XXI.
MÁRIÁNAK NÉMETALFÖLDRE
VALÓ KÖLTÖZKÖDÉSE.

FERDINÁNDNAK magyar királylyá történt megválasztásával és megkoronáztatásával Mária királyné hazai tulajdonképi feladatát befejezettnek tekintette. Mert a végleges diadal kiküzdése, a Tarnowból visszajött és idegen hatalmak, főleg a török által támogatott Szapolyain végleg fölülkerekedni, az országot tényleg elfoglalni s mindenkorra dynastiájának biztosítani valóban csakis magának Ferdinándnak a feladata lehetett. Mária a maga éles látásával csakhamar meggyőződött arról, hogy még egy nagyon hosszú s kétes versengési küzdelem előtt áll a Habsburg-ház, melynek ő, fogyatkozó anyagi erejénél fogva már aligha tehetne lényeges szolgálatokat. Emellett egészségi állapota sem volt annyira kedvező, hogy továbbdad is kedve lett volna magyarországi helyén maradni. Pozsonynak északi és északnyugati szelektől érdessé tett klimája nem kedvezett egészségének. Alig hogy odaérkezett a mohácsi csata után, lázak kezdték gyötörni.[1291] Kérte ezért Ferdinándot, okadatolva elhatározását orvosi bizonyítványokkal, melyek neki levegőváltozást javasoltak, mentse fel őt a további helyettesítésétől a bocsássa szabadon mint olyant, kit az eddigi küzdelem izgalmai már nagyon megviseltek.

137. I. FERDINÁND CZÍMERE.[1292]

Ferdinánd, ki testvéri gyöngédséggel csüngött «gyermekkortól legkedvesebb» nővérén[1293] s aggódva annak testi egészsége hanyatlása miatt, kész volt, bár nehéz szívvel, kérését teljesíteni. Már előbb szabadjára hagyta volt Pozsonyt elhagyni s a birodalomnak tetszése szerint választandó bármely helyére átköltözködni. Mária tényleg elhagyta Pozsonyt, innen 1527 július 8-ikán Bécsbe költözködött,[1294] honnan még egyszer-másszor lerándult Magyarországba: Óvárra és Pozsonyba. Óvárott, honnan datált egyik 1527. levelét ismerjük,[1295] mondott le a következő évben végleg a magyarországi helytartóságról, mire Ferdinánd, ki őt itt meglátogatta, 1528 márczius 7-ikén Báthori István nádort nevezte ki utódjául.[1296] Tudjuk azonkívül, hogy Mária Bécsből az 1528. évi október 13-iki pozsonyi országgyűlésre is lejött, Ferdinánd királylyal együtt a királyi várba szállva.[1297] De Bécsben sem maradt sokáig, mert hol Bécsújhelyen,[1298] Znaimban,[1299] Nezsideren,[1300] hol Linzben, Passauban, Innsbruckban találjuk. Znaimban való tartózkodását a politikai események zavarai és fenyegetései nem tették egészségének kedvezővé. Ferdinánd ügye egyre rosszabbá vált késedelmeskedése, erélytelensége, pénzügyi tehetetlensége miatt. Mária éles szemei testvérét fenyegető nagy veszedelmeket láttak, melyek őt magát is erős kedélyhullámzásba sodorták. «Vigyázzon Fenséged, írja Znaimból fivérének 1529 június 17-ikén, hogy Magyarországot s a mi hozzá tartozik, el ne veszítse. A nép mozog Fenséged ellen s azok ellen, kik Fenségedet vele királyul fogadtatták. Közönséges a panasz, hogy igéreteit beváltatlanul hagyta; hogy a vajdát nem űzte ki az országból; hogy a végvárakat nem szerezte vissza, sőt még többeket tönkre juttatott; hogy hadai gonoszabbul bánnak a hű lakosokkal, mint a lázadókkal, istentelenebbül dúlnak-fúlnak mint maga a török.»[1301] Nagyon valószínű, hogy a királyné közvetlen környezetében a Ferdinánd ellen való panaszok szintén hangos kifejezéshez jutottak,[1302] mi az ideges királynét még inkább gyötrötte. Linzben való tartózkodása sem volt egészségére váló. A török készülődésének és közeledésének híre felverte a birodalom csendjét. Linzben, hová Mária hosszas és fárasztó úton érkezett,[1303] megtudta, hogy a török császár Bécset ostrom alá vette s hogy Ferdinánd Prágába sietett a cseh sereg mozgósítására.[1304] Linzben a veszedelem torkában nem maradhatván, Mária s vele együtt sógornője, Anna királyné és gyermekei folyam ellenében Passauba menekültek.[1305] Ez a vizi út is sok kellemetlenséggel járt.[1306] Passauban Anna királyné gyermekeivel Ferdinánd rendeletére Innsbruckba voltak menendők, Mária ellenben kíséretével hosszasan afelett tanakodott, ne menjen-e inkább Csehországba? A tiroli út nem látszott élelmezés dolgában eléggé biztatónak, míg Csehország, a királynénak ottlevő birtokain az élelem könnyebb beszerzésénél fogva biztosabb tartózkodással kecsegtetett.[1307] Ez ügyben a királyné futárt menesztett Ferdinándhoz, tudakolva tőle, mitevő legyen. Eközben megérkezett annak híre, hogy a török, ismételt sikertelen ostrom után Bécs alól elvonult, mire a két királyné kíséretükkel ismét Linzbe ment vissza.[1308] Harmadnapra Passauba érkezett Ferdinánd, ott vélvén családját s nővérét találni. Majd Linzbe bejöve, Annát gyermekeivel, mint tervezve volt, Innsbruckba küldte, Máriát pedig utasította, hogy Linzben állapodjék meg.[1309]

