, mint «a királyi úr ügyeinek igazgatójával», szövetségre léptek, melynek éle egyenesen Hunyadi ellen irányúlt.[44]

Csakhogy két héttel később, az osztrák nemesség és a bécsi polgárság által támasztott lázadás Cilleit megbuktatta, az udvarból eltávolította.

Ekkor a gyermek király környezetében azon urak emelkedtek hatalomra, kik az udvari párttal szemben, a király jogara alatt álló nemzetek érdekeit és igényeit képviselték, a ösznemesség és a polgári rend bizalmát bírták. Ezek: Hunyadi János és Vitéz János a magyarok részéről; Podjebrád György kormányzó és a Sternbergek a csehek, az Einzingerek az osztrákok részéről, szoros szövetséget kötöttek, hűséget fogadván a király iránt, kölcsönös támogatást biztosítván egymásnak.[45]

Hunyadi a legnagyobb súlyt arra fektette, hogy Podjebráddal való viszonya a tartósság és bensőség biztosítékait elnyerje. Az ő mély belátásával fölismerte a cseh főúr hatalmának és ambitióinak horderejét. Ezért vele az 1454-ik év elején külön confoederatiót kötött, melynek előnyeit fiaira, Lászlóra és Mátyásra, is kiterjesztette.

10. PODJEBRAD ALÁÍRÁSA.

«Mi – igy nyilatkozik Podjebrád – igaz lélekkel és buzgó szívvel óhajtván és kívánván, nagyságos Hunyadi Jánossal, beszterczei örökös gróffal teljes, állandó, örök barátságot és testvéri viszonyt kötni: ígérjük, hogy Hunyadi János úrnak és fiainak örök időkre erős szeretettel, szilárd hűséggel, barátsággal és testvéri érzéssel, fenséges László királyi urunk és tanácsosai előtt, minden nemű ellenségeikkel szemben, jó és balszerencsében tanácscsal és segítséggel szolgálunk, őket minden erőnkkel támogatjuk; fenséges királyunk, valamint Hunyadi János úr és fiainak érdekeit, mint a magunk és fiaink érdekeit, előmozdítjuk… És sohasem engedjük, hogy János úr és fiainak személye és javai ellen bármiféle merénylet elkövettessék, sőt ilyennek elhárítására őszinte barátsággal és testvéri érzülettel közre fogunk működni!»[46]

Hunyadi János ugyanekkor Brankovics Györgygyel is föntartani igyekezett a barátságos viszonyt, melyet külsőképen legalább, a Cilleivel támadott viszályok nem szakítottak volt meg. Az 1454-ik év nyarán, mikor a szultán Szerbországba tört és a fővárost ostrom alá vette, Hunyadi segítségűl sietett, és a krussováczi ütközetben egy harminczezernyi török ereget megsemmisítvén, Pirotig és Viddining nyomúlt elő.

Amikor visszatértében diadalmasan Nándorfehérvárra bevonúlt, itt – a hagyomány szerint – fiát, Mátyást, ki ekkor már tizenötödik évéhez közeledett, ünnepélyesen lovaggá ütötte, azzal a karddal, melylyel egy századdal előbb Laszkfi András, Nagy Lajos kapitánya, a nápolyi hadjáratokban dicsőséges tetteket vitt véghez.[47]

A következő év tavaszán Hunyadi János ismét válságos helyzetbe jutott. Cillei Ulriknak sikerült útat találnia a király szívéhez. Visszatért az udvarhoz, – és a mint régi hatalmát visszanyerte, Garaival és Újlakival megújította szövetségét. Hogy Hunyadit egészen elszigeteljék, Podjebrádot is megnyerni igyekeztek, azzal hogy egyik fiának Ujlaki leányával eljegyzését vitték keresztűl.

Erre megkezdették ismét az ármány aknamunkáját. Elhitették a királylyal, hogy Hunyadi a koronára vágyik, és ha másként nem sikerül, a törökök segítségével ejti hatalmába a trónt; sőt a királyt, ha Magyarországba megy, fegyverrel vagy méreggel láb alól elteszi. Ilyen fenyegetések nyomásával, rávették a királyt, hogy közügyek tárgyalásának ürügye alatt hívja őt Bécsbe, és a mint megjelenik, fogassa el és végeztesse ki; mert csak így ígérhet magának békés uralkodást.

Hunyadi, barátai által a veszedelemről értesíttetvén, erős csapat oltalma alatt indúlt útnak, és vonakodott Bécsbe bemenni. A tárgyalások folyamán, nyílt mezőn találkozott Cilleivel. Ez csekély számú kísérettel jött, Hunyadi ellenben módot talált csapatát a közelben elrejteni. De az alkalmat nem használta föl a visszatorlásra.

«Tőrt vetettél nekem, – így szólott hozzá – és ime, magad estél a verembe, melyet nekem ástál. Gonosz tetteid jutalmául megölethetnélek. A tisztelet, melyet királyom irányában érzek, megmenti életedet. De óvakodjál még egyszer szemem elé kerülni!»[48]

Ez május havában történt. Azt kellett várni ilyen előzmények után, hogy az őrvény, mely a ét ellenség között támadott meg, soha többé nem lesz áthidalható.

Azonban alig múlt el ét hónap, már ismét mint szövetségesek, barátok, rokonok nyújtják egymásnak a kezet.

11. CILLEI ULRIK PECSÉTJE

Hunyadi János, a törökök fenyegető magatartásával szemben, hogy zavartalanúl szentelhesse erejét az ország és a kereszténység oltalmának: kész volt feledni a múltat. Az 1455-ik év augustus első napján ünnepélyesen kibékült Cilleivel. Az ezen alkalommal kiállított szövetségi okiratban fogadják, hogy egymást mindenben, mi kölcsönösen javokra és előmenetelökre szolgál, tettel és tanácscsal támogatni, oltalmazni fogják.

Ugyanekkor újból felkaroltatott Hunyadi Mátyás és Cillei Erzsébet házasságának terve. Hunyadi János ez irányban önzetlenségének bizonyítékát adta, kinyilatkoztatván, hogy a jegyajándék meghatározását egészen Ulrik grófra bízza, és e czímen sem ő, sem fia igényt támasztani nem fog.[49]

A házasság ekkor az egyház áldásában részesűlt, de az egybekelés, tekintettel a házas felek fiatal korára, elhalasztatott. Míg tehát Cillei Erzsébet azonnal férje családjához Hunyad várába költözött,[50] Mátyás a budai udvarnál maradt, hol a király tartotta vissza, benső kamarásai sorába nevezvén ki őt.[51]

A fejedelmi kegy külszíne alatt azon szándék lappangott, hogy az ifjú gróf túszul szolgáljon, és Ulrik grófnak a Hunyadiakkal szemben biztosítékot nyújtson; neje viszont a kezes szerepére volt hivatva a Hunyadiaknál.

Azonban a frigy, melynek létesülésében nem a szívek szava érvényesűlt, hanem a politika hét esztendei fáradozás után űlte diadalát, laza kötelékeivel rövid ideig csatolta egymáshoz a két hatalmas család sarjait.

Cillei Erzsébet alig hogy jövendő lakóhelyének fejedelmi fényét, a nyári pompában díszlő, erdő borította vidék szépségét, és új családja tisztúlt légkörét élvezni megkezdette: súlyos betegségbe esett.

Kelevények fejlődtek testén, s annyira megtámadták életerejét, hogy september első napjaiban utolsó óráját vélte elérkezettnek környezete. Ekkor némi javulás állott be.[52]

De csakhamar sorvasztó lázak jelentkeztek. Ezek hatalmának megtörését, az ifjú élet megmentését, a kórágyánál virrasztó férj és szülei nem várták sem az orvosi tudomány, sem az önfeláldozó ápolás erőfeszítéseitől. Reményöket már csak az Ég segítségébe, és Isten egyik szolgájának csodatévő közbenjárásába helyezték.

Épen ezen (1455) esztendőnek tavaszán jött Magyarországba, keresztes hadjárat hirdetése végett, Capistránói János, szent-ferencz-rendű szerzetes, kit az általa Olasz-, Német-, Cseh- és Lengyelországban véghez vitt csodás tettek híre, lángbuzgalmának kisugárzó heve, a nyelvét nem értő közönséget is elragadó ékesszólása már életében a szent apostol dicsfényével környezett.

Hunyadi János türelmetlenűl várta, hogy találkozhassék vele. Majus közepén értesűlvén, hogy átlépte az ország határait, levelet intézett hozzá – valószínűleg Mátyás tollával; örömét fejezi ki jövetele fölött; kéri, siessen mielőbb hozzá. «Atyaságodat – úgy mond – egész családommal együtt a legbuzgóbban és lángoló sóvárgással várom».[53]

És a daróczruhába öltözött kolduló barátot, amint Budára jött, hódoló tisztelettel fogadta, melynek nyilatkozásaiban neje és fiai vetélkedtek vele.

Különösen mély hatást gyakorolt János atya megjelenése Mátyásra, ki a rendkívüli egyéniségben az őskereszténység hagyományainak felélesztőjét, az ég küldöttét, természetfölötti hatalom letéteményesét szemlélte; amint hogy később elhúnyta után, imádságaival fordúlt hozzá, szabadulását a börtönből, felmagasztalását a trónra az ő közbenjárásának tulajdonította.[54]

Most tehát, mikor hitvese a halállal vívódott, szülei a szentéletű szerzeteshez fordúltak. Imádságaiba ajánlották a beteget. Ismételten kérték, hogy személyesen jőjjön kórágyához. Különösen az anyának leveleiben megható módon nyilatkozik egyrészről a kínos részvét, másrészről a rendületlen bizalom érzése. Azon meggyőződését fejezi ki, hogy János atya, habár halva és eltemetve találná menyét, képes lesz sírjából is életre támasztani.[55]

A buzgó imádságok nem hosszabbíthatták meg Cillei Erzsébet életét. Az ő kora kimúlása mindkét családjára súlyos vészt hozott, melynek elhárítására volt hivatva az ő házassága. De épen ezen vésznek következményei a trónra vezették azt, kit három hónapon át férjének nevezhetett.

IV.

Hunyadi János halála. Hunyadi László kivégeztetése. Mátyás fogsága. Kiszabadítása érdekében indított mozgalom. A király halála.

A szerencsétlen ifjú hölgy halálát csakhamar elfeledteték a nagy események, melyek a következő (1456) év elején a Hunyadiak figyelmét egészen lekötötték. A királyi udvarnál megjelent Carvajal János bíbornok, kit III. Calixtus pápa küldött, a törökök ellen intézendő hadjárat sürgetése és előkészítése végett. Mindenekelőtt oda hatott, hogy Hunyadi Jánost megnyerje. Ez nem volt nehéz feladat. Mert a hős hadvezér mindig készen állott harczra kelni a kereszténység ellenségeivel.

Mikor tehát, april 7-dikén – a véghelyekről biztos tudósítás érkezett, hogy a szultán Nándorfehérvár megvívására nagy készületeket tesz: fiával, Lászlóval, azonnal az alvidékre sietett, hogy a fontos végvár oltalmáról gondoskodjék.[56]

És míg ő, erejének végső megfeszítésével, fáradozott: Cillei Ulrik kárörömmel várta a bekövetkezendő mérkőzést, mely, nézete szerint, Hunyadira biztos kudarczot és romlást volt hozandó. Ezért a befolyása alatt álló király tétlenűl szemlélte, mint fenyegeti országának egyik kapuját az ellenség; sőt épen a leválságosabb pillanatban Bécsbe tette át lakhelyét.

12. NÁNDORFEHÉRVÁR. 1521. RÉZMETSZET UTÁN.

Mindez nem rendítette meg Hunyadi Jánosban a bizalmat vállalkozásának sikere iránt. És ezt a Gondviselés nem tagadta meg tőle. Nándorfehérvár fölszabadítása és az ostromló török sereg fölött kivívott diadal az ő dicső pályájának legméltóbb zárkövét képezi.

Ezalatt Mátyás a királyi udvarnál, atyja ellenségeinek körében,[57] szorongó lélekkel várta a harcztérről érkező tudósításokat. Majd mikor a csodálatos események felől értesűlt;[58] csak rövid ideig engedheté át magát a boldogító érzésnek, mely lelkét eltölté, mikor atyja a kereszténység megmentője gyanánt ünnepeltetett. Néhány nap múlva kórágyához kellett sietnie Zimonyba, hogy ott hőshöz és szenthez méltó halálának tanúja legyen. (1456 augusztus 11.)

Gyulafehérvárról, hol a székesegyház sírboltja fogadta be az ő tetemeit, az özvegy Hunyadi Jánosné, ifjabb fiával Mátyással, Temesvárra vonúlt,[59] hol a fejedelmi értékű örökség ügyeinek rendezésével kellett foglalkozniok; László pedig nagybátyjával Szilágyi Mihálylyal, Belgrádba ment, hogy atyja missióját folytassa.

A súlyos csapás által okozott fájdalomhoz csakhamar mély elkeseredés kínos aggodalom csatlakozék, melyet házuk ellenségeinek magaviselete idézett föl.

Mert ezekben az irigységet és gyűlöletet a legmagasabb fokra emelte a nándorfehérvári hadjárat meglepő sikere, és az ünneplés, melynek a Hunyadi-név a hazában és külföldön, a fejedelmi udvaroknál és a néptömegek között tárgya lett. Leginkább nyugtalaníthatta őket III. Calixtus pápa eljárása. Míg ugyanis Hunyadi János egy színvonalra helyezte Mózessel, a Makkabeusokkal és Nagy Károlylyal; nem mulasztotta el V. László és környezetének mulasztásait megrovásban részesíteni. És magyarországi legatusa Carvajal bíbornok, ki azon félesztendő alatt, míg a dicsőült hőssel együtt működhetett, benső ragaszkodás kötelékeivel fűződött hozzá, és ezt családjára is átruházta, – erőteljes, talán kíméletlen módon tolmácsolta és hozta nyilvánosságra az egyház fejének nézeteit és érzületeit.[60]

Mások részéről is, a Hunyadi János halála által gerjesztett részvét hatása alatt, fiai irányában a rokonszenv és reményt keltő várakozás oly feltünő módon nyilatkozott, hogy mindezt a tizenhat éves király előtt könnyen lehetett fenyegetés és sértés színében tüntetni föl. V. László azon hitben hogy veszélyes ellenségeket kell látnia a Hunyadiakban, az ország főkapitányának tisztére, Hunyadi János utódjává, nem fiát, hanem vetélytársát, Cillei Ulrik grófot nevezte ki.