138. MÁRIA KIRÁLYNÉ.
(Az eredeti metszet Ő Felsége hitbizományi könyvtárában.)

139. ZNAIM.
(Székely Árpád rajza.)

Mária Linzben huzamosb időn át maradt.[1310] Még csak április végén ment ő is Innsbruckba.[1311] Május 8-ikán találkozott ő az Innsbruck és Hall között elterülő mezőn testvéreivel, Károly császárral és Ferdinánd királylyal és sógornőjével, Annával.[1312] Ugyanaz év június havában zergékre vadászott Hall hegyi erdeiben.[1313] Bár különben mindenütt visszavonultságban élt, mégis a Magyarsággal való összeköttetést most sem szakította meg, politikai tekintetben akkor is közbenjáró maradt Fedinánd és a magyarok közt.[1314]

Innsbruckból a királyné Augsburgba ment, hol huzamosb időn át tartózkodott.[1315] Testvérei, a császár és a magyar király szintén itt voltak, hogy a birodalmi rendeket vallási egységre és török elleni segélynyujtásra buzdítsák.[1316] Hogy ez ügyben Mária királyné is személyes befolyását itt érvényesíteni kívánta, az aligha vonható kétségbe. De bizonyos, hogy személyes érdekei is hozták őt Augsburgba. Jövőjének megélési állapotát óhajtotta volt testvéreivel rendeztetni: anyagi ellátásáról és nyugdíjának biztosításáról volt szó.[1317] Sajnos, ebbeli reménykedése hiú volt, mert bár testvérei teljes készséggel teljesítették volna óhaját, de minthogy saját anyagi helyzetük épp ez időben felette mostoha volt, biztatásnál semmi egyebet nem nyujthattak nővérüknek.[1318] Ez méltán keserítette el Máriát s ehhez hozzájárult, hogy magyarországi híveinek egyik legbecsültebbike, Thurzó Elek, kivel Augsburgban találkozhatni vélt, nem jött el.[1319]

140. MÁRIA KIRÁLYNÉ.
(Az eredeti metszet Ő Felsége hitbizományi könyvtárában.)

Mária augsburgi tartózkodása eszerint nagyon nyomasztó volt. Egyfelől a birodalmi perpatvarkodás, erélyes segélyre való kilátástalanság és saját személyes ügyének rendezetlensége súlyos aggodalmakkal nyugtalaníták különben erős lelkét. Távozásra kellett gondolnia, mit elégtelen anyagi eszközeinél fogva s egy már-már zúgolódó kísérettel nagyon nehéz volt megvalósítani.[1320] Ő és környezete abban állapodtak meg, hogy összes málhájukat hajókon Linzbe szállíttatják, maguk pedig a következő hét hétfőjén vagy keddjén, azaz 21 vagy 22-ikén lóháton indulnak egyenest Regensburgba, innen aztán hajón Linzbe. Linzből, ha rossz hírek vissza nem tartják, Bécsbe vagy legalább is Korneuburgba mennek, mialatt Károly császár és Ferdinánd király Augsburgból Speierbe, azután Aachenbe mennek, hogy ott Ferdinánd magát római királylyá koronáztassa meg.[1321]

MÁRIA KIRÁLYNÉ.
(Maria van den Enden metszete Ő Felsége hitbizományi könyvtárában.)

141. REGENSBURG.[1322]

Máriának az utolsó perczben sikerült az elutazáshoz szükségelt pénzt megszerezni s így az elutazást lehetővé tenni.[1323] Nagy volt mindnyájuk öröme, hogy a kapzsi s barátságtalan Augsburgból elszabadulhattak.[1324] Lóháton indultak e városból Regensburgba.[1325] Itt csak egy napig maradtak, felfogadva a maguk, valamint lovaik és málhájuk továbbszállítására a szükséges hajókat.[1326] Máriát itt Frigyes bajor választófejedelem figyelme nagyon megörvendeztette azzal, hogy neki kövér, termetes vadkant küldött ajándékba.[1327] November 28-ikán hajóra szállottak. Éjfélre Straubingba érkeztek s innen Vilshofenbe.[1328] Itt a királyné vadászat kedvéért megállapodott, Oláht nyilván a többiekkel előre Linzbe küldve.[1329] Linzbe november utolsó napján érkeztek.[1330] Deczember 1-sején itt megpihentek.[1331] Aztán még aznap tovább mentek Greinig,[1332] hová a délutáni órákban érkeztek s bár tovább utazhattak volna, mégis a kőszirtek által veszélyeztetett dunai utat a királyné mellőztetni kívánta. A hajókat előre küldve, ő hölgyei és cselédsége lóra ülve a parton folytatták útjukat.[1333] Harmadnapra Kremsbe érkeztek, hol mindaddig tartózkodni kívántak, míg Budáról határozott hír érkezik.[1334] Ez időben folyt Budavár ostroma Ferdinánd serege részéről. Buda sorsa már Augsburgban nyugtalanította Máriát. A közhír szerint Budának elfoglalása minden órában bekövetkezhetik. Ha ma nem, hát holnap vagy holnapután. Mindenki biztosan számított rá, egyrészt bizakodva az ostromló sereg kiválóságában s Rogendorf Vilmos hadvezéri nagy hírében, másrészt a török s Szapolyai János kezén levő Budavár őrségének csekélységében. Nagy meglepetés volt tehát, hogy Rogendorf mi hírt sem hallatott magáról.[1335] Balsejtelmek közt töltötte Mária augsburgi napjait s a balsejtelmek voltak augsburg-kremsi útjának is kísérői. A Kremsben vett hírre, hogy Szapolyai és Gritti Buda ostromlóinak kezeibe került, mi általános örömet keltett,[1336] Mária az akkor Bécsből visszatért kremsi apáthoz küldött, tudakolva a hír lakosságát. A küldöncz, sajnos, a hír czáfolatával érkezett vissza. A királyné más hírnököt Bécsbe küldött s abban állapodott meg, hogy kedvező hírre Korneuburgba, Pruckba, Magyar-Óvárra megy. Ha pedig kedvezőtlen hír érkezik, akkor Kremsben marad jobb hírek érkeztéig, vagy Znaimba megy vissza.[1337]