13. HUNYADI LÁSZLÓ ALÁIRÁSA. 1453.

Hunyadi László tudomást nyert mindenről, ami az udvarnál történt. Mikor tehát a király által az october közepén Futakon tartandó országgyűlésre meghivatott, megfelelő biztosító okiratokat állíttatott ki a maga és testvére részére. Ekkor azután nem habozott megjelenni a király előtt, kit minden módon megnyugtatni igyekezett; és kötelezte magát, hogy a kezei között levő királyi várakat mind át fogja szolgáltatni.[61]

Azonban amint Nándorfehérvárra sietett, hogy átadására a készületeket megtegye, szerencsés véletlen kezeibe juttatá Cillei Ulrik levelét, melyben ipját, Brankovics Györgyöt, azzal biztatja, cinikus tréfába burkoltan, hogy a Hunyadi testvérek napjai meg vannak számlálva.[62]

14. RÉSZLET A BELGRÁDI VÁRBÓL: CILLEI-KAPÚ.

November 8-ikán érkezett a király Nándorfehérvárra. A következő nap reggelén Hunyadi László magához kérette Cilleit. Szemére vetette cselszövényeit, felmutatta a bizonyítékokat. A heves szóváltást a fegyverek összecsapása követte. Véres tusa után a király nagybátyja holtan rogyott össze (1456 november 9.)[63]

Hunyadi László és barátai ekkor azon voltak, hogy a királyt megnyugtassák; biztosították ragaszkodásuk őszintesége felől, és felvilágosították, hogy valódi ellensége Cillei Ulrik volt, ki gyűlöletessé tette az ő személyét és kormányát.

15. V. LÁSZLÓ ALÁIRÁSA. 1456.

V. László, ki a színlelés mesterségét korán sajátította el és magas tökélyre vitte, mindent megtett, hogy a Hunyadi-pártot megnyerje. Lászlót az ország főkapitányává, Szilágyi Mihályt Nándorfehérvár parancsnokává nevezte ki.[64] Egyúttal arra határozta el magát, hogy Belgrádból Budára térvén vissza, néhány napot a Hunyadiak temesvári kastélyában fog tölteni.

Amint, november utolsó napjainak egyikén, közeledéséről hírt vett Hunyadi Jánosné, fiával Mátyással eléje sietett, hogy hódolattal üdvözölje fejedelmi vendégét. A találkozás megható jelenetté fejlődött. A király a gyászruhába öltözötteket nyájasan figyelmeztette, hogy nem illik gyászolniok a hőst, ki dicső érdemei jutalmát ment elvenni az égbe. Bíbor öltönyökkel ajándékozta meg őket, és felhívta, hogy vele együtt vidáman töltsék a következő napokat.

Óhajtását teljesítette. A temesvári palota víg lakomák, zajos tánczmulatságok színhelye lett.[65]

A király, végkép eloszlatandó minden aggodalmat és kétséget, az oltári szentség színe előtt letett esküvel és okíratban biztosította a két Hunyadit, hogy Cillei halálért nem fognak felelősségre vonatni; egyúttal ünnepélyes módon testvéreivé fogadta őket.[66]

A Hunyadiak, mialatt a király körükben időzött, szükségesnek látták, hogy családjok barátai és hívei irányában szolgálataikért hálájukat bebizonyítsák. Többeknek közülök – mint Szilágyi Mihálynak és Lábatlani Jánosnak – jószágokat adományoztak; az előbbire a temesi gróf méltóságát is átruházták.[67]

V. László Temesvárról Szegedre és innen Budára ment, hová Hunyadi László is kísérte.

Itt nagy változás állott be a király magaviseletében. Ismét a Hunyadiak ellenségeinek befolyása alá jutott. És ezek Cillei halálát úgy tüntették föl, mint előre tervezett gonosz merényletet, melynek rugóját azon szándék képezte, hogy a trón leghatalmasabb és legmegbízhatóbb támasza ledöntetvén, a király megrontására czélzó tervek legfőbb akadálya elháríttassék.

Garai László nádor, Ujlaki Miklós erdélyi vajda, Pálóczi országbíró, Lindvai Bánfi Pál főudvarmester, Buzlai László főpohárnok, szomszédvári Czernin Hennig főlovászmester, Rozgonyi János, Osvát és Rajnald voltak ezen udvari párt legelőkelőbb tagjai, kik néhány osztrák főúrban és a cseh Brandeisi Giskra János, sárosi főispánban szövetségeseket találtak.[68]

Hunyadi Lászlónak sejtelme sem volt arról, a mi ellene készült. Gyanútlanúl időzött az udvarnál, buzgón vett részt az országos tanács űléseiben, és a hadi készületekben. ugyanis február végén fenyegető hírek érkeztek kelet felől. Szent György napjára országgyűlés hívatott össze, és közfelkelés rendeltetett el.

Ekkor a király Hunyadi László előtt, ki bandériumjának fölszerelése végett távozni készűlt, azt az óhajtását fejezte ki, hogy Mátyás ismét az udvarhoz jőjjön. László bizalmatlanság nélkül fogadta e meghívást, melyben a jóakarat nyilatkozatát látta. Felszólítást intézett öccséhez, hogy mielőbb jelenjék meg Budán.

De az anya, kinek lelkében balsejtelmek támadtak, ellenezte fia távozását. Emlékeztette atyjának intésére, hogy ketten egy időben soha sem tartózkodjanak az udvarnál. Bevárandónak vélte László távozását.

Mátyás bátor lelke nem ismerte a félelmet. Kötelességének tekintette, hogy bátyja, a családfő, rendelkezésének habozás nélkül engedelmeskedjék. Martius elején Budára érkezett.[69]

László ezalatt a királytól azt a megbízást kapta, hogy a cseh rablókat, kik a nádor egyik várát ostromolták, békés elvonulásra késztesse. Négy napi távolléte után ismét visszaérkezett.[70]

Ezen időpontot, mikor mind a két testvér az udvarnál volt, használták föl ellenségeit, a rég ápolt terv végrehajtására. Elhitették a királylyal, hogy azok, kik Cilleit meggyilkolták, most az ő életére törnek, és bizonyára végre is hajtják a merényletet, ha csak az összeesküvés fejeit rögtön le nem tartóztatják.[71]

A király mindent elhitt. Mindenre kész volt. Beleegyezését adta, hogy azok, kik ellen a súlyos vádak emeltettek, elfogattassanak.

Martius 12-ikén megérkezett Giskra, cseh hadakkal, melyekre föltétlenűl számolni lehetett. Ujlaki Miklós útban volt bandériumával a főváros felé. Ezt már nem várták be. Sietni kellett.

Martius 14-én, a délutáni órákban, az udvari párt tagjai a király körűl gyülekeztek. A két Hunyadi meghívatott a palotába. Mikor itt megjelentek, parancs adatott ki letartóztatásukra. Egyidejűleg bezárattak a vár kapui, és felhúzattak a felvonó hídak.

Ezen intézkedések nagy feltünést keltettek. Azonnal híre ment, hogy a palota merényletnek színhelye lett. A budai templomokban félre verték a harangokat, minek hallatára Hunyadi Lászlónak Pesten táborozó fegyveresei, számszerint ezerkétszázan, a Duna-partra siettek, hogy átkeljenek Budára; de már előbb az összes hajókat, az udvar rendeltére, a túlsó partra szállították át.

Ezalatt a Hunyadiak börtönbe hurczoltattak. Sorsukban osztoztak legelőkelőbb barátaik és híveik: Vitéz János püspök, Bodó Gáspár, Kanizsai László, Rozgonyi Sebestény, a nürnbergi származású dúsgazdag Modrár Pál, az osztrák Fronacher Eustách és mások.[72]

Az általános megdöbbenés közepett, a pápai követ fölismervén a vészteljes következményeket, melyeket a történtek magok után vonhatnak, és a Hunyadiak iránti rokonszenv által is indíttatván, rögtön futárt küldött Rómába, és a pápa közbenjárását kérte. Ugyanis attól tarthatott, hogy épen a benső viszony miatt, melyben a Hunyadiakhoz áll, az ő saját szavának nem lesz elég nyomatéka; és bizonyára azt reméllette, hogy a foglyok ellen indítandó bírói eljárás hosszú időt fog igénybe venni.[73]

Azonban a gyűlölet nem késett a merénylet végrehajtásával.

Azok, kik ezt tervezték, az igazságszolgáltatás színét akarván eljárásuknak kölcsönözni, ítélőszékké alakultak, habár a törvényes igazságszolgáltatás minden követelését mellőzték. Anélkül, hogy a vádlottaknak a védelemre alkalmat nyújtottak volna, bebizonyítottnak fogadták el a vádat: hogy Hunyadi László és Mátyás «a trón elnyerésének vágya által indíttatva, az atyjuk lelkében megfogamzott tervet megérlelve, a király és tanácsosai életére törtek»; minélfogva őket és társaikat a felségsértés bűnében elmarasztalván, fő- és jószágvesztésre ítélték.[74]

Az ifjú király a tömeges kivégezések iszonyától visszaborzadt. De Hunyadi Lászlónak, kiben vetélytársát és az összeesküvés vezérét látta, lefejezéséhez jóváhagyását adta.

Martius 16-ikán, harmad napra elfogatása után, a kereszténység dicsőűlt hősének nagy reményekre jogosító daliás fia, hóhér pallosa alatt végezte életét.

A hazafiak zokogva állották körűl a vérpadot; de a rémület hatása elnémított minden ajkat.

Csak egy igénytelen barát merészelt, a rákövetkező vasárnapon, az óbudai templom szószékéről hangos kifejezést adni a közérzésnek. Erőteljes szavakkal hirdette, hogy az ártatlanúl ontott vér boszúért kiált az égbe![75]

A pápai legatus pedig az életben maradt foglyok érdekében emelt szót. Egyházi átokkal fenyegetvén a királyt, kieszközölte, hogy Vitéz János az esztergomi érseknek adatott át, és ügye egyházi törvényszék itéletére bizatott; Mátyásról pedig a súlyos bilincsek levétettek.[76]

De mindezzel természetesen nem lehetett elhárítani a véres tett következményeit, a nemzeti felháborodás kitörését.

Hunyadi Jánosné, mikor hírét vette, hogy egyik fia gonosztevő gyanánt, bakó keze alatt húnyt el és a másik örökös fogságra van kárhoztatva; mikor tudomást nyert arról is, hogy a történtek igazolása végett nagynevű férje emlékezete ellen meggyalázó vádak emeltetnek:[77] szívét hármas fájdalom tőre járta át. És fölébredt lelkében a leküzdhetetlen vágy, hogy boszút álljon a gonosz tettek elkövetőin, és vérrel mossa le a szégyen foltjait fénylő nevéről.

Nem csekélyebb mértékben volt felháborodva testvére, Szilágyi Mihály, ki Belgrádból Temesvárra sietett, hogy szolgálatait felajánlja. Majd sűrűn sereglettek oda a Hunyadi-ház barátai és hívei, rendelkezésre bocsátva fegyveröket.

A részvét és boszúvágy lángját hathatósan élesztette azon gondolat, hogy hazájoknak szolgálatot tesznek, irtó háborút indítván azok ellen, kik önző czéljaiknak készek mindent feláldozni: a nemzet leghívebb fiait, a törvényt és a királyi tekintélyt.

Hunyadi Lászlónak Budáról visszatért dandára és a család kezei között levő várak őrsége tekintélyes haderőt képezett. Gyarapítására Szilágyi Erzsébet késznek nyilatkozott kiüríteni egész kincstárát. Cseh- és Lengyelországban megindította a zsoldosok toborzását. Majd sikerűlt egyességre lépnie a Szentmiklósi Pongráczokkal, a felvidék harczias főuraival.[78]

A király környezetében ezen fegyverkezés híre nagy aggodalmakat keltett. Követek küldettek Temesvárra, egyezkedési ajánlatokkal. De a kísérlet eredménytelen maradt.[79]

Csakhamar jelentkezni kezdettek a polgárháború iszonyai. A Hunyadiak csapatai pusztítva jártak végig a király híveinek birtokain. Egyebek között a Brankovicsok becsei várát ostrommal vívták meg, az őrséget kapitányostúl felkonczolták. Országszerte rémület uralkodott.[80]

A király nem érezte magát biztosságban. Majus vége felé Bécsbe tette át udvarát, hová Mátyást is magával vitte.[81]

Hunyadi János özvegye, amint egyetlen fiát az ország határain túl tudta, fokozott aggodalommal telt el sorsa iránt. Az anyai szív szeretete diadalmaskodott az ellenségei iránt érzett gyűlölete fölött. Most tehát, mikor Pálóczi László országbíró újabb békeajánlatokat hozott, nem utasította vissza, sőt nagy áldozatokra is kész volt, csakhogy Mátyás szabadon bocsátását kieszközölje.[82]

Kötelezte magát, hogy a kezei között levő irályi várakat kiszolgáltatja, és még nagy részben azokat is, melyeket férje I. Ulászlótól és V. Lászlótól adományúl nyert. Viszont az országbíró ígérte, hogy Mátyást Bécsből Ujlaki Miklós által azonnal Esztergomba fogja hozatni, hol egyelőre mint kezes a prímás és Ujlaki felügyelete alatt tartatik, míg a királyi várak átadatnak; ekkor azután, a többi foglyokkal együtt, szabadonbocsáttatik, és a király által közbocsánat hirdettetik.[83]

Azonban a békekötés föltételei nem foganatosíttattak. Valószínűleg azért, mert Szilágyi Mihály hozzájárulását megtagadta.

Mátyás nem hozatott Esztergomba. Bécsben maradt.

Erős szellemek kiváltsága, hogy a súlyos csapások meg nem törik és le nem sújtják; inkább megedzik és magasabb színvonalra emelik.

Mátyás életében, két esztendő óta, szakadatlan lánczolatban fűződött egymáshoz a megrendítő események hosszú sorozata. Neje és atyja váratlan halálára következett csak hamar: ipjának megöletése és testvérének kivégeztetése, az ő fogsága és a kiszabadításáért megindított háború.

A csalódások és szenvedések izzó tüzében, melyet pokoli indulatok szele látszott szítani, lelkének ereje megaczélosodott. A vele született bátorsághoz azon magas fokú önérzet járult, mely a megaláztatás óráiban a kihívó dacz alakját ölti fel.

Bécsi fogságának idején, őrei méltatlan gúnynyal, súlyosbitották szomorú sorsát. «Magyarok királyának» csúfolták. Egy ízben kitört és jellemző szóban nyilatkozott elfojtott haragja. «Várjatok – úgy mond – majd még a ti királyotok is leszek!»[84]

Ezalatt Magyarországon ismét kigyúlt a polgárháború lángja.[85]

A magyar alföld egészen a Hunyadiakat uralta. Erdélyben is, hol Hunyadi János emléke iránt élénk vala a kegyelet érzése, a magyar nemesség és a székelyek, valamint Kolozsvár polgárai lelkesedéssel csatlakoztak a körükbe érkező Szilágyihoz.[86]

De a szászok ellenszegültek. A beszterczeiek örömmel ragadták meg az alkalmat, hogy grófjaik uralmától szabaduljanak. Szilágyit, ki Mátyás nevében a várost és vidéke területét át akarta venni, falaik alól elűzték.

Erre Szilágyi csakhamar nagyobb haderő élén jelent meg. A várost ostrommal megvívta, és kegyetlen boszút állott. A polgárok közül többeket lefejeztetett, másoknak szemeit tolatta ki, karjaikat vágatta le.

Majd Szeben városa ellen fordúlt, melyet szintén meg akart fenyíteni; részint azért, mert a beszterczeieket segítségben részesítette; részint azért, mert ez időtájt Hangácsi Albert egri prépostot és királyi alcancellárt, ki V. László által újabb békeajánlatokkal Hunyadi Erzsébethez küldetett volt, és ennek egyik udvari embere kíséretében Szilágyit a szász földön kereste föl, a szebeniek hadai megtámadták, fogságba ejtették, a Hunyadi Erzsébet udvari emberét pedig több szolgával együtt, megölték.

Azonban Szeben városa soká daczolt az ostromlókkal.[87]

Ekkor Szilágyi Mihály figyelmét más irányba terelte egy megrendítő esemény.

V. László, ki september végén Prágába ment, hogy ott jegyesét, a franczia herczegkisasszonyt, bevárja, és menyegzőjét fényesen megűlje: rövid ideig tartó rosszúllét után, november 23-ikán, váratlanúl kimúlt.

Ugyanazon napon érkezett Prágába a fogoly Mátyás, kit Bécsből a maga udvarához hozatott a király.[88]

De e helyett most már Hunyadi János barátja és szövetségese, Podjebrád György kormányzó, fogadta őt.

Megilletődve szoríthattak kezet az ifjú uralkodó ravatalánál, kinek koronáin osztozandók voltak!

V.

A nemzeti irány uralomra emelkedése. Mátyás királylyá választatása érdekében indított mozgalom. Mátyás Podjebrád udvaránál. Eljegyzése Podjebrád Katalinnal. Hunyadi Jánosné egyezsége Garai Lászlóval.

A népek lelkében forrongó uj eszmék és vágyak, mikor a fejlődés természetes folyamatában megérlelődtek, ellenállhatatlan hatalommal érvényesítik létjogukat; az erőszakos kezek, melyek útjokba akadályokat gördítenek, diadalukat siettetik. Így a budai vérpad, mely arra volt hivatva, hogy a Hunyadi-ház és a hozzá csatlakozó nemzeti aspiratiók ravatalát képezze: a visszaállított nemzeti királyságnak talapzatává lett.

Másfél század múlt el azóta, hogy a magyar uralkodóház utolsó koronás sarja sírba szállott. Ettől kezdve idegen dinasztiák tagjai foglalták el Szent-István trónját. Kettőnek emlékezetét áldás környezte. Lajost nagynak nevezte el nemzetének hálája. De utódai nem voltak képesek az országot sem belviszályok zaklatásaitól, sem külső ellenség támadásaitól megóvni.

V. László Magyarországon kívül Csehország és Ausztria fölött is uralkodott, a német császárnak öccse volt, a lengyel királylyal sógorsági viszonyban állott. És mindezen nagy összeköttetésekből a magyar nemzetre nem háramlott haszon; ellenkezőleg az idegen gyámság következményei és a közös jogar alatt találkozó népek torzsalkodásai komoly veszélyeket támasztottak.

Ugyanazon időben egy hazafi, úgyszólván a maga erejével, megvédelmezi az országot, visszaveri ellenségeit, dicsőséget áraszt a magyar évre.

Ilyen helyet természetszerű fejleménye gyanánt, gyökeret ver a nemzet minden rétegébe azon felfogás, hogy a haza csak úgy várhat sorsában szerencsés fordúlatot, ha ismét magyar fejedelmet fog uralni; sarjadzani kezd azon elhatározás, hogy V. László magtalan halála esetére, utódját a nemzet saját kebeléből fogja megválasztani.

A köznemesség tömege a nemzeti királyság eszményét Hunyadi Jánosban megtestesülve látta. Őt és fiait régtől fogva trónjelöltekűl tekintette tisztelőinek rokonszenve és ellenségeinek gyűlölete.

A Cilleiek és Garaiak ezért sugdoshatták a király fülébe, és iktathatták okíratba is, hogy a Hunyadiak a trónra vágynak; a vád nem nélkülözte a valószínűség látszatát.

És így érthető, hogy Capistránói János látnoki szemei a rajta áhítattal csüggő ifjú Mátyás fején látták ragyogni a koronát. Néhány évtized múltával az udvarnál szájról-szájra járt azon elbeszélés – mely a mese hüvelyében a valóság magvait rejti – hogy János atya, a Hunyadi-család körében időzvén, mindannyiszor mikor a két testvérrel együtt jelent meg, következetesen az ifjabbat tűntette ki azzal, hogy jobbjára vette; és atyjoknak, ki e fölött meglepetését fejezék ki, azt a magyarázatot adta, hogy László rövid pályafutás után le fog tünni, Mátyásra a királyi trónon dicsőséges uralkodás várakozik.[89]

Carvajal bíbornok is, Rómába küldött jelentéseiben, gyakorta szólott mind a nemzet körében észlelhető áramlatokról, mind pedig azon reményekről, melyeket ő maga is Mátyás egyéniségéhez csatol.[90] Mindezekből III. Calixtus pápa, mikor a Hunyadiak elleni merényletről tudomást nyert, éles látásával felismerte a jövendő alakulások körvonalait. És az 1457-ik év folyamán ismételten hallottak ajkairól jóslatszerű nyilatkozatok. «Mikor – írja ő maga – értesültünk azon szerencsétlenségekről, melyeket az irígyek és vetélytársak idéztek elő Krisztus harczosa dicső házának megsemmisítésére és meggyalázására … nemcsak magán társalgásban, hanem ünnepélyes alkalmakkor is gyakorta megjósoltuk, hogy a csodákat művelő, igazságos Isten kegyelméből, Krisztus dicső hősének méltatlanúl üldözött háza meg fogja érni a felmagasztalás óráját, Hunyadi Jánosnak érdemeiért el fogja venni a megillető jutalmat!»[91]

És valóban az idegen uralom meggyűlöltetésére nem lehetett volna hatásosabb eljárást kigondolni, mint az volt, melyet a nemzeti irány vezérférfiainak megbuktatása végett, a királylyal követtettek tanácsosai. Valamint a Hunyadiak népszerűségének élesztésére mi sem lehetett alkalmasabb, mint a részvét fuvallata.

Hunyadi János dicső alakja még ragyogóbb fényben állott a nemzet szemei előtt, mióta egyik fia, idegen zsarnok halálának megboszulásáért, gyalázatos véget ért, a másik ártatlanúl börtönbe kerűlt, özvegye pedig az anyát és hitvest érhető legkegyetlenebb fájdalmakat szenvedte.

16. CARVAJAL OKLEVELÉBŐL (TÖREDÉK). 1458.[92]

A háladatlanság ilyetén példátlanúl álló nyilatkozatai közméltatlankodást idéztek föl. A Hunyadi-ház barátai érezték, hogy a nemzet kötelessége: elégtételt szolgáltatni a holtak emlékének, kárpótlást az élőknek. És a mikor V. László kimúltával a helyzetben váratlan fordulat állott be: nyílt határozottsággal hirdették trónjelöltnek Hunyadi Mátyást.

Szilágyi Erzsébet az anyai szív büszkeségével és rajongó szeretetével karolta föl a tervet. Áldozatkészségét, melyet ekkorig a boszú műve igényelt, fokozott lelkesedéssel szentelte azon vállalatnak, mely fia fölmagasztalásával, elhúnyt szerettei emlékezetének a legfényesebb elégtételt volt megszerzendő.[93]

A párt szervezésében és a támogatására szükséges fegyveres erő gyarapításában, a vezérlő szerepet Szilágyi Mihály tartotta meg ki erőszakos természete egész szenvedélyességével és kiolthatatlan boszúvágy által is ösztönöztetve, lépett öccse érdemeinek szolgálatába.

Mint mérséklő elem állott oldala mellett Vitéz János, váradi püspök, ki az államférfiú higgadt fölfogását és a diplomata eszélyes taktikáját hozta segitségűl.

A szeretet, erő és ész ezen frigye a nemzeti közszellem áramlatainak irányozásában biztos sikert ígért. Hathatós támogatásra számíthattak az egyház feje és magyarországi követe részről, kiket a Hunyadiak iránt táplált személyes rokonszenv sugallatai mellett a szent szék nagy érdekeinek helyes felfogása is késztetett, hogy Magyarország függetlenségének és hatalmának szilárdításában közreműködjenek.

Ezalatt a magyar főpapok és főurak, kik V. László távolléte alatt az ország kormányát vezették, a királyválasztó országgyűlés kihirdetése ügyben tanácskozmányra gyűltek. Megjelentek: az esztergomi érsek, az egri, győri és boszniai püspökök; Garai László nádor, Újlaki Miklós és Rozgonyi János erdélyi vajdák, Perényi János tárnok, és mások; legnagyobb részök a Hunyadiak ellenségei. Abban állapodtak meg, hogy a trónüresedésnek hova hamarább véget kell vetni. És december elsején szétküldötték a meghívó levelet, melyben az országgyűlést már a következő év első napjára hívták egybe.[94]

A sietést főleg azon számítás tette előttök ajánlatossá, hogy a Hunyadiaknak a további erőgyűjtésre sok idejök ne maradjon; reméllették, hogy a téli évszakban az utazás kényelmetlensége és költséges volta a Hunyadi-házhoz szító köznemesség nagy részét otthon fogja marasztalni.

Egyúttal ki akarták várni az idegen trónkövetelők versenyét.

Erre nézve a körülmények azért is kedvezők válnak, mert a külhatalmak között egy sem találkozott, ki igényeinek érvényesítésére elegendő erővel rendelkezett.

Ugyanis Frigyes császár, az elhúnyt királynak fiágon legközelebbi vérrokona, habár az ország koronáját és több városát bírta, teljesen el volt foglalva azon törekvése által, hogy az V. László által bírt osztrák herczegséget, Bécs városával, és Cillei Ulrik stiriai birtokait megszerezze.[95]

Kázmér lengyel királynak, ki mint I. Ulászló testvéröccse és V. László nővérének férje tartott igényt a magyar trónra, – az ország rendei körében nem voltak összeköttetései és barátai.

V. László másik nővérének, Anna szász herczegnőnek föllépését, ki öccse halála után «Magyarország született királynője» czímét vette föl, – egyáltalán senki sem vette komolyan.[96]

Mert abban, hogy a nemzet most a maga kebeléből válaszsza meg uralkodóját, a Hunyadi-ház barátaival egyetértettek ellenségei, kinek körében Garai László és Újlaki Miklós kecsegtették magokat azon reménynyel, hogy saját személyök körül csoportosíthatják a választók többségét.

Garai László nádor arra támaszkodott, hogy az ország első méltóságát viseli, melyet atyja és a nagyatyja is birt. Emellett előkelő családi összeköttetésekkel dicsekedhetett. Anyja Cillei Anna volt; így Zsigmond királyt nagybátyjának, V. Lászlót unokaöccsének nevezhette. Neje pedig Alexandra, a sziléziai herczegek családjából származott.

Újlaki Miklós nagy vagyonán és őseinek érdemein felül azon szolgálatokra hivatkozhatott, melyeket egy negyedszázadon át a törökök ellen viselt háborúkban értett; minélfogva Hunyadi János halála után egy ideig missiójának örökösét látták benne. Kétségkívül abban is reménykedett, hogy Podjebrád Györgygyel sógorságban áll. És csakugyan a csehországi kormányzó lényeges szolgálatok tehetett neki; mert nemcsak nagy befolyást gyakorolt a Magyarországban hatalmas cseh kapitányokra; hanem kezei között tartotta Hunyadi Mátyást.

17. PODJEBRAD ARCZKÉPE.

Azonban Podjebrád szemei előtt első sorba a saját érdeke lebegett. El volt tökélve, hogy magát Csehország királyává fogja megválasztatni. Az éles látású politikus fölismerte, hogy czéljának elérése lehetetlenné válik, ha a külföldi praetendensek egyike lép a magyar trónra, mert az képessé válik Csehországra is érvényesíteni ugyanazon alapra támaszkodó jogigényeit. Ellenben kiválóan előnyösnek mutatkozott az események alakulása, ha nemzeti király nyeri el a magyar koronát; ezen példa mérvadó lehetett a csehországi rendekre is.

Podjebrád régtől fogva be volt avatva a magyarországi közszellem titkaiba. És habár a legnagyobb ellentét választotta el őt, a hussziták vezérét, a kath. egyházhoz hőn ragaszkodó Hunyadi Jánostól: ezzel – mint láttuk – benső viszonyt ápolt, mivel hatalmi állásuk közös alapon, a nemzet tömegeinek rokonszenvén emelkedett. És Hunyadi László kivégeztetése után az udvari párt nyíltan emelhette azt a vádat, hogy a király élete ellen szőtt állítólagos összeesküvésnek részese a cseh kormányzó is, kinek a prágai országgyűlésen igazolnia kellett magát.[97]

Nem volt előtte titok, hogy a magyar trónjelöltek sorában a királyválasztásnál többségre csakis Hunyadi Mátyás számíthat, valamint az is, hogy ennek pártjától őszinte támogatást várhat.

Ennek következtében a szerencse legkivételesebb kedvezésének tekinthette azt a véletlent, mely a magyar trónjelöltet, épen az eldöntő pillanatban, kezeibe szolgáltatta. Nem is késett értékesíteni a jó alkalmat. Mátyásnak kijelentette, hogy kész őt a trón elnyerésében támogatni, vele szoros szövetségre lépni, melynek megszilárdítására leánya, Katalin grófnő, kezét ajánlotta föl neki.

Mátyás, a mint az ő trónra emelése szóba hozatott, legkevésbbé sem volt meglepetve. Azon jóslatot, hogy egykor Magyarország uralkodója lesz, nemegyszer hallotta őszinte jóakarók, s még gyakrabban közönséges hízelgők ajkairól. Most tehát a sorsnak váratlan fordulata, mely őt a börtönből a trónra készült emelni, nem zavarta meg lelke egyensúlyát. Az ifjúkor könnyű felfogásához a hivatottság érzése csatlakozott. A trón csillogó fénye és nagy missiója egyaránt megragadta. Király akart lenni.

Ezen czél elérésére minden eszközt felhasznált. Az ég hatalmaihoz fordúlt imáival. És megemlékezvén a rokonszenvről, melyet Capistránói János részéről tapasztalt, most az ő halála után fogadalmakat tett – bizonyosan a szent-Ferencz-rend javára – azon esetre, ha az ő közbenjárása a trónra segíti.[98]

Egyúttal, felismervén Podjebrád szövetségének, mind most a királyválasztásnál, mind később a német császárral előreláthatólag keletkező összeütközések esetén, nagy értékét: hálásan fogadta az általa nyújtott baráti jobbot, és ígéretet tett, hogy nőűl veszi leányát, kit azonnal el is jegyzett.