142. GRITTI LAJOS NÉVALÁÍRÁSA.[1338]

A jobb hírek nem érkeztek. Ellenkezőleg, megjött Bécsből a királyi helytartó levele, mely Máriát arról tudósítja, hogy Mahmud bég nándorfejérvári basa 5000 lovassal és 150 naszáddal Buda felmentésére megindult.[1339] Tetézte a szomorú hír hatását az, hogy Kremsben a pestis nyomai jelentkeztek.[1340] Máriát az utóbbi körülmény mintegy arra ösztönözte, hogy vadászati szenvedélyének, mint olyannak mely legjobb ellenszerül kínálkozik a ragály elkerülésére, még szabadabb folyást engedjen.[1341] A Buda alatt aztán deczember 19-ikén bekövetkezett kudarcznak híre rémülettel töltötte el Máriát és híveit.[1342]

Láttuk, hogy Mária terve volt kedvezőtlen hír érkeztének esetére vagy Kremsben maradni jobb hírek megérkezéséig, vagy Znaimba menni. Egyik sem történt. Kremsben értesült ugyanis nagynénjének, Margit főherczegasszonynak, a németalföldi kormányzónőnek Mechelnben 1530 deczember 1-sején bekövetkezett haláláról.[1343] Nagynénje halálával Mária sorsa úgy fordult, hogy neki kelletlenül egy a magyarországi állásnál is súlyosabb missióra kellett vállalkoznia. Bátyja, a császár, felajánlotta neki a németalföldi helytartóságot, melyet Margit főherczegnő, I. Miksának a híres Burgundi Máriától született leánya, 1506-tól fogva viselt volt. Egy oly országnak a helytartóságát ajánlotta fel neki a császár, melynek határán Francziaország királya, Cleve, Jülich és Geldern herczegei betörésre készülten állottak; melynek gazdagságát és kereskedését, szabadságát és műveltségét franczia rablásvágy és zsarnokság ellen védeni kellett; melynek városai folyton készen voltak veszedelmes lázadásokra; melynek északi tartományaiban a pártszellem egyház, állam, társadalom ellen felütötte fejét; melynek parlamentje minden pénz és katona megszavazásában nehézkes volt s melynek igazságszolgáltatását a jogszervezet különbözése annyira megnehezítette.[1344]

Károly császár, kit ember- és világismeret bármely más fejedelemnél jobban jellemez s melynél fogva ő hosszú uralkodása alatt sohasem alkalmazott csatatéren vezénylő tábornokot, kabinetben minisztert, küludvaroknál követet, tartományban kormányzót, kinek ügyességéről és arravalóságáról meggyőződve nem lett volna,[1345] már kezdettől fogva felismerte volt nővérében a kiváló képességeket. Gyöngéd szeretet fűzte őt Mária személyéhez s az volt a meggyőződése, hogy az elhalálozott Margit főherczegnőt senki úgy nem pótolhatja, mint Mária. Ő Máriát úgy tekintette, mint második «énjét»,[1346] s bár Osma bíboros, a császár gyóntatója, nem helyeselte az özvegy királyné kinevezését, noha ő is felismerte benne a bátorságot és a tiszta erényt,[1347] Károly mégis teljesen bízott nővére eredményes működésében, «mert nálánál alkalmasabbat és megfelelőbbet, ha még úgy körültekintett, nem talált».[1348] Mondhatja eszerint a királyné franczia életírója, hogy «minden osztrák herczegnők között egyik sem multa fölül a magyar királynét, egyik sem bírt az ő ragyogó erélyével, tökéletes ügyességével, magas és szilárd értelmiségével, de mert egyik nem is bírta oly kitűnő mértékben, a nagy császár becsülését, tiszteletét, sőt hódolatát».[1349]