Be nem várva anyjának és nagybátyjának, jóakaróinak és híveinek hozzájárulását, függetlenűl és önállóan határozta el magát ezen fontos lépésre, mely önérzetének és érettségének első nagy nyilatkozása volt.[99]

Néhány nappal ez után érkezett Prágába Vitéz János váradi püspök, Hunyadi Jánosné és Szilágyi Mihály megbízásából, hogy Mátyás szabadon bocsáttatását kieszközölje. Kétségívül a legszívesebb fogadtatásban részesült. De Mátyás kiadatását nem érte el. Podjebrád tetemes váltságdíjat is igényelt, és súlyt helyezett rá, hogy Mátyás az ő megválasztatásáig nála maradjon.

18. A PRÁGAI HRADSIN

Vitéz a váltságdíj összegére nézve nem tett nehézséget, megajánlotta az 50.000 arany forintot. És tapasztalván az érdekek solidaritásán alapuló őszinte jóakaratot, melyet Mátyás iránt Podjebrád tanúsít, – úgy látszik – jobbnak látta a hradsini udvarnál hagyni a trónjelöltet, mint a választási mozgalmak idején hozni őt Magyarországba, hol útközben vetélytársainak hatalmába kerűlhetett.

Ellenben ígéretet vett Podjebrádtól, hogy befolyását sógoránál, Újlaki Miklósnál, Mátyás javára fogja érvényesíteni.[100]

Így tehát a Hunyadi-párttal most már csak Garai László állott szemben. A nádornak jól szervezett pártja volt, melynek élnén Miklósi pécsi püspök és Lindvai Bánfi Pál, királyi főudvarmester állottak. Számos előkelő főúr, mint a Gersei Pethők, Szomszédvári Henning, Thuróczi Benedek, Buzlai László, Saskői Korlát Péter csoportosúltak körűle.[101]

Azonban ennek daczára, meg kellett győződnie arról, hogy a Mátyás érdekében megindúlt nagy mozgalommal szemben, győzelemre nem számíthat. Az lett tehát óhajtása, hogy ha már el nem foglalhatja a trónt, ezt legalább leánya oszsza meg a leendő királylyal. Hajlandóságot mutatott a Hunyadiakhoz való csatlakozásra. Közbenjárók mentek az özvegyhez, a ki elnémította szívének felgerjedését, és életben maradt fia javára kész volt elhúnyt fia halálának főokozójával kiengesztelődni, sőt a szoros rokoni viszonyba lépni vele.

Miután a nehézségeket elhárították és az egyesség föltételeit tisztába hozták, személyes összejövetel határoztatott el. Szeged jelöltetett ki a találkozás helyéűl. Hunyadi János özvegye és Szilágyi Mihály Temesvárról, Garai László és neje Alexandra herczegnő, Budáról jöttek ide. Január 12-ikén kötötték meg az egyezséget.

A nádor és neje ígérik, hogy hathatósan közre fognak működni Hunyadi Mátyás kiszabadításában és királylyá megválasztásában; mindazok ellen, kik mást akarnának megválasztani, legyenek hazafiak vagy idegenek, egész erejökkel és minden hatalmukkal fognak föllépni.

Viszont Hunyadi Jánosné és szilágyi Mihály kinyilatkoztatják hogy a nádorral, nejével és párthíveivel örök békét, felbonthatatlan szövetséget kötnek; a tőlök bármily időben, különösen Hunyadi László halálával, szenvedett sérelmekre és bántalmakra a feledés fátyolát borítják. Egyszersmind keresztény hitökre, becsületökre ígérik, hogy Mátyás hitves társul veszi a nádor leányát, Annát; a nádort és nejét szülei gyanánt fogja tisztelni; a nádort összes hivatalainak, várainak és uradalmainak birtokában meg fogja tartani és oltalmazni. Kötelezik magokat, hogy Mátyást csak akkor fogják Magyarország kormányára és örökségének birtokába bocsátani, miután előbb a nádor leányával tényleg házasságra lépett.

19. TÖREDÉK AZ 1458. JANUÁR 12-IKÉN KELT EGYESSÉGI OKIRATBÓL.[102]

A négy szerződő az evangéliomra tett esküvel erősítette meg az egyezséget; és megállapította, hogy mihelyt alkalom nyílik, a szent szék legatusa és az ország prímása előtt az esküt megújítja.[103]

És ezzel a Hunyadiak elnyerték azon megnyugtató biztosságot, hogy a királyválasztó országgyűlésen czéljokat elérik.

VI.

A királyválasztó országgyűlés. Szilágyi Mihály tevékenysége.

A január első napjára egybehívott országgyűlés csak három héttel később kezdte meg tárgyalásait. A régi udvari párt fejei: Szécsi Dénes prímás, Garai László nádor, Újlaki Miklós erdélyi vajda, és barátaik idejekorán megjelentek Budavárában. De miután Garai a Hunyadaik által meg volt nyerve, és a főrendek közűl mind többeket magával vont; miután továbbá mind a fővárosban, mind az ország számos vidékén a Hunyadi-ház javára megindúlt mozgalom napról-napra nagyobb arányokat öltött: senki sem gondolhatott arra, hogy Szilágyi Mihály és barátai megjelenése előtt napirendre tűzessék a királyválasztás ügye. Türelmesen várakoztak érkezésökre.[104]

Ezalatt a köznemesség, a pártvezérek sürgetése és a választás korszakalkotó jelentőségének sejtelme által késztetve, tömegesen gyűlt a Rákosra, hol máglyák körül tanyázva, nem csekély önmegtagadással viselte a téli évszakkal járó kényelmetlenséget.

Végre január 20-ikán megjött Szilágyi Mihály, tizenötezer jól felszerelt fegyveressel. Kíséretében voltak: Székely Tamás vránai perjel, Rozgonyi Sebestyén, Kanizsai László, Szentmiklósi Pongrácz, valamint az erdélyi nemesség tömegei.[105]

Szilágyi értesülvén, hogy az a hír kezd elterjedni, mintha önmagát akarná megválasztani, és a rendelkezésre álló sereggel erőszakos államcsínyt tervezne: sietett megnyugtatni az ország rendeit.

Mind az urak, mind a nemesség körébe követeket küldött. «Nem azért jött fegyveres erő kíséretében – üzené általok – hogy zavart támaszszon, hanem az ország becsületének megóvása és saját személyének biztonsága végett. Senki se higyje, hogy ő saját magát akarja királylyá megválasztatni. Erre nem tartja magát méltónak. De igenis óhajtja a magyar faj becsülete érdekében hogy magyar ember emeltessék trónra. Ha ez megtörténik, ígéri, hogy addig fel nem oszlatja haderejét, míg a szent koronát visszaszerzi, és az ország elvesztett melléktartományait visszacsatolja.»[106]

Ezen nyilatkozat a köznemesség soraiban hatalmas viszhangra talált. És a velenczei köztársaság budai követének figyelmét el nem kerűlte, hogy ettől fogva az igénytelen köznemesek «emelt fővel» büszke önérzet kifejezésével jártak-keltek, Mátyást éltetve,[107] kinek jelöltségében az idegen uralom régi korszakának megszüntét, egy új korszak megnyíltát üdvözölték.

És a lengyel követ, ki azon megbízással jött, hogy uralkodójának igényeit előterjeszsze és érvényesíteni törekedjék, lemondván a siker minden reményéről, kísérletet sem tett, hogy megbízásában eljárjon.[108]

Mindennek daczára a főrendek között találkoztak többen, kik haboztak meghajolni a nemzeti közvélemény hatalma előtt; főleg azok, kik Hunyadi László kivégeztetésére befolyást gyakoroltak, és Mátyás boszújától féltek; sem bízván a nevében tett ígéretek erejében.

Szilágyi Mihály mindent megtett, hogy aggodalmaikat megszüntesse.

Január 22-ikén megjelent a főrendek gyülekezetében, és így szólott:

«Nem azért jelent meg fegyveres had kíséretében, hogy erőszakot gyakoroljon, hanem azért, hogy másokat akadályozzon meg a szabad választás korlátozásában. Mindazáltal, mint az ország rendeinek egyike, figyelmeztetni kívánja honfitársait: emlékezzenek meg Hunyadi János érdemeiről, ki egyedül maga hárította el Magyarországtól a törökök támadásait, a nemzetre dicsőséget árasztó fényes győzedelmeket vívott ki, és mindezekért háladatlanságot aratott. Most az ő emlékezetének megdicsőítésére alkalom nyílik, ha az általa megmentett ország trónjára fiát emelik. Ne engedjék, hogy idegen viselje ezentúl a koronát. Mindenkit biztosít a felől, hogy azoknak, kik Hunyadi László ellen ármánykodtak, őszintén megbocsát. Mert ő csak az ország javát tartja szem előtt. És ezért, ha az urak ismernek valakit, a kinek megválasztása nagyobb előnyöket ígér az országnak: ám nevezzék meg, és mi sem gátolja megválasztatását!»[109]

Szilágyi egyúttal mindenkinek, a ki óhajtotta, biztosító okíratokat állitott ki, a maga, nővére és öccse nevében; esküvel erősített ígéreteket is tett, hogy Mátyás nem csak boszút állani nem fog házának ellenségein, hanem a királyi kegyelmesség tényeivel fogja a hűséges ragaszkodást jutalmazni.[110]

Ezalatt Carvajal bíbornok szintén buzgón működött közre a megnyugtatás és kiengesztelődés művében. Legjelentékenyebb vívmánya az volt, hogy Szécsi Dénest, ki állásánál és családi összeköttetéseinél fogva egyaránt nagy tekintélyben állott, a Hunyadi-ház ügyének megnyerte.[111] És január 23-ikán azon örömben részesült, hogy a főurak, kik ekkorig mint halálos ellenségek állottak egymással szemben, az ő miséjén megjelentek, és ennek végeztével ünnepélyes kézszorítással nyilvánították előtte kiengesztelődésöket, mire szíve mélyéből adta rájok áldását.

Az egyházi szertartás után, ősi szokás szerint, áldomás következett. Ennek vígságai közepett eltűntek a válaszfalak, melyek éveken át két ellenséges táborra osztották az ország legelőkelőbb férfiait.[112]

VII.

Mátyás megválasztatása. III. Calixtus pápa üdvözlő irata.

A főrendek lakomáján, valamint a Rákos mezején és Pest utczáin felhangzó üdvkiáltások egyértelműsége Mátyás megválasztatását bevégzett tény gyanánt tüntették föl. Csak a formaszerű kihirdetés volt hátra. A főpapok és főrendek Budavárában jöttek össze. Megállapodásukat küldöttség volt megviendő a Rákoson egybegyűlt köznemességhez, tárgyalás és hozzájárulás végett. De a köznemesség lázas izgatottságában nem bírta nyugodtan elvárni az üzenetet. Kora reggeltől fogva betöltötte Pest utczáit. Fölkereste a templomokat, melyeknek egy részében még hő imákat küldöttek az éghez, a választás szerencsés kimeneteleért; némelyekben már hálát adtak Istennek azért, hogy meghallgatta a nemzet óhajtásait. Majd a keményen befagyott Duna jégpánczélján foglaltak állást. Türelmetlenűl várták, hogy a várból elhangozzék a név, melynek minden remény teljesülését biztosító varázshatalmat tulajdonítottak.

Fönt ezalatt hosszúra nyúltak a tanácskozások; mert a királyi szék betöltésével kapcsolatosan több fontos kérdést kellett elintézni. A köznemesség félreértette a késedelmet. Aggodalom szállhatta meg, hogy a megválasztandó személy iránt mutatkozik nézeteltérés. A türelmetlenség és izgalom nőttön-nőtt. Mind sűrűbben és erőteljesebben emelkedtek a különböző csoportokból a kiáltások, melyek a királyt éltették.

A főrendek sietve befejezték tárgyalásaikat. Kihirdették egyhangú megállapodásukat, hogy Hunyadi János fiát, Mátyást, kívánják és ajánlják királyúl.

Erre negyvenezer ajakról hangzott fel: «Éljen Mátyás király!» s a nemzeti akarat által szentesített törvény erejét kölcsönözte az inditványnak.[113]

A férfiak lelkesedése viszhangra talált az ifjúság és az iskolás gyermekek tömegeiben. Csapatosan fel s alá járván, a hagyomány szerint, ilyen forma verseket énekeltek:

Mátyást mostan választotta,
Mind ez ország királyságra,
Mert azt adta Isten nekünk,
Menyországból oltalmunkra![114]

Majd az ország minden részébe sebes futárok vitték meg a választás hírét, mely mindenütt az öröm és lelkesedés nyilatkozatait idézte föl.

Miként néha hirtelen lecsillapodik a dühöngő zivatar, a tornyosuló hullámhegyek helyét enyhén fodrozott vízlepel foglalja el, és a sötét fellegek közül derűlten bocsátja le sugarait a nap: szintúgy történt Magyarországon. A legnemesebbek életére törő pártszenvedély nyomaiba testvéri egyetértés látszott lépni.[115]

Nem egy párt győzött, nem egy család magasztaltatott föl; a magyar nemzet ülte diadalát. És ez annál jelentőségteljesebb vala, mert a megelőző küzdelem heve a magyar állameszme és törzséből friss hajtást fakasztott: a magyar faj, a magyar nemzetiség, a magyar nyelv eszméiben, melyek ötödfél század múltával, legelőször most találnak nyílt kifejezést egy zord harcosnak, Szilágyi Mihálynak, ajkain, mikor nemzete képviselőihez szól; és azon levelek lapjain, melyeket az ő nevével a legműveltebb magyar főpap, Vitéz János püspök, a győzelem mámorában intéz az ország rendeihez és a külső hatalmasságokhoz:

«Nem kételkedünk – így szól az erdélyiekhez – itt levő követeitek csakhamar értesíteni fognak afelől, hogy az egész magyar nemzetnek, melynek ti is a vér erejénél fogva tagjai vagytok, legnagyobb előnyére és örök dicsőségére, Magyarország összes főpapjai, zászlósai, főrendei és nemesei, a Ti követeiteknek is lelkes hozzájárulásával, az isteni kegyelmesség sugallatára, tekintetes és nagyságos Mátyás urat, néhai Hunyadi János kormányzó és beszterczei gróf úr fiát, a mi szeretett öcsénket, egyértelmű akarattal megválasztották. Mivel pedig követeiteket az ország fontos ügyeinek tárgyalása itt visszatartja, nehogy ezen nagy öröm és közvígság hírét elkésve kapjátok, jelen levelünk előmutatóját, nemes Sárkány Mihályt, küldjük, ki a legnagyobb sietséggel megy hozzátok és mindent bőségesen elő fog adni. Ti a fenséges Mátyás urat a Ti körötökben láttátok születni, házi isteneitek között nevelkedni és felserdűlni, így tehát inkább mint mások örömújjongva a magatokénak nevezhetitek. Nyissátok meg most a közvígasság forrásait, örvendjetek, vígadjatok ujjongjatok, és adjatok hálát a jóságos nagy Istennek a Ti országrészetek ilyetén felmagasztalásáért, valamint azon díszszért és üdvösségért, melyben a magyar nemzet részesűlt!»[116]

És Milánó fejedelméhez intézett levelében hangsúlyozza, hogy «Isten csodás kegyelmességével, a különféle viszontagságok által megzavart Magyarországra vetvén irgalmas tekintetét, legújabban úgy ezen országnak, mint egyszersmind mi magyar nemzetünknek rég letűnt boldogságát visszaállította». Azon biztos reményét fejezi ki, hogy a fejedelem, ki «ezen ország és nemzet iránt» mindig nagy rokonszenvet és jóakaratot tanúsított, osztozni fog örömükben.[117]

Így, mint a magyar fajnak az idegen befolyással szemben kivívott győzelmét értelmezték Németországban a királyválasztás tényét, melynek horderejét leghívebben tüntetik föl az alaptalan, de jellemző hírek, melyek a félelem és gyűlölet hatása alatt megszülettek. A németújhelyi császári udvarnál azon nyilatkozatot adták Mátyás anyjának ajkaira, hogy «egy esztendő eltelte előtt, annyi németnek vérét fogja ontani, hogy térdig gázolhatnak benne a lovak». Mátyást ugyanott valóságos szörnyeteg gyanánt állították elő; és azt jósolták, hogy ha életben marad, a leggonoszabb ember, a legkegyetlenebb uralkodó válik belőle.[118]

20. CALIXTUS PÁPA ARCKÉPE.

Ellenben a magas világnézet, a rokonszenv és kegyelet álláspontjáról ítélték meg Rómában Mátyás megválasztatását, és hírét elragadtatással fogadták. Ennek ékesszóló tolmácsait bírjuk III. Calixtus pápa leveleinek egész sorozatában. Legfellengzőbb és egyúttal valóban történeti értékű a Mátyáshoz intézett íratnak tartalma, mely a látnoki clairvoyance meglepő nyilatkozatait tünteti föl.

«Midőn épen – írja a pápa egyebek között – a török zsarnok fenyegető készületei és a keresztény fejedelmek vészteljes hanyagsága a legnagyobb aggodalommal töltötte el lelkünket; feltűnt azon szerencsés nap, melyen magyar királylyá megválasztásodról tudósíttatánk. Hogy ez be fog következni, előre megjósoltuk, erősen hittük. Mert nem lehetett föltennünk, hogy az igazságos Isten, a kiért és a kinek híveiért boldog emlékezetű atyád dicsően és vitézűl harczolt, az ő házát a viszontagságok súlya alatt elmerűlni engedje.

«Megválasztatásod hírére szívünket oly vígság és megelégedés szállotta meg, hogy soká haboztunk, mily szavakkal fejezzük ki méltó módon érzelmeinket, melyeknek tolmácsolására a nyelv elégtelen… Mert a mi örömünk annál inkább felülmúlja a másokét, mennél fájdalmasabbak voltak aggodalmaink fulánkjai, és mennél inkább bíztunk Istenben, hogy lelkünk titkos sejtelmét valósítani fogja … Fenséged felmagasztaltatásában imádságaink és könyeink gyümölcsét látjuk. Fenséged személyében pedig Istennek emberét ismerjük föl, akit nemcsak Magyarországnak, hanem az egész keresztény világnak küldött, és azért emelt virágzó korában trónra, hogy a belső viszályok leküzdése után a mohamedán felekezet kiírtására czélzó dicsteljes küzdelemnek szentelhesse erejét.

«Mivel pedig ezen vállalt létesítéseért lelkünk kimondhatatlanúl hevül,… mindenki elgondolhatja, milyen nagy a mi örömünk, mikor Téged annyi jeles tulajdonság birtokosát, oly szép remények zálogát, a legalkalmasabb időpontban küld az ég, a kereszténység javára.

«Fölidézve atyádnak, Krisztus győzhetetlen atlétájának, örök dicsőséggel környezett emlékezetét, azon meggyőződést tápláljuk, hogy az ő gyászos halála után Magyarország Benned újabb támoszlopot nyert, melynek szilárdságát növeli az, hogy előtted áll atyád dicsőségének példája. Ezt biztos hitünk szerint Te nemcsak el fogod érni, hanem minden igyekezettel fölűl is fogod múlni…

«Mindezeknél fogva Fenségednek, saját magunknak és az egész kereszténységnek szerencsét kívánunk. Egyúttal buzdítunk, hogy az igaz hit védelmét és a hitetlenek kiirtásának vállalatát azon buzgalommal karold föl, melyet Tőled meg lehet várni, mint a kit Istennek mintegy különös rendelkezése úgy teremtett, hogy az egész kereszténység Beléd helyezhesse bizodalmát.

«Erős meggyőződésünk az, hogy Fenséged a halhatatlan Isten kegyelme által vezérelve, a mily szerencsével emelkedett ifjú korában azon hatalmas ország trónjára, oly sikerrel fog a hit ellenségeinek megsemmisítésére és az örök dicsőség elnyerésére működni!»[119]

VIII.

Szilágyi Mihály kormányzó. Mátyás találkozása anyjával. A straszniczi tárgyalások.

MÉG UGYANAZON napon, melyen a Mátyás királylyá kikiáltatott, Szilágyi Mihály az ország kormányzójává választatott meg, oly módon, hogy öt esztendeig viselje e tisztet.[120] Határoztatott egyszersmind, hogy országos követségek mennek Podjebrád Györgyhöz a király szabadon bocsátásának és Fridrik császárhoz a szent korona visszaadásának kieszközlése végett; és erre ha békés úton nem lehetne őket rávenni, fegyver hatalmával fognak kényszeríttetni.[121]

Podjebrád irányában erőszakos eszközök alkalmazása nem volt szükséges. A cseh kormányzó üzenetet küldött, hogy Mátyást ünnepélyes módon maga fogja az ország határaihoz kísérni; február 5-ikét tűzte ki az országos küldöttségnek a találkozásra, melynek a Morva folyó partján, Strasznicz határvárosban kellett megtörténnie.[122]

Szilágyi Mihály vezette a küldöttséget. Vitéz János váradi, Szilassi Vince váczi püspök, Rozgonyi János erdélyi vajda, Rozgonyi Sebestyén főlovászmester, Ország Mihály főajtónálló, Bátori István főasztalnok voltak legelőkelőbb tagjai. Hunyadi Jánosné is hozzájok csatlakozott, hogy minél előbb keblére ölelhesse gyermekét. Fényesen fölszerelt fegyveresek csapatai kísérték őket.[123]

Podjebrád György, előkelő cseh urak és díszes dandár kíséretében, a kitűzött napon a straszniczi várba hozta Mátyást.

Amint az első találkozáskor az ő daliás alakja feltűnt, a magyarok zajos örömkiáltásokkal fogadták. Vitéz János tartotta az üdvözlő beszédet. Az ifjú király latin nyelven válaszolt. De ékes szavainál mélyebb lehetett hatása a zokogásnak, mely beszédét félbeszakítá, mikor a megindulás erőt vett rajta.[124]

A viszontlátás ünnepélyes óráját komoly tanácskozások követték, melyek több napot vettek igénybe.

Ugyanis Podjebrád azt kívánta, hogy leányának eljegyzése Mátyással, ennek anyja, nagybátyja és a magyar főrendek által jóváhagyassék.

Ez nagy nehézségekbe ütközött. Kínos conflictust támasztott.

Hunyadi Jánosné és Szilágyi Mihály alig négy hét előtt a legünnepélyesebb esküvel vállalták magokra azon kötelezettséget, hogy Mátyással, a mint az ország területére lép, Garai László leányát házastársúl vétetik el. Ezzel nyerték meg a hatalmas nádort; ezzel hárították el a választás egyik nagy akadályát.

Most tehát, mielőtt az ifjú királyt szülőföldjére visszavezetnék, kötelesek voltak elfogadtatni vele a nevében megkötött egyesség föltételeit.

Az eskü szentsége és a loyalitás sugallata mellet fontos érdek is kívánta ezen kötelesség teljesítését. Előre lehetett látniok, hogy Garai László, ha magát kijátszva, ambitiosus terveinek végső maradványait is megsemmisítve látja: az alig elnémított gyűlölet megújuló ösztöne által indíttatva, a király ellen fog fordúlni.

És ők kétségkívül mindent megtettek, hogy terveiknek megnyerjék Mátyást. Ez pedig bizonyára hőn óhajtotta elhárítani mindazt, ami a viszontlátás örömét megzavarhatta, teljesíteni anyja kívánatait, megkímélni őt a fájdalomtól és megaláztatástól, melyet czélzatainak meghiúsulása volt okozandó.

Azonban hatalmasabb tekintetek elnémították a gyermeki kegyelet szavát.

Mátyás fiatal szíve még szabad volt. Podjebrád Katalin a fejletlen gyermek, nem volt képes azt meghódítani. De hogy abban helyet adjon Garai Annának, ezt a gondolatot, fölháborodással utasította vissza.

Trónja és országa érdekében ám követeljék tőle, hogy ellenségeit és vetélytársait királyi kegyelmével áraszsza el. De hogy bátyja egyik gyilkosa leányának szentelje legnemesebb érzéseit, hogy az élet legmagasztosabb perczeinek derűjét a kivégezett testvér véres árnyékával hagyja elsötétíteni: arra nem volt rábírható.

És azt, hogy atyja ellenségének kedvéért atyja szövetségesének irányában a háladatlanság bűnét kövesse el; hogy uralkodásának pályáját a szószegés tényével nyissa meg: még anyja sem követelhette tőle.

Mivel pedig Podjebrád barátsága és szövetsége nagyobb értékű, ellenséges indulata és boszúja veszélyesebb lehetett, mind a nádoré: a politikai érdekek is az ő részén állottak.

Szilárdul ragaszkodott elhatározásához. És ezt érvényre tudta emelni. Anyjának, nagybátyjának, a főrendeknek meg kellett hajolniok akarata előtt. Az eljegyzést és szövetséget szentesítő okírat alá függesztették pecséteiket![125]

Ezek után Mátyás mint igazi férfiú és valódi király léphette át országa határait.

Szent István koronájának gyöngyei még nem ragyogtak homlokán; de a jellemszilárdság gyémántfénye már körülsugározta nemes alakját!

21. EGY CORVIN-CODEX ZÁRÓ KAPCSA.

JEGYZET.
A HUNYADIAK SZÁRMAZÁSA ÉS MÁTYÁS SZÜLETÉSI ÉVE.

I.

Hunyadi János származásának felderítéséhez minden kétséget kizáró adalékokat nyújt két oklevél, melyek az ő pályájának első korszakából maradtak fönn. Mind a kettőt Zsigmond király állítja ki. És pedig az elsőt 1434 január 17-én Bázelben. Ebben előadja, hogy «Egregius JOHANNES dictus OLAH, filius condam Woyk de Hunyad aule nostre miles» 1200 forintot adott néki kölcsön. Ezen összeg fejében, az aradmegyei Papi mezővárost «prefato JOHANNI OLAH ac alteri Johanni fratri ipsuis Johannis Olah carnali» elzálogosítja.[126]

A másik oklevélben, melyet 1435 junius 2-án Nagyszombatban állít ki, előadja hogy «Egregius JOHANNES dictus OLAH, filum condam Woyk de Hunyad aule nostre miles». Papi mezővárost visszabocsátotta, és az 1200 forinton fölül újabban 300 forintot adott kölcsön a királynak.[127] És sok más adatot mellőzve, hivatkoznunk kel AENEAS SYLVIUSra, ki Hunyadi Jánossal összeköttetésben állott, és kevéssel ennek halála után írt munkájában felsorolván Magyarország kiváló férfiait, Hunyadi Jánosról kiemeli, hogy «ex Valachis natus erat».[128]

II.

Mátyás születésének esztendejét és napját teljes biztossággal meg nem határozhatjuk. Egykorú följegyzés nem maradt ránk.

A legrégibb emlék, melyben azt megjelölve találjuk, a halála után Raguza városában tartott emlékbeszéd. Ebben elmondatik, hogy Mátyás király 1443 február 23-án született. [129]

Több mint egy félszázaddal utóbb HELTAI GÁSPÁR, történeti munkájában 1443 február 27-ére teszi a nagy király születését.

Azonban ezen két adat ellentétben áll azoknak följegyzéseivel, kik Mátyás királylyá választatása idején életkoráról szólanak.

THOMASI velenczei követ a választás napján jelenti, hogy az új király «mintegy 18 esztendős».[130] E szerint 1440-ben született.

CARVAJAL bíbornok jelentései nem maradtak ránk. De azokból merített AENEAS SYLVIUS bíbornok, ki néhány héttel a választás után, határozottan 18 esztendősnek mondja Mátyást.[131]

A milánoi herczeg követe a császári udvarnál, Giovanni de Ulissis, 1458 február 18-án Németújhelyből azt jelenti, hogy Mátyás 20 esztendős.[132]

Minthogy Mátyás megválasztása nemcsak származása, hanem ifjú kora miatt is feltünő esemény volt, föl kell tennünk, hogy a pápa s Velencze követei hiteles informatiókat igyekeztek szerezni. Ha tehát Mátyás 1458-ban csak 15 éves, bizonyára nem jelentik, hogy Mátyás 18 éves. Három esztendő, főleg ezen korban, nagy különbséget tesz. És érthető, hogy Németújhelyen 20 évesnek tartották a korán értett 18 éves ifjút, kit kevéssel előbb Bécsben láttak; de a 15 éveset semmi esetre sem tarthatták volna 20 évesnek.

Thomasi és Aenas Sylvius följegyzésének hitelességét támogatja egy 1469-ről szóló napló, melyet görlicz város követei vezettek. Azt írják, hogy junius 1-én Boroszlóba érvén, az ott időző pápai követet meglátogatták, és tőle értesűltek, hogy Mátyás 30-ik esztendejét éli.[133]

Megközelíti ezt az 1462-ben Magyarországban működő pápai követ azon följegyzése, mely szerint Mátyás, mikor 1457 elején fogságba esett, tizenhat éves volt.[134]

Ellenben a raguzai szónok és Heltai adatait támogatja RANZAN. Szerinte Mátyás megválasztatásakor tizenötödik esztendejét érte el.[135]

És közel jár hozzá GALEOTTI, ki Mátyás udvaránál tartózkodott egy ideig, és az ő dicsőítésének szentel munkájában ismételten említi, hogy Mátyás mikor megválasztatott csak tizennégy éves volt.[136]

BONFIN, ki leginkább lett volna arra hivatva, hogy minden kétséget eloszlasson, csak neveli azt. Három helyen szól Mátyás koráról. Az elsőben azt mondja, hogy megválasztatásakor (1458 elején) tizenhét éves volt; a másodikban, hogy 1468 tavaszán huszonhetedik esztendejét betöltötte; tehát 1441-ben született. A harmadikban, hogy halálakor, 1490 tavaszán, negyvenhét éves volt; tehát 1443-ban született.[137]

Mindent összevetve, a születési évre nézve Thomasi és Aeneas Silvius följegyzését kell leghitelesebbnek tekintenünk; a hónapot és napot illetőleg pedig a raguzai szónokot.