Máriát, ki ezidőtt folytonosan panaszkodott szívremegés miatt, bátyja felszólítása váratlanul és kelletlenül érte. Sokáig mentegetődzött, részint chronikus bajára s gyenge egészségére, részint egyéb okokra hivatkozott, melyek neki egy ily terhes hivatal elvállalását lehetetlenné teszik. Sőt hivatkozott arra, hogy katholikus igazhivősége, bár alaptalanul, meg lett gyanusítva, a mi Belgiumban nagy megütközést keltett. Ám a császárt mindezek az okok nem térítették el szándékától. Ő egy sajátkezű hosszú levélben, mely Kölnben 1531 január 3-ikán kelt, teljes bizalommal és határozottsággal kérte nővérét a helytartóság elvállalására. Mária tehát «testvérei, a császár és a római király iránt való engedelmességből» elfogadta egyidőre, ideiglenesen a Magyarországtól és Ausztriától oly messze a continens legnyugatibb végére eső országban,[1350] 1531 január 29-ikén a neki felajánlott császári helytartóságot s alsóburgundiai kormányzóságot.[1351]

143. V. KÁROLY CSÁSZÁR.
(A Behaim Bertalan rajza után készült egykorú metszetből.)

Magyarországban a királyné ez elhatározása, minthogy Magyarországtól való végleges megválást jelentett, keserű érzelmeket keltett. «Ha ő felsége, közös patronánk, írja Szalaházy Tamás egri püspök 1531 január 23-ikán Pozsonyból a királyné titkárának, országunkat elhagyja, bármi is legyen jövő állapotunk, nekünk csak könnyeket hagy hátra. Mert bár a legjobb királynak örvendünk, mégis szenvedni fog szerencsétlen hazánk szabadsága, mihelyt a királynét, édes anyánkat nélkülözni fogjuk.»[1352]

Mária 1531 februárban hagyta el Ausztriát, hogy Belgiumba menjen.[1353] Elindulása előtt mindenkivel, kivel pénzügyi viszonyban állott, netáni adósságok dolgában kiegyezkedett,[1354] mit jellemének egyik újabb szép bizonysága. Kíséretében több régi magyar[1355] és osztrák híve volt. Oláh Miklós, a királynénak 1527 óta titkára[1356] és annak egyik rokona, Lukréczia hajadon, Oláh Miklós Máté nevű testvére fiának, Tamásnak a leánya,[1357] ki később Liszti János felesége lett.[1358] Az osztrákok közt Puchhaim Farkas, kiről már fentebb megemlékeztünk[1359] és Salm gróf és neje.[1360] Nem csekély lelki fájdalmára volt Máriának, hogy egyes udvarnokaitól, minthogy ezek az új hit elfogadásának gyanuja és vádja alatt voltak, a császár határozott kívánságára meg kellett válnia.

Az érzelmek, melyekkel a távozó királynét hívei az idegenbe követték, vegyesek voltak.[1361] Sokan örvendettek, mert vágyakodtak azon helyek után, melyeken szabadságot és jó életet találhatni vélekedtek.[1362] Másoknak ellenben ez a külföldi út sehogy sem tetszett, előre látva a jövő veszélyeket s a sok bajt, melybe jutni fognak.[1363] Ezek közé tartozott maga Oláh Miklós is. Nagy lelki tusakodásban töprengett afelett, hogy a királyné eltávozása tényével szemben mitevő legyen: kövesse-e úrnőjét vagy maradjon-e itthon? Annyira inogó volt megállapodása, hogy barátaitól kért sürgős tanácsot.[1364] Oláh az idegenben való tartózkodás szokatlanságától, az idegen emberek álnokságától s a külföldön való megélhetés nehézségeitől remegett.[1365] Az egri püspök, Szalaházy Tamás, lelkére kötötte neki, hogy a királynét ne hagyja el,[1366] a mitől amúgy sem lehetett tartani, mert hiszen Oláht, ki Mária személyes közbenjárására lett királyi titkárrá,[1367] a hála kötelékei fűzték úrnőjéhez. És tényleg, Oláh loyaliása, hűséges ragaszkodása győzött is aggályai felett s úgy határozott, hogy híven követni fogja a királynét, bármi is legyen sorsa a külföldön.[1368]

144. OLÁH MIKLÓS NÉVALÁÍRÁSA.[1369]

Mária Kremsből 1531 február 10-ikén kelt útra.[1370] Lóháton női és férfikíséretével Linz felé akkora gyorsasággal haladt, hogy a várost 3 nap alatt érte el,[1371] A sietés oka az volt, hogy Linzben találkozni akart fivérével, Ferdinánd királylyal és mert eleget kívánt tenni másik testvére, Károly császár óhajának is, ki őt sietségre szólította volt fel.[1372] Linzben nem a legkisebb okok tartóztatták fel. A királyné, mielőtt távozik, jól rendbe akarta hozni magyarországi és ausztriai birtokügyeit azon esetre, ha azokat a török veszélyeztetné.[1373] Egy másik tartóztató ok a hosszú úthoz való felszerelés, az élelmiszerek beszerzése volt. Mindezek tekintetében a királylyal sokat kellett tárgyalnia. A tárgyalások pénzbeli eredményét nem ismerjük, de Oláhnak némely későbbi leveleiből gyaníthatjuk, hogy a királyné pénzügyi viszonyai ezúttal sem voltak nagyon előnyösek. Kísérőinek csak szűkös költségeket engedélyezhetett, úgy hogy ezeknek a hiányzó összegeket a magukéból kellett fedezniök.[1374]