Jegyzetek

- 1. Ezen utóbbi tekintetben, igen érdekes, a mit AENEAS SYLVIUS (a későbbi II. Pius pápa) 1457 táján ír, hogy a katonáskodó oláhok között keveset találni, ki nem beszél magyarúl (hungaricae lingvae nescius). Európa czímű munkája II. fejezetében.[VISSZA]
- 2. Az erdélyi káptalan 1419 február 12-iki okíratában említtetik: «Ladislaus alio nomine Radul, germanus Woyk militis.» (A müncheni állami levéltárban.)[VISSZA]
- 3. Az 1409 october 18-án kelt királyi adománylevél az országos levéltárban. Az erdélyi káptalanhoz ugyanazon napon intézett királyi beiktatási rendelet, és a káptalannak october 31-ikén kelt jelentése a müncheni állami levéltárban. – Minthogy korábbi adományozás megújításáról van szó, következtetni lehet, hogy az első adományt nem Vojk, hanem már atyja nyerte. A királyi oklevélben említtetnek Vojk mellett, fia János, két testvére: Magas és Radul, végre atyja testvérének fia: szintén Radul.[VISSZA]
- 4. propria commissio domini regis
  1. Nos Sigismundus dei gratia rex Hungarie, Dalmacie, Croacie etc. marchioque Brandenburgenis etc. sacri Romani imperii vicarius generalis et regni Bohemie gubernator. Memorie commendantes
  2. tenore presentium significamus, quibus expedit universis, quod nos consideratis fidelitatibus et fidelium servitiorum preclaris meritis Woyk filii Serbe aule nostre militis per ipsum nostre Maiestati.
  3. locis et temporibus oportunis exhibitis et impensis, volentes sibi pro hujusmodi fidelibus obsequiis regali occurrere cum favore ut deinceps ferventius in nostris servitiis
  4. Animetur dulcedine regalis remunerationis pregustata, quandam possessionem nostram regalem Hvnyadvar vocatam in comitatu Albensi partium nostrarum Transsiluanarum habitam, simulcum
  5. eiusdem universis utilitatibus ac quibuslibet euisdem utilitatum integritatibus sub ipsarum veris metis et antiquis limitibus quocunque nominis vocabulo vocitatis ex certa nostra scientia prelatorumque
  6 et baronum nostrorum consilio ac nove nostre donationis titulo et omni eo jure, quo eadem ad nostram spectant, memorato Wo(y)k militi et per eum Magas et Radol
  7. carnalibus ac Radol patrueli fratribus, necnon Johanni filio suis ipsorumque heredibus et posteritatibus universis dedimus, donavimus et contulimus, ymno damus donamus
  8 et ferimus perpetuo et irrevocabiliter tenendam possidendam pariter et habendam, salvo jure alieno, peresentium nostrarum testimonio litterarum, quas dum nobis in specie fuerint reportate
  9. in formam nostri privilegii redigi faciems. Datum in Visegrad in festo beati Luce evangeliste (october 18.) anno domini Millesimo quadringentesimo nono. [VISSZA]
- 5. BONFIN (Dec. III. L. IV.) Hunyadi János anyjáról följegyzi. hogy a görög császárok házából származott. – KAPRINAI (Historia Diplomatica. II. 559-69.) Hunyadi János és Mátyás okleveleit közli, melyekben a Marnavicsokat «Albánia és Thesszália fejedelmeit» az ő «kedves vérrokonaiknak», czímezik. De ezen authenticitása nem áll kétségen fölül.[VISSZA]
- 6. Zsigmond király 1434 január 17-iki okíratában áll: «Condam Woyk de Hunyad». (Az országos levéltárban.)[VISSZA]
- 7. Gróf TELEKI JÓZSEF: Hunyadiak kora. II. 63. 1.[VISSZA]
- 8. Az erdélyi káptalan 1419 február 12-iki oklevelében áll e hely: «Johannis, Johan et Woyk. filiorum dicti Woyk, nobilium de Hunyad.» (A müncheni állami levéltárban.) Minthogy a harmadik fiúnak ezentúl nem találjuk nyomát, azt következtetjük, hogy gyermekéveiben húnyt el. A második fiú 1438-ban bátyjának a szörényi bánságban társa lesz, és 1442-ben, a szentimrei csatában hősi halállal múlt ki.[VISSZA]
- 9. Ezt a két körülményt különösen kiemeli V. László 1453 január 30-iki adománylevelében. TELEKI; X. 349. 1.[VISSZA]
- 10. Az ország főrendei 1450 april 16-án kelt oklevélben kiemelik, hogy Hunyadi János bizonyos oklevél kiállításához «illiteratus existens» tévedésből adta beleegyezését. TELEKI: X. 253. 1.[VISSZA]
- 11. ANDREAS PANNONIUS karthauzi szerzetes, ki előbb öt esztendeig Hunyadi János zászlaja alatt szolgált, jegyzi föl ezt, több hasonló részlettel. Mint forrásra Francslaki Jakabra, Hunyadi Jánosnak ifjúkori bajtársára utal. (Mátyás királyhoz intézett munkájában, melyet e sorok írója bocsátott közre. Irodalomtörténeti Emlékek. I. 36. 1.)[VISSZA]
- 12. «Aule nostre miles» nevezi őt Zsigmond még 1434 január 17-ikén is.[VISSZA]
- 13. A középkorban gyakran fordúl elő azon eset, hogy közel vérrokonok, még testvérek is, két különböző vezeték nevet viseltek. Miképen történt, hogy László a Szilágyi nevet vette föl, nem tudom megmagyarázni.[VISSZA]
- 14. Az 1407 december 9- és 1408 december 21-ikén kelt királyi adománylevelek (az utóbbiban már «Magnifici» czímet viselnek) FEJÉR-nél: Codex Diplom. Tom. X. vol. IV 654 és kk. 11.[VISSZA]
- 15. «Mater…heroica mulier fuit» mondja a Mátyás fölött Raguzában tartott emlékbeszéd szerzője.[VISSZA]
- 16. Zsigmond 1434 január 17- és 1435 junius 2-án kelt okleveleiből tudjuk, hogy Hunyadi János első izben 1200, azután 300 forintot kölcsönözött a királynak. (Országos levéltár.)[VISSZA]
- 17. A mantuai őrgróf követének a császári udvarból 1459 martius 28-án írt jelentése. (Mantuai állami lvtár.)[VISSZA]
- 18. III. Calixtus pápa 1458 majus 16-án kelt levelében.[VISSZA]
- 19. A pápai követ 1463-ban írja Mátyásról: «Magnam ei adauget aestimationem mater, quae cum sit sanctissima et sapientissima mulier, apud omnes est in reverentia et amore.» KOVACHICH: Scriptores minores. II. 30. 1. AURELIUS BRANDOLINUS a következő nyilatkozatot adja egy általa írt párbeszédben RANZÁN ajkaira: «Propone tibi rex…Elisabeth matris tuae prudentiam, severitatem, constantiam, animi magnitudinem…Qua providentia non modo domum, sed magna ex parte etiam regnum viro absente…administravit…»[VISSZA]
- 20. Egyik Garázdának sírírata emlékezik meg a család három költő tagjáról.[VISSZA]
- 21. A bécsi udvari és a müncheni királyi könyvtára több codexében találkozunk a Garázda-czímerrel.[VISSZA]
- 22. Születése esztendejének megállapításában irányt ád azon biztos adat, mely szerint 1457 martius havában bekövetkezett halálakor 24 esztendős volt.[VISSZA]
- 23. Mátyás születése időpontjának meghatározását külön terjedelmesebb jegyzetben kell tárgyalnom, mely a fejezet végén áll.[VISSZA]
- 24. Lásd II. Rákóczy Györgynek 1648 december 18-ikán kelt okíratát, melyben kegyeletes módon írja át Mátyás királynak szülőháza javára 1467 augustus 28-ikán kelt kiváltságlevelét. Történelmi Tár. 1880. évfolyam. 170. 1. A házat 1888-ban emléktáblával jelölték meg.[VISSZA]
- 25. ANDREAS PANNONIUS karthauzi szerzetesnek Mátyás királyhoz intézett munkájában. Irodalomtörténeti Emlékek. I. 130. 1.[VISSZA]
- 26. 1. Nos Johannes de Hwnyad nomine et in persona serenissimi principis domini Ladislai electi infantis regis Hungarie eiusdem regni gubernator etc.
  2. Memorie commendamus tenore presentium significantes, quibus incumbit universis: Quod nos in litteris serennissimi principis domini Wladislai Hungarie Polonie regis etc.
  3. domini nostri gratiosissimi pendentis sigilli ipsisus domini Wladislai regis etc. et magnifici domini Laurentii de Hedrehwara Hungarie prefati palatini etc. roboratis, nobis per stb, [VISSZA]
- 27. Az eskü szövege ki van adva a Régi Magyar Nyelvemléktár II. kötetében[VISSZA]
- 28. TELEKI: II. 64., 65. II. Fiai gyermekkorukban az «Egregius» czímet viselik, melyet csak 1453-ban cserélnek föl a «Magnificus» czímmel.[VISSZA]
- 29. Egyszersmint állítja, hogy a mostani várépület legrégibb részét Hunyadi János koránál előbbre vinni nem lehet. Közleménye a Századok 1869-ik évi folyamában. 429. 1.[VISSZA]
- 30. Hogy Mátyás Erdélyben töltötte gyermekkorát, tudjuk Szilágyi Mihálynak 1458 január 24-ikén Erdély rendeihez intézett leveléből, melyben őket Mátyás megválasztatásáról értesítvén, így szól hozzájok: «Vos…Matthiam in media vestri nasci, inter vestros lares educari, primamque juventutem agere vidistis.» TELEKI: X. 572. 1.[VISSZA]
- 31. BONFIN Mátyásról szólva, Vitézt «paternorum amicorum principem» nevezi. Dex. III. L. IX L. e sorok irójának Vitéz János Élete cz. munkáját. (1878.[VISSZA]
- 32. Így értem azt, a mit BONFIN (L. III. D. VIII. 358 1.) mond, hogy Vitéz Hunyadi János fiai mellett «moderator et magister» volt. Ugyanis Vitéz még Zsigmond életében, mielőbb Hunyadi László harmadik évét elérte, a királyi cancellariában volt alkalmazva és az udvart csak 1444-ben hagyta el. Nem foglalhatott el tehát állandó nevelői állást Hunyadi házánál.[VISSZA]
- 33. Sanocki életírója, az olasz BUONACCORSI Fülöp (Callimachus), ki később Sanockinak, mint lembergi érseknek házánál tartózkodott, írja, hogy Hunyadi János «statuit curae ac disciplinae Gregorii filios suos Ladislaum et Matthiam committere, inter primas ipsorum felicitates ducens, quod ab illo viro erudiri contingeret, qui Regis vitam et mores temperare consvevisset. Ille negotium propter amplitudinem Principis libenter suscepit». (Az életrajzot kiadta Wissniewski. Pomniki Historii Literaturi Polsky czímű gyűjteményes munkában. IV. 34-83. 11. Krakkó. 1837.)[VISSZA]
- 34. «Mira quidem dexteritate ac diligentia pueros ita erudiebat, ut tam de moribus quam de doctrina eorum jam tum optime operari posset.» (Az idézett életíratban.)[VISSZA]
- 35. Poggiónak Hunyadi Jánoshoz írott két levelét kiadta Mai bíbornok. Spicilegium Romanum. X. 248-50. 11.[VISSZA]
- 36. Sanocki életírója úgy adja elő a dolgot, hogy Vitéz rég óhajtotta Sanockit Váradnak megnyerni. «Sed non prius id assequi potuit, quam Gubernatori persvasisset, commodius filios erudiri posse per hominem propriae lingvae quam a peregrino…» De ezen indoklás valószinűtlen. Sanocki nem soká maradt Váradon. 1451-ben lembergi érsekké lett. 1479-ben bekövetkezett haláláig viselte e máltóságot.[VISSZA]
- 37. Mindezen részleteket GALEOTTI följegyzései nyomán mondhatjuk[VISSZA]
- 38. BONFIN az 1448-ban és 1451-ben történteket összezavarván, úgy adja elő a dolgot, hogy Hunyadi Mátyás jegyeztetett el Cillei Erzsébettel. (L. III. D. VII. 342. 1.) De V. Miklós pápának 1450 april 12-ikén kelt íratából kétségtelenül kitünik, hogy László jegyeztetett el. (RAYNALD: Annales Ecclesiastici. XVIII. Az 1450. évhez.)[VISSZA]
- 39. BONFIN. 342. 1.[VISSZA]
- 40. Valószínűleg azért, mert Hunyadi Lászlónak ekkor Garai László nádor leánya jelöltetett ki hitvesűl.[VISSZA]
- 41. A Hunyadi János és Cillei Ulrik között létesűlt szerződés szövege TELEKI-nél. X. 305. 1.[VISSZA]
- 42. Az 1453 január 30. és február 1-én kelt királyi adománylevelet TELEKINÉL. X. 347. és köv. lapok.[VISSZA]
- 43. A velenczei senatusnak 1453 martius 20-kán kelt végzése, melyben Hunyadi János kérésére, az illető kereskedőknél 5000 ducát erejéig jót áll, – a velenczei állami levéltárban. (Deliberationi del Senato a Secreta. 1450-3. p. 189.)[VISSZA]
- 44. Az 1453 september 13-ikán Pozsonyban kiállított szövetség-oklevelet közzétette CHMEL: Fontes rerum Austriacarum. II. 31. 1.[VISSZA]
- 45. Az 1453 october 27-ikén kelt okírat ugyanott.[VISSZA]
- 46. A Podjebrád György által 1454 február 14-ikén kiállított oklevél eredeti példánya müncheni állami levéltárban.[VISSZA]
- 47. FESSLER: Geschichte der Ungern. IV. 804. 1. TELEKI: II. 345. 1.[VISSZA]
- 48. Ezen ármányokról és jelenetekről a Frigyes császár udvaránál tartózkodó AENEAS SYLVIUS munkáiban részletes elbeszéléseket közöl, melyek az iró helyzetét tekintve, a hitelesség minden kellékét bírják.[VISSZA]
- 49. Az 1455 augustus 1-én kiállított oklevelet közli CHMEL: Materialien. II. 83. 1. A tárgyalásokat Hunyadi János Cillei grófnak megbízott embereivel folytatta, mert Cillei ekkor Bécsben és Pozsonyban tartózkodott. Azon állást, melyet a király és Cillei ez időtájt Hunyadi János irányában elfoglaltak, érdekesen világítja meg a brassói plébánosnak 1455 augustus 10-én írt levele. Marienburg. Kleine Siebenbürgische Geschichte. (Pest 1806.) 218-22.[VISSZA]
- 50. Hunyadi János és Erzsébet alább idézendő leveleiből látjuk, hogy leányuknak, menyöknek nevezik Cillei Erzsébetet. A Cillei grófok családi krónikája pedig följegyzi, hogy Erzsébet a házasság consumálása előtt (vor dem Beylager) húnyt el.[VISSZA]
- 51. BONFIN világosan írja (L. III: D. VIII. 349. 1.), hogy ez Hunyadi és Cillei kibékülése idején történt.[VISSZA]
- 52. Hunyadi János 1455 september 8-án írja: «Filia nostra, videlicet neptis Domini Despoti habuit duas apostemas, ita ut ferme fuit transmigrata. Nunc Deo permittente aliqualiter convaluit». (HERMANN: Capistranus Triumphans. 508. 1.)[VISSZA]
- 53. Cum tota nostra familia ferventissime et ardentissime exspectamus.» Hunyadinak 1455 majus 17-ikén Budán írt levele, a capistranoi szent-ferenczrendü zárdában. (Dr. Petkó Béla úr másolta le az ott őrzött íratokat, melyeket szíves előzékenységgel bocsátott e sorok írójának rendelkezésére.)[VISSZA]
- 54. Ujlaki Miklós 1460-ban írja: «Audivimus Regem coram multis Baronibus et Nobilibus dixisse, ipsum fuisse liberum de carceribus et electum in Regem, emisso vot ad beatumipsum Patrem». (KAPRINAI: 1. 351. 1.) Ezen nyilatkozat hitelességéhez nem férhet kétség.[VISSZA]
- 55. Hunyadi János idézett september 8-iki levelében kéri Capistrant, hogy mielőbb jőjjön Hunyadvárába. – September 14-én innen tudósítja Hunyadi Capistránt, hogy három nap múlva Brassó felé indúl (Ezen levél is a capistránói zárdában őriztetik.) HERMANN «Capistranus Triumphans» czímű munkájában írja, hogy Hunyadi Erzsébet «urgentissimis litteris multiplicatisque nuntiis» kérte Capistránt «ut in Hunyad se conferret, nurum, Comitis Ciliae filiam, speciosissimam adolescentulam a pestifera curaturus febri; in eo namque se spem habere affirmabat tantam, quod etsi nurus more etur et terrae commendaretur, eam sibi posse et potuisse ex tumulo restituere vivam». (511. 1.) A levél, melyben ezt Hunyadi Erzsébet írja, nem maradt ránk. De megőrizte a capistránói zárda 1455 october 2-ikán kelt következő levelét: «Jesus. Orationes in dulcissimo Jesu Christo domino nostro et in eius genitrice Maria virgine. Pater noster in Christo Jesu dilecte. Notificamus Vestre Paternitati, quod nurus noster adeo magnis detinetur infirmitatibus, ut nec potest vivere nec mori. Ideo petimus Vestram Paternitatem affectanter et diligenter, quatenus in Vestris devotis orationibus commendetis eam Deo, et oretis pro ea, ut Deus liberet eam ab infirmitate sua presenti, ut Deo plus possit servire. Et etiam cum aliis fratribus vestris faciatis orare pro ea. Valete in Domino Jesu Christo. Ex Hunyad feria quinta proxima ante festum beati Demetrii martiris anno dmini M. etc. LV. Eiusdem Vestre Paternitatis filia devota Elisabeth conthoralis magnifici Johannis de Hwnyad.» HERMANN azt írja, hogy Capistrán nem mehetett Hunyadvárába, mert Budára hívattatott a király és Hunyadi levelei által. Ez tévedés. A Budára hívó levelek korábban, az év tavaszán, és későbben a jövő év elején intéztettek hozzá. Capistrán az 1455-ik év september és october havát Csanád és Lippa vidékén töltötte. (Ez kitűnik a HERMANN által közlött levelekből. (510., 511. 11.) October 30-ikán Karánsebesen volt. (PESTY: Szörénymegye. III. 70. 1.) Azután a következő év január haváig Hunyadvára vidékén a görög szakadáshoz szító oláhok megtérítésén fáradozott, a miben Hunyadi János is hathatósan közreműködött. (Ez kitűnik a HERMANN által közlött levelekből. 512-7. 11.)[VISSZA]
- 56. Egy héttel előbb, 1456 martius 31-ikén Cillei Ulrikkal megújította a szövetségi viszonyt, melyet úgy látszik, a felbomlás veszélye fenyegetett ismét, és a mely soha sem volt őszinte. Az oklevél CHMELnél: Materialien. II. 105. 1.[VISSZA]
- 57. Hogy Bécsbe is kisérte a királyt, kitűnik egy 1456 augustus 2-án kelt bécsi levélből. (A bécsi udvari könyvtár 4498 számú codexében.)[VISSZA]
- 58. Hunyadi Jánosnak fiához írt levelére utal az imént idézett levél.[VISSZA]
- 59. Ezen vár és uradalom néhány hónap előtt jutott zálogczímen Hunyadi János birtokbába[VISSZA]
- 60. L. e sorok írójának «Carvajal bíbornok magyarországi követségei» czímű akadémiai értekezését.[VISSZA]
- 61. Ezeket László királynak 1457 martius 21-iki oklevélből tudjuk. TELEKI: X. 549. 1.[VISSZA]
- 62. BONFIN szerint a levél tartalma ez volt: «Ubi cum Rege Albam applicuerit, se duos propediem globulos esse missurum, quibus optime sibi ludere licebit. In his amborum filiorum Corvini capita pollicebatur». (D. III. L. VIII. 357. 1.)[VISSZA]
- 63. Ezen véres esemény történetéhez uj adalékot közölt PALACKY, a Fontes rerum Austriacorum XX. kötetében. – Nicolaus Liscius kir. titkárnak 1456 november 21-ikén AENEAS SYLVIUS-hoz intézett kimerítő tudósítsa (melly a bolognai egyetem egyik codexében van meg) még nincs kiadva.[VISSZA]
- 64. Hunyadi László az ország főkapitányának czímezi magát 1456 november 21-ikén, Szilágyi november 30-ikán viseli a Nándorfehérvári kapitány czímét. TELEKI: X. 533. 1. KATONA: XIII. 1135. 1.[VISSZA]
- 65. BONFIN és THURÓCZI elbeszéléseinek hitelességét megállapítja az, hogy AENEAS SYLVIUS, ki épen ez időben írta történeti műveit, és a pápai követ tudósításaiból merített, teljesen megegyez azokkal. (Historia Bohemiae. LXVII. fejezet.)[VISSZA]
- 66. THURÓCZI elbeszélése. A menedéklevél kiállításáról maga a király is említést tesz, 1457 martius 21-iki okíratában.[VISSZA]
- 67. Az 1456 november 28- és 30-ikán kelt adománylevelek PESTY Frigyes kézíratgyűjteményében. Ugyanott Szilágyinak 1457 majus 30-iki oklevele, melyben temesi grófnak czímezi magát.[VISSZA]
- 68. V. László király három íratban maga nevezi meg azokat, kiknek tanácsára és közreműködésével a Hunyadiak elleni merényletet végrehajtotta. Az első 1457 martius 14-ikén Boroszló városához intézett levele (PALACZKY: Fontes. XX. 108. 1.); a másik martius 15-ikén a Rosenbergekhez írt levele (PALACKY: Geschichte Böhmens. IV. A. 406. 1.); a harmadik martius 21-ikén kelt oklevele. TELEKI: X. 549 1.[VISSZA]
- 69. Thomasi, velenczei követ, 1457 martius 7-ikén Budáról írt jelentésében említi, hogy Mátyás megérkezett. (A milánói állami levéltárban.) A királyi meghívás és az anya aggodalmai felől BONFIN szól.[VISSZA]
- 70. Thomasi 1457 martius 10- és 15-iki jelentései Milánóban.[VISSZA]
- 71. A király 1457 martius 14-ikén Boroszló városához intézett levelében csak általánosságban mondja, hogy «fontos okok miatt» fogatta el a Hunyadiakat és barátait. (PALACZKY: Fontes. XX. 108. 1.) Martius 15-én a Rosenbergekhez intézett levelében az elfogatások okáúl Cillei meggyilkoltatását mondja. (PALACKY: Geschichte Böhmens. IV. A. 406. lap.) Giskra martius 17-ikén Boroszló városához intézett levelében is ugyanilyen módon nyilatkozik. De egyszersmind elmondja, hogy ha az elfogatásokat csak egy óráig is halasztják, a királyt és híveit megölték volna. (PALACKY: Fontes. XX. 108. 1.) A király 1457 martius 21-iki és több más későbbi okírataiban a Hunyadi-testvéreket, mint a király és a nádor élete ellen irányzott összeesküvés szervezőit állítja elő.[VISSZA]
- 72. A király még az nap értesítette Krems, Stein és Boroszló városokat, másnap pedig a Rosenberg testvéreket a történt elfogatásokról. TELEKI: X. 545. 1. PALACKY: Geshichte. IV. A. 406. 1. Fontes. XX. 108. 1. – Az egykorú «Hofmär von Ungern» (BIRK: Quellen. 253. 1.) ezen eseményekről sok részletet tartalmaz; de ezek kevés kivétellel a belső valószínűséget nélkülözik, és kósza hírek forrásából merítvék. Ezekhez tartozik az, hogy Hunyadi László a történtekért a felelősséget Mátyásra akarta hárítani; hogy ajánlatot tett a karthauzi szerzetbe lépni, csak életét kíméljék, stb.[VISSZA]
- 73. Minthogy a pápa már 27 nappal az elfogatások után ezek tárgyában (1457 april 10-ikén) levelet intéz Carvajalhoz, ennek szükségkép haladék nélkül (a kivégzés előtt, melyről ezen levél nem tesz emlitést) kellett a futárt útnak bocsátania.[VISSZA]
- 74. Hogy bírói ítélet mondatott ki, és pedig úgy László, mint Mátyás fölött – kétségtelenné teszi a többször idézett, martius 21-iki királyi okírat, és az april 28-iki királyi adománylevél, mely a Hunyadiak jószágainak elkobzásáról szól. Történelmi Tár. 1888. évf. 80. 1.[VISSZA]
- 75. Pozsony város követének 1457 martius 22-én Budáról küldött jelentése.[VISSZA]
- 76. Thomasi, velenczei követ, 1457 martius 15- és april 7-iki jelentései. – THURÓCZI följegyzése szerint, Mátyás a vár egy szűk házában, melynek ablakai az alsó hővizekre néztek, őriztetett.[VISSZA]
- 77. Az 1457 martius 21-iki királyi irat tanúskodik erről.[VISSZA]
- 78. Az 1457 april 14-ikén Temesvártt kötött egyezség oklevele KAPRINAInál. I. 197. 1.[VISSZA]
- 79. Thomasi 1457 april 20-iki jelentése.[VISSZA]
- 80. Thomasi imént idézett jelentése. Egy későbbi juniusi jelentésében említi «Regnum ex majori sua parte desolatum».[VISSZA]
- 81. Thomasi junius 13-iki jelentése.[VISSZA]
- 82. A paviai bíbornok-püspök 1457 junius 24-ikén Rómából írt levélben említi már Pálóczi küldetését; miből következtethetjük, hogy ennek legalább négy héttel azelőtt kellett megtörténnie.[VISSZA]
- 83. A békekötés föltételeit tartalmazó dátum nélküli tudósítás KAPRINAInál 1. 208. 1. Hogy a békekötés csakugyan létrejött tudjuk Thomasi junius 13-iki jelentéséből, és Bakos Pálnak, a Hunyadiak kapitányának, Talafuz királyi kapitánynyal kötött egyezségéből. (Hazai okmánytár. VII. 476. 1.)[VISSZA]
- 84. A raguzai emlékbeszéd is kiemeli ezt.[VISSZA]
- 85. Erre utal a Hunyadiak és Pongráczok között julius 20-ikán megújított szövetség okírata, és V. László augustus 16-iki rendelete. KAPRINAI: I. 119., 120. 11.[VISSZA]
- 86. Erről tanúskodnak Mátyás királynak 1458 junius 8 és december 16-ikán kelt oklevelei. (Amaz TELEKInél. X. 590. 1. Ez az országos levéltárban.)[VISSZA]
- 87. Szilágyi erdélyi expeditiójáról röviden szól THURÓCZI. Tüzetesebben AENEAS SYLVIUS «De Europa» czímű munkája 1. fejezetében. Téved TELEKI (III. 98. 1.), mikor ezen eseményeket egy évvel későbbre, 1458 nyári hónapjaira teszi. Mert AENEAS SYLVIUS nevezett munkáját 1458 első felében, pápává választása előtt, írta meg, abba tehát 1458 második felében történt eseményeket nem vehetett föl. Továbbá 1458 második felét Szilágyi az alvidéken töltötte, a törökök elleni actióval elfoglalva. Ellenben, hogy Szilágyi 1457 őszét Erdélyben töltötte, hirdeti november 21-ikén Segesvártt kelt oklevele; és a Hangácsi-ügyről tüzetesen szóló (1459 october 11-iki) pápai írat, mely vizsgálatot rendel el. (THEINER. II. 341.) Végre, hogy az erdélyi zavarok Mátyás trónraléptét megelőzték, kétségtelenné teszi az ő 1458-ik évi amnistia-okírata. EDER. Observationes Criticae. 134. Ezen erdélyi táborozásra világot vetnek V. László 1457 october 21-én Brassó városához és Rozgonyi Osvátnak 1457 december 9-én a királyhoz intézett iratai. Székely Oklevéltár. 1. 174-5.[VISSZA]
- 88. Arra nézve, mikor kerűlt Mátyás Prágába, eltérő a történeti források előadása. Leghitelesebb minden tekintetben AENEAS SYLVIUS egykorú feljegyzése. (Historia Bohemiae. LXXI. fej.), melylyel megegyez a Magyarországban működő pápai követnek öt évvel később, 1462-ben készült emlékírata. (KOVACHICH Scriptores II. 22.)[VISSZA]
- 89. BONFIN elbeszélése. A Mátyás király halála után a ragúzai senatus előtt tartott emlékbeszéd szerzője is megemlíti Capistránói János jóslatát.[VISSZA]
- 90. III. Calixtus 1458 február 10-ikén (tehát mielőtt Mátyás megválasztatásának híre hozzá eljutott) írja, hogy gyakorta hallotta, hogy Mátyás jeles tulajdonságokkal ékeskedik és atyja nyomdokaiba készűl lépni. (THEINER II. 308.) Ezen informatiokat bizonyára Carvajaltól kapta, ki utóbb gyakran mondogatta, hogy már a gyermek Mátyásban felismerte a fejedelmi lélek tulajdonságait. (GALEOTTI feljegyzése. XXIII. fejezet.)[VISSZA]
- 91. Ezen javaslatairól szól a pápa 1458 april 14-ikén Carvajalhoz és Szécsi Déneshez, május 16-ikán Mátyáshoz és anyjához intézett leveleiben. THEINER. II. 309-17.[VISSZA]