145. A BRÜSSZELI SZÉKESEGYHÁZ.

Linzből dolgait végezve, a királyné tovább sietett. Németalföldig vivő hosszú útjának közelebbi körülményei felől nem vagyunk tájékoztatva, mert kísérőjének, Oláhnak ez úton kelt leveleit nem ismerjük. Egyik leveléből mégis tudjuk, hogy a királyné Bajorországon át haladt. Oláh egyik levele 1531 márczius 25-ikén Regensburgban kelt.[1375] Innen a királyné a rajnai tartományba ment, Kölnben bátyjával, a császárral találkozott. Kölnből Aachenen át érte el Németalföldet.

Németalföldön Máriának első hónapjai, mondhatni hivatalához való készülődésével teltek el. Ez időből Oláh levelei nagyon gyérek. A mi belőlük kitűnik, az, hogy ő és nyilván társai is, nehezen szokták meg az új viszonyokat. Egy Gentből egyik barátjához 1531 május 21-ikén írott levelében kitörnek kebeléből az elhagyatottság fohászai. Sajnálja, hogy másokra és nem saját magára hallgatott.[1376] Barátok nélkül nehéz eltűrni az új viszonyokat, nélkülük szomorú életet él.[1377] De egyéb mostohaságok és körülmények is hozzájárultak ahhoz, hogy ő és vele az emigratio is boldogtalannak érezze magát. A mindennapi életnek megvoltak itt a maga nyomasztó terhei és kellemetlenségei. Németalföldön érzékeny volt a drágaság, a lakások bére magas, a vendéglősök pedig módfelett nyúzták az idegent[1378] s hogy az áttelelés a sokszor repedt falú szobákban a rossz fűtőkészülékek és a fűtőanyag drágasága miatt[1379] nemcsak nagyon költséges, hanem kellemetlen is volt, s így könnyen elérhető, hogy az emigratio jogos panaszokra fakadhatott. A lelki fájdalmak: a honvágy, az elhagyott rokonok és barátok után való vágyakodás az idegenben való tartózkodást későbben is nehézzé tették[1380] Oláhnak és társainak, ők mégis ezek daczára is hűen megmaradtak a királyné oldalán s ezzel meggyőzően nyilvánították úrnőjükhöz való szeretetök és ragaszkodásuk őszinteségét.

146. A BRÜSSZELI KIRÁLYI PALOTA.

Még csak 1531 július 5-ikén történt Máriának, délelőtt 9 órakor V. Károly császár által való ünnepélyes beiktatása az arany-, ezüstszövésű drága szőnyegekkel díszített brüsseli királyi palotában az összegyülekezett államrendek jelenlétében. Ezen ünnepélyes bemutatáson a császár nevében annak kanczellárja, a panormi püspök szólott a rendekhez, tudtukra adva, hogy uruk e nővel alkalmasabb egyént nem talált a kormányzóságra. Őt hallgassák s az ő akaratát és tanácsát kövessék.[1381] A rendek és küldött követek hálát szavaztak a császárnak, mert a helytartónő okosságáról, jellemességéről és erényességéről már előzetesen értesültek. Őt készségesen kormányzónőül elfogadják s vele szemben úgy cselekednek, a mint azt a császár óhajtja.[1382]

Hogy Mária valóban csak ideiglenesen vállalkozott a külföldi feladatra, az az ő oldalán állott titkárjának, Oláh Miklósnak közleményéből tudjuk. Eszerint ő a történt bemutatás után úrnőjét a királyi palota terméből magánszobájába kísérte, melynek küszöbén Isten áldását kívánta a királyné működésére. Mikor pedig Magyarországon a rend helyreáll, s megszilárdul, akkor reméli, hogy a királyné oda ismét visszatér. E kijelentésére a királyné amennel válaszolt.[1383]

147. A CZÉHEK HÁZAI BRÜSSZELBEN.

A helytartóság ideiglenes elvállalását Mária azon feltételhez is kötötte, hogy a császár ne kényszerítse őt újabb férjhezmenetelre.[1384] Máriának már háromszor is lett volna alkalma özvegységétől búcsuzni. Egyszer Magyarországban, hol Szapolyai törekedett, mint láttuk, keze birtokába jutni. Másodszor 1528-ban, mikor június 28-ikán Ferdinánd római király azon tervvel állott eléje, a mely nővérét V. Jakab skót király nejévé tette volna.[1385] És harmadszor, mikor 1530-ban júniusban a két fivér nővérökkel Augsburgban találkozva, Fridrik pfalzgrófot, a palatinatusi választó fivérét ajánlották neki férjül.[1386] Mária egyik kérő kérésére sem hajlott, kijelentvén, hogy «hű marad elhalt férje emlékéhez, soha többé férjhez nem megy s özvegysége jelvényeit nem teszi le,[1387] mert az ő számára senki sincs, ki vele felejtetni tudná férjét és hogy annak jegygyűrűjét máséval felcserélni nem fogja».[1388] Ezzel is kitűnt, hogy Máriának «oly szíve van, mely ritkán ugyan, de annál igazabban és mondhatni vég nélkül szeretett».[1389] Megnyilatkozott benne boldogtalan édesanyjának természete, ki elhalt férjétől még a halálban sem tudott elszakadni s hitvesi szeretetébe beleőrült. Évek multán, halotti búcsuztatója, Richard püspök ezért méltán emelte ki beszédében, hogy «az erényes fejedelemasszony, Mária, mihelyt özvegyen maradt, minden ékszert, aranyat, csipkét stb. letevén, egész élete végéig megtartá az özvegyek egyszerű ruházatát».[1390] És ekként meghatóan igazakká tette boldogult férje egykor mondott szavait, hogy «Mária vele az isteni gondviselés jóvoltából a szent házasság frigyével és a kölcsönös szeretet kötelékével feloldhatatlanul van egyesítve».[1391]

XXII.
MÁRIA NÉMETALFÖLDI KORMÁNYZÁSA.

MÁRIA a németalföldi kormány élén 1531-1556-ig,[1392] tehát 25 éven át állott s ezen idő alatt a köz- és kormányzati élet minden terén kifejtette nagy képességeit, szívós és bátor erélyét, politikai és diplomácziai tapintatát s soha el nem szunnyadó szépművészeti s irodalmi hajlamait. Kormányideje alatt a politikai s hatalmi versengések magas hullámokat vetettek, vészes felhők sötétlettek nem egyszer újabb hazája egén,[1393] de bölcs belátásának mindig sikerült egyrészt az állam hajóját hullámok felett tartani, másrészt a fenyegető veszélyeket ártalmatlanokká tenni. Annyira bölcsen tudott a helyzet ura lenni, hogy az egyik velenczei követ szerint «szelleme és szive sokkal nagyobb állam kormányzására hivatott volt, mert megmutatta, mennyire terjedhet nőnél a test energiája, a lélek bátorsága és lángelméje».[1394] Bernardo Navagero és Marius Cavalli, a brüsszeli udvarnál Velencze követei, szintén nem tudták eléggé dicsérni Mária németalföldi kormányzónő férfias erélyét, tevékenységét, eszét.[1395] Dicsérete visszhangot keltett még a XVII. században is. «Kormányzónői hivatalát, írja Gans, férfias szívvel viselte, nemcsak Dániával kötött békét s fenntartotta a Sundon a hajózást, hanem háborut izent a francziáknak és másoknak is, viselve azt hősiesen. Semmi vállalatban nem tanusított nőies kedélyt s meg is vetette a női fényt és pompát.»[1396] Mai írók is «erőteljes szellemű s államférfiui éleslátással megáldott fejedelmi nőként» dicsérik.[1397] Oly nőként, «ki nagy tehetségeinél, nemes és emelkedett jelleménél fogva a trónra és kormányzásra mintegy termett vala».[1398] És ezt az elismerő csodálatot Mária valóban meg is érdemelte. Mert mindenütt siker követte az ő munkásságát, mely sem akadályoktól vissza nem rettent, sem előnyt személyes kényelméért fel nem áldozott. Ellenségeinek minden ármánya, ravaszsága és terrora felett győzedelmeskedett. Egykoruaktól tudjuk, hogy a franczia király, I. Ferencz sógornője ellenálló erejét drasztikus, de hazug hirek terjesztésével igyekezett megtörni, őt magát megfélemlíteni s így felette győzedelmeskedni.[1399] Csakhogy mindez hiábavaló igyekezet volt.

A belkormányzás terén Mária feladata valóban nem volt kicsiny. V. Károly elvei amily szigoruak voltak, épp oly makacs is volt azok végrehajtásában.[1400] Mária közvetítése nélkül az amúgy is eléggé kiélesedett ellentét okvetlenül katasztrófához vezetett volna. Károly szigora, úgy a politikában, mint a vallásügyekben erős egyéni meggyőződésen alapult. Amit az állam javára s előnyére jónak, üdvösnek talált, azt valósította is, bármely áldozatába került legyen. Mária okosan transigabilis felfogása azokban az ügyekben, melyek politikai vagy valláspolitikai természetüek voltak, az ellentétek élét tudta venni. A császár kíméletlen, nem egyszer túlszigorú rendeletei végrehajtásában Mária találékonyabbnak s ezzel kíméletesebbnek bizonyul. Bár a Habsburgok családi egoismusánál fogva az ő közéleti felfogása sem volt mindig a legelőrehaladottabb felfogás, mégis mindig annyira előrehaladt, hogy a végletek összetűzését kikerülhette. Így Károly császár vallásügyi rendeleteit nem hagyhatta ugyan végrehajthatatlanul, mégis maguknak a protestánsoknak is el kellett ismerniök, hogy sok jó és nemes akarattal mérsékelte a rendeletek szigorát. «Sohasem szünt meg, mondja franczia életírója, elvei mérsékeltsége által kitüntetni nemesb kedélyét.»[1401] Az ő közbenjárásának s az ő okos engedékenységének eredménye volt, hogy Anvers, Groningen és az Ommelandok teljesen kikerülték az inquisitiót. Brabant csaknem teljesen s hogy Frieslandban csak szórványosan s Geldernben csak 1550 után lépett fel.[1402] Úgy hogy maguk a protestánsok, bár nem szerették, mégis őszintén óhajtották volt kormányzóságát.[1403] Nem lehet benne eléggé felbecsülni azt, hogy a vallási küzdelmek hevében nem tűrte a nyilvános, az országos botránykeltést. Mikor egy Heilborn Miklós nevű ferenczrendi szerzetes egyik iratát, melyben a legdurvább személyeskedéssel kikel Erasmus Rotterodamus ellen, Antwerpenben új kiadás alá rendeztette, a mélyen sértett Erasmus panaszára Mária legott érvényt szerzett azon császári rendeletnek, hogy ily iratokat előleges censura nélkül újból nyomatni nem szabad s meghagyta az antwerpeni hatóságnak, hogy maga elé idézve a nyomdászt, tiltsa meg a mondott botrányirat kinyomását, vagy ha már kinyomva volna, annak megjelenését és árusítását.[1404] A királynénak ezt az intézkedését a nemesb katholikusok is helyesléssel és elismeréssel fogadták.[1405]