- 92. 1. Johanes miseratione divina Sancti Angeli sacrosancte Romane ecclesie diaconus cardinalis per Germaniam, Hunagiam regna
  2. et terras Turchis subjectas et illis finitimas Apostolice sedis de latere legatus: Magnificis viris Johanni et Sigismundo comitibus de Sancto
  3. Georgio et Possink ac eorum uxoribus nobis in Christo dilectis, salutem in domino sempiternam. Benigno sunt illa vobis concedenda favore, pro quo sicut stb. [VISSZA]
- 93. Ulissis, a milánói herczegnek a császári udvarnál tartózkodó követe 1458 elején írt jelentésében említi, hogy Erzsébet nagy összegeket költött. BONFIN is szól erről.[VISSZA]
- 94. KAPRINAI. II. 113.[VISSZA]
- 95. Frigyes 1457 december 22-ikén Soprony városához intézett levelében azon kérdésre, hogy a város követei a királyválasztó országgyűlésen mily állást foglaljanak el, kitérő választ ád. (Hazai Okmánytár. IV. 387.) De bár igényeivel a magyar trónra most nem lépett föl, ezeknek érvényesítését későbbre hagyta. Kitűnik ez az udvaránál levő milánói követ 1458 február 18-ikán kelt jelentéséből, melyben (Mátyás megválasztása után!) írja, hogy a császár minden áron Bécset akarja megszerezni «perché spera, havendo Vienna, conseguirá lo dominio de Ungaria et de Boemia». (A párisi nemzeti könyvtárban.)[VISSZA]
- 96. 1458 február 17-ikén kelt oklevele PALACKYnál Fontes. XX 126.[VISSZA]
- 97. PALACKY. V. A. 414.[VISSZA]
- 98. Ujlaki Miklós fentebb idézett levelében említi ezt.[VISSZA]
- 99. Hogy ezen elhatározása mindjárt V. László halála után történt, kitűnik abból a körülményből, hogy december elején már Bécsben is köztudomásra jutott Mátyás eljegyzése. Leubing prépost 1457 december 17-ikén Vilmos szász herczegnek írja: «Es ist eine gemeine Rede hie, dass der Huniad Mattisz, der gefangen gelegen hat zu Wienne, den andern Tag, als der Kunig verschiden ist, von dem Jörzig (Prodjebrad) zu Prag zirlich ingefurt wurden sei und Ime seine Tochter zu der Eee gegeben habe». PALACKY. Geschichte. IV. B. 21. – Hogy Mátyás anyja és nagybátyja más házasságot terveztek számra, alább fogjuk látni.[VISSZA]
- 100. Vitéz küldetéséről Prágába BONFIN röviden tesz említést. A pápa (elkésve) 1458 február 9-ikén meghagyja Carvajalnak, hogy Mátyás kiszabadítása érdekében működjék, és vegye igénybe a váradi és váczi püspököket «qui sua sponte ad hoc satis, ut intelleximus, antimati sunt». (THEINER. II. 308.) – PALACKY elmondja, hogy Vitéz december 13-ikán érkezett Prágába; de nem jelezi a forrást, melyből az adatot merítette. – A váltságdíj összege iránt eltérők az adatok; leghitelesebb AENEAS SYLVIUS egykorú feljegyzése. (Epistola 323.) Hogy Podjebrád befolyását Újlakira és Giskrára érvényesítette, későbbi, alább idézendő okíratokból tudjuk. Mátyás 1458 február 8-iki alább idézendő oklevélben hálásan emeli ki Podjebrád jó szolgálatait. És Vilmos szász herczeg 1458 ápril 11-ikén a pápának panaszolja, hogy Podjebrád volt, a ki Mátyást «in Regem Hungariae de facto duntaxat erigi fecit et procuravit».[VISSZA]
- 101. Ezek az alább idézendő 1458 január 12-iki okíratban fordulnak elő. Itt ilyen kifejezések használtatnak: «cunctosque alios partem Palatini tenentes» – «de adherentibus et partem palatini tenentibus».[VISSZA]
- 102. 1. Nos Elizabeth relicta condam spectabilis et Magnifici Johannis gubernatoris de Hwnyad comitis Bistricziensis ac Michael Zylagy de Horogzeg banus Machouiensis
  2. et capitaneus castri Nandoralbensis: Notum facimus tenore presentium significantes, quibus expedit universis, quod cum dudum alias inter nos ab une, et magnificum Ladislaum
  3. de Gara, huius regni Hungarie palatinum et illustrem dominam Allexandrinam consortem eiusdem ab altera partibus, diversis occasionibus ac specialiter pretextu mortis condam stb. [VISSZA]
- 103. Az egyességről 1458 január 12-ikén kelt oklevelet, melybe az eskű egész szövege föl van véve, közli TELEKI X. 565-9.[VISSZA]
- 104. Ezt említi THOMASI január 23-iki jelentésében.[VISSZA]
- 105. THOMASI január 23-iki jelentése és TURÓCZI elbeszélése. (Téved tehát Bonfin, és megbízhatatlanságát elárulja, mikor Szilágyi megérkezését és Mátyás választását február 10-re teszi). AENEAS SYLVIUS 1458-ban írt Európa czímű munkájában Szilágyi seregének számát húsz ezerre, későbbi Commentrájaiban tizennégy ezerre becsüli. BONFIN 2000-ről, DLUGOSZ 5000-ről szól. THOMASI jelentését tekinthetjük a leghitelesebbnek, mert közvetlen tanúja volt az eseményeknek.[VISSZA]
- 106. Ezen nagy jelentőségű nyilatkozatot felveszi a velenczei követ, 1458 január 23-iki jelentésébe. «Mando immediate el prefato signor Silagmiál alla congregatione de baroni et gentilhomini a dirli: Come l'era venuto non per far alcuna novitá, ma per honor del regno de Hungaria et per segurtá de la testa sua; et che alcuno non se credesse che el volesse farse re, perche 'l non se reputava degno; ma bene diceva che per honor de la lengva hungara facendosse Re hungaro lorreriva mai non lassar dicte gente se prima on hará la corona ne le mano et etiam se offeriva redintegrar i membri perduti di questo regno». (A kiadatlan jelentés egykorú másolata a milánói állami levéltárban.)[VISSZA]
- 107. Az idézett jelentésben emeli ki ezt.[VISSZA]
- 108. DLUGOSS említi a követ Budára érkezését, meg is nevezi őt. De a velenczei követ jelentéseiben nem vett tudomást róla, mi kétségtelenné teszi azt, hogy az actiót meg sem indította.[VISSZA]
- 109. Ezen beszédet, ilyen kivonatban, AENEAS SYLVIUS közli «De Europa» I. fejezetében. És mivel az egykorú följegyzés alapjául bizonyára Carvajal jelentése szolgált, hitelesnek fogadhatjuk el azt. Ellenben a BONFIN és RANZAN által Szilágyi Mihály ajkaira adott ékes beszédek a nevezett történetírók compositioi.[VISSZA]
- 110. Egy ilyen, 1458 január 23-ikán kelt biztosító írat KAPRINAInál. II. 118.[VISSZA]
- 111. A pápa Szécsihez 1458 márczius 14-dikén intézett íratában elismerését fejezi ki azon buzgalomért, melyet a választásnál, az egyetértés helyreállítása ügyében kifejtett. THEINER. II. 311.[VISSZA]
- 112. THOMASI 1458 január 23-ikán jelenti: «Heri el prefato Silagimial se reconcilió cum quelli Signori e baroni che se attrovarono al caso del Conte Ladislao. Et hozi dicta una solemne messa hanno mangiato insieme". – A pápa 1458 márczius 14-én Carvajalhoz ítt elvelében említi: «Inteleleximus reconciliatos inter se esse Primates istius Regni … impensa opera et singulari industria…Cardinalis Strigoniensis et Tua … Te itaque … plurimum in Domino commendamus, qui pacem Primatum premismsoru benedicere, eamque per dexterarum conjuncitionem, adhibitis solemnitatibus divinorum, stabilire ac sancire studuisti". (THEINER II. 309.)
  Ezek után állíthatjuk, hogy THURÓCZI és BONFIN nem adják elő híven a választást megelőző eseményeket. Az írják, hogy több napon át eredménytelenűl folytak a tanácskozások: hogy a nádor késleltette a választást, az idegen trónkövetelők követeinek meghallgatását sürgetvén. AENEAS SYLVIUS, BONFIN, DLOGUSS és EBENDORFER azon elbeszélése, a mely szerint Szilágyi Mihály akasztófákat, vérpadokat állított föl, fenyegető rendeleteket bocsátott ki, szintén ellentétben áll egyéb teljes hitelt érdemlő adatokkal, melyekhez csatoljuk Carvajalnak 1459 tavaszán Frigyes császár előtt tett (alább említendő) nyilatkozatát. Azt, hogy ilyeneket BONFIN írt, csak úgy magyarázhatjuk meg, hogy ezen részeket később, Ulászló udvaránál írta, mikor Mátyás fényes emlékét elhomályosítani iparkodtak. [VISSZA]
- 113. A fenmaradt egykorú történeti emlékek összevetése alapján készült a fentebbi elbeszélés. – 40,000 ember jelenlétéről szól THOMASI még aznap írt tudosításában, (Diplom. Emlékek. 1. 3.) és AENEAS SYLVIUS néhány hónappal utóbb írt művében. Ez utóbbi kiemeli, hogy a köznemesség a Duna jegén gyűlt egybe. Egy századdal később OLÁH MIKLÓS írja, hogy Mátyás a Duna jegén választatott meg. Régi Magyar Költők Tára. 1. 23. és 283.[VISSZA]
- 114. Hogy egyhangúlag és minden nehézség nélkül történt Mátyás megválasztatása az egykorú emlékek hosszú sorozata hangsúlyozva emeli ki. Így THOMASI január 24-ikén, Szilágyi Mihály ugyanezen napon és január 30-ikán, egy zarai és egy spalatói levél február 22-én, Mátyás király ápril 14-ikén. – És DLUGOSS is, bár tollát gyűlölet vezérlé: «Pronis atque concordibus votis» történt a választás – úgy mond – «quod raro apud illam gentem contigisse quis meminerit».[VISSZA]
- 115. Az 1458 január 24-ikén kelt írat TELEKInél. X. 572.[VISSZA]
- 116. Az 1458 január 30-ikán kelt írat Diplomatiai Emlékek. 1. 4.[VISSZA]
- 117. Milánó németújhelyi követe 1458 február 18-ikán írja: «Dicese qua che la matre…menaza forte ad Todeschi, dicendo che non sará uno anno chel fará correre tanto sangve de Todeschi per terra, che li cavalli li anderanno dentro a meza gamba». És Mátyásról így szól: «Dicono…chel ha una brutta cera de homo et chel ha uno male sangveet chel sel vive el saria el pégiore homo et piú crudele ceh havesse mai queste parte». (Eredetije a párisi nemzeti könyvtárban.)[VISSZA]
- 118. Az 1458 márczius 14-ikén kelt bréve THEINERnél II. 312. Ugyanazon napon ír gratuláló leveleket Carvajalnak, Szécsi Dénesnek, Szilágyi Mihálynak és Magyarország főrendeinek. 309-317.[VISSZA]
- 119. A király és a kormányzó megválasztásáról alkotott törvény szövegét nemi ismerjük. A fenmaradt országgyűlési törvénykönyv erről említést sem tesz. THOMASI január 24-ikén jelenti, hogy a királyválasztás után «per la gioventú del qual, per esser ancor in Boemia e non in libertá, hanno eletto el Governator». – Ugyanezen napon Szilágyi Mihály «nomine et in persona…electi regis Gbuernator in Regno Hungarie constitus» czímet veszi föl. (TELEKI X. 571.) Hogy öt esztendőre választatott meg, BONFIN nyomán tudjuk. Ilyen fontos tényről bizonyosan jól volt informálva, így tehát állítását elfogadhatjuk.[VISSZA]
- 120. TOHAMASI január 24-iki jelentése.[VISSZA]
- 121. KAPRINAI. I. 426.[VISSZA]
- 122. A megnevezetteknek jelenlétéről Straszniczban, tanúskodik az ott február 9-ikén kelt oklevél. TELEKI X, 575.[VISSZA]
- 123. BONFIN téved, mikor azt írja, hogy Mátyást Straszniczba Podjebrád fia hozta. Egy másik, szintén február 9-ikén ott kelt oklevél kétségtelenné teszi Podjebrád jelenlétét és felsorolja a többi cseh urakat is. TELEKI. X. 576.[VISSZA]
- 124. BONFIN elbeszélése. De a beszéd, melyet Vitéz ajkaira ad, bizonyosan a történetíró műve.[VISSZA]
- 125. Az 1458 február 9-ikén Straszniczon, Mátyás és Podjebrád által kiadott, a magyar és cseh főrendek által megerősített okleveleket közli TELEKI. X. 573. 576. Hogy Mátyásnak erős küzdelmet kellett anyjával és nagybátyjával folytatni, ezt az általok Garaiékkal kötött egyezség szövege valószínűvé, Szilágyi Mihálynak későbbi magatartása kétségtelenné teszi. Mindaz, amit Hunyadi Jánosné és bátyjának jelleméről tudunk, kizárja azon föltevést, hogy könnyen, vagy épen szívesen ejtették volna el a szegedi tervet.[VISSZA]
- 126. Eredetije az országos levéltárban. D. L. 12574.[VISSZA]
- 127. Eredetije a müncheni áll. levéltárban.[VISSZA]
- 128. De Europa. II. fejezet.[VISSZA]
- 129. Szerzője HELIAS LAMPRIDUS GERVINUS, Poeta Laureatus, Scholarum Ragusae Rector. «Uti nonnullorum relatu accepi,…natus anno 1443. VII. Calendas Martias». (A kiadatlan emlékbeszéd Raguza város levéltárában.)[VISSZA]
- 130. «Giovane de amni circa 18.» Dipl. Emlékek I. 3.[VISSZA]
- 131. Epistola CCCXXIII. Opera. Bázeli kiadás. 815. És «De Europa» czímű munkájában. Ugyanott 390. Historia Bohemiae munkájában pedig V. Lászlóval, ki 1440-ben született, egykorúnak mondja. (LXXI. fej.)[VISSZA]
- 132. «E da etade de XX. Anni». (A párisi nemzeti könyvtárban.)[VISSZA]
- 133. «Dixit cum fore in XXX. Anno». PALACKY Fontes. XX. 590.[VISSZA]
- 134. «Ad sexdecim annos aetatis pervenerat». KOVACHICH Scriptores Minores. II. 24.[VISSZA]
- 135. Indices. XXX. fejezet.[VISSZA]
- 136. De Mathiae Regis sapienter et jocose dictis et factis. A IV. és XII. fejezetben.[VISSZA]
- 137. Dec. III. L. IX. – Dec. XV. L. II. – Dec. IV. L. VIII.[VISSZA]