148. I. FERENCZ FRANCZIA KIRÁLY.
(A madridi képtár eredeti olajfestménye után.)

149. ANTWERPEN A XVI. SZÁZADBAN.[1406]

Rendkívüli ügyességét, hajthatatlan férfias erélyét, szellemének fölényét fényesen documentálta azokban a küzdelmekben, melyeket a haza fennmaradása, szabadsága és jogai érdekében vívott elleneseivel. Mikor hollandi anabaptisták, kik magukat «keresztelők»-nek (baptistáknak) avagy «szövetségtársak»-nak nevezték, Hollandot és Németalföldet maguknak elfoglalni akarták, Máriának sok éberségre és nagy erélyre volt szüksége, hogy a hydrákként fel-feléledező veszedelmes sectát, büntetéssel, fegyverrel, de szépszerével oktatással is ártalmatlanná tegye.[1407] Végre is sikerült meghiusítani azok hazaellenes törekvéseit. Mikor a Hanza a németalföldi kereskedelmi hajók elől elzárták a Keleti-tengert és a Sundot azon czélból, hogy Németalföld ezentúl csak másodkézből kaphassa a skandináviai termékeket s viszont Skandinávia a németalföldieket, Mária legott repressaliákkal felelt, feltartóztatta a hanzahajókat a németalföldi vizeken s a magukat megadni vonakodókat elsülyesztette, a hanzakereskedők gazdag raktárait és árutelepeit Antwerpenben és Amsterdamban lefoglaltatta.[1408] De erélyének legtündöklőbb diadalait az I. Ferencz franczia királylyal szemben folyt nemzeti küzdelemben aratta.[1409] Hősies önfeláldozással és rendületlen elszántsággal védte Németalföld függetlenségét és szabadságát a királynak minden megtámadása ellen. Ferencz franczia királyról joggal mondhatta egyik magyar főúr, hogy az sohasem törekedett a kereszténység javára szolgálni.[1410] Kicsinyes versenygésből és irígy féltékenységből összeveszítette a keresztény fejedelmeket akkor, mikor azok tömörülése a török hatalommal szemben legszükségesebb lett volna.[1411] Keresztény coalitio esetére elmaradt volna Európa keleti részében az a sok szenvedés és lealázás, melyet a diadalmas törökség okozott. Magyarország nem került volna másfélévszázados rabságba s szép földjén a keresztény civilisatio áldásos veteményei nem taroltattak volna le oly kegyetlenül. A barbárság nem diadalmaskodhatott volna a világ culturája felett.[1412] A Habsburg-ház lealázása és gyengítése volt egyik legfőbb törekvése. E végett egyesült az ugyanerre törekvő Angliával,[1413] de még magával a törökkel is. E nemtelenül felidézett franczia-német-osztrák-olasz háborúban Mária oly tulajdonokat mutatott, melyek őt a legtehetségesebb és legszilárdabb fejedelmek sorába helyezték.[1414] Legszembeötlőbben mutatkoztak rendkívüli képességei 1542-44-ben, mikor a francziák a Nizzában 1538 június 18-ikán, tíz évre kötött fegyvernyugvás daczára is negyedik ízben, V. Károly szerencsétlen algiri hadjáratakor, Németalföldet megtámadták. E perfid támadás, melyben Ferencz király nem átallott a törökökkel Olaszország pusztítására szövetkezni, Európaszerte iszonyatot és gyűlöletet keltett ellene. Leghangosabban Mária szive dobogott e gyalázatos támadáskor ádáz támadói ellen. Csakhamar sereget állított talpra, Antwerpenből Gentbe, innen Monsba, Namurba sietett, minden veszélyeztetett ponton megjelent. Majd itt, majd ott termett. Az orleansi herczeget, I. Ferencz király második fiát visszaszorította, a Vendôme herczeget megállásra kényszerítette, a Gelderni marschalt izolálta, a dánok recognoscáló hajói egyikét elfogta. Mindenhol hidegvérről és nagy körültekintésről tett tanubizonyságot. «Magatokat és szabadságtokat kell végletig megvédenetek, – mondá – nehogy franczia rabságra jussatok. Inkább emészsze fel a háború összes javaitokat, semhogy az ellenség pusztítsa el azokat.»[1415] Hősiességének és fáradhatatlanságának eredménye az 1544 szeptember 18-iki crespyi béke volt, mely a császár javára véget vetett a háborúnak.

150. AZ ANTWERPENI SZÉKESEGYHÁZ.
(Dürer rajza a bécsi Albertinában.)

151. MÁRIA KIRÁLYNÉ.[1416]

Ferencz halálával (1547 márczius 31.) az ellenségeskedések nem szüntek meg végleg Francziaország és Németalföld közt. Ferencz fia, az 1547-ben trónra jutott, tüzes és uralomvágyó II. Henrik nehéz szívvel viselte a nyomasztó tudatot, hogy az a tömérdek pénz és siralmas sok emberáldozat, melynek árán apja, Ferencz király Olaszországban 30 éven át helyreállítani igyekezett a régi hatalmat, hiába volt. Az osztrák-spanyol habsburgi hatalom nem hogy gyengült volna, hanem szemlátomást gyarapodott és Francziaországra nézve egyre fenyegetőbbé lett. Végtelen düh szállta meg a maga tehetetlensége érzetében Henrik királyt. 1551-ben október 5-ikén szövetkezett a nagyratörő szász Móricz választófejedelemmel, ki megfeledkezve a Károly császártól kapott jótéteményekről, azt megcsalva és elárulva hirtelen megtámadta. Mária éleselműségére jellemző, hogy a pártütő Móriczban ő ismerte fel legelőbb a veszedelmes ellenséget. Ő tudósította először Károlyt a választófejedelemnek a franczia királylyal való szövetkezéséről[1417] s bár a készületlen császárnak a hirtelen meglepetés óráiban éjjel a tiroli hegyeken át gyorsan, gyaloghintón menekülnie kellett, mégis a francziáknak 1553-ban megindult ellenségeskedései ezúttal is csak kárukkal végződtek. Mária szivósságának és férfias tevékenységének köszönhette Németalföld a hadi események nagy részét is.[1418]

152. MÓRICZ SZÁSZ HERCZEG.
(Cranach Lukács festménye után.)

Mária e heroikus tevékenysége könnyen megérteti velünk azt a fanatikus dühöt, melylyel a franciák e hősi asszony iránt viseltettek. Pamflettekben mint gonosz boszorkányt szerepeltették, ki farkason lovagolva Francziaország szegény gyerekeit barlangjába csalja s ott vérüket iszsza.[1419] Ennek a dühös gyűlöletnek volt az eredménye, hogy Máriának egyik legszebb építészeti műemlékét, Mariemontot, a francziák – örök szégyenükre – gyalázatosan elpusztították. E durvaságokkal szemben Mária viszont méltón vigasztalódhatott azon öntudattal, hogy hazájának életbevágó érdekeit egy hatalmasb nemzettel szemben érvényesítette. Kimutatta Németalföld természetes szerepét és annak helyzetét az európai küzdelmekben.[1420] S ebbeli érdemeit fennen el is ismerték úgy alattvalói, mint maga a császár. Mikor 1544-ben január 20-ikán V. Károly Máriával együtt Löwenben az egyetemes statusok gyűlésén megjelent, az államok elismerték, hogy a francziák által megtámadt tartományok elvesztek volna Mária királyné körültekintése nélkül s neki ezért hálát szavaztak. De maga a császár is Németalföld vitéz megvédéseért szintén köszönetet mondott a németalföldieknek és kormányzónőjüknek. Majd a crespyi béke megkötése után, Károly elismerte, hogy az utolsó 10 év alatt Mária szolgálatai túlhaladták a kormányzónő és a nővér kötelességeit s őt azzal tisztelte meg, hogy ő maga, köszvénye által akadályoztatva, Mária által akarta és nem a római király által a nagy speieri birodalmi gyűlést megnyitni.[1421] Egyúttal neki adományozta a turnhouti urodalmat, valamint Bingen várost és területét. Ez a császári kegy nagy örömére volt Máriának. Mert íme mostantól fogva egy darab földje volt, mely felett souverain úrnő volt, melynek jövedelmei az ő pénztárába folytak, melynek vadát tetszés szerint vadászhatta s melynek lakói felett kizárólag ő ítélkezhetett.

153. LÖWENI VÁROSRÉSZLET.

Annak a viszonynak rendezésében, mely Németalföld és a Németbirodalom közt forgott fenn, Máriának munkássága ugyancsak nagyon eredményes volt. Folytonvalók voltak a németalföldi tartományok és a birodalmi fejedelmek közt fennálló hatalmi versengések. Mária 1542-ben oly javaslatokkal lépett elő, melyek e téren üdvös kiegyezkedéseket engedtek remélni. Németalföld egyik hírneves jogtudósát Vigliust bízta meg, hogy a németalföldi tartományok sérelmeit s a maga közvetítő javaslatait terjeszsze a birodalmi gyűlés elé, mi 3 év multán 1543-ban ismétlődött az augsburgi gyűlésen. Ezen maga Mária is megjelent legfelsőbb tanácsosaival s a császár tanácsosaival, Vigliussal s a két Granvellával s a vitás ügyet sikerre juttatta. Viglius kijelenti Mária nevében, hogy Németalföld kormánya kész a birodalommal olykép megegyezni, hogy jogaik és szabadságaik fenntartásával hajlandó a birodalmi rendes terhekhez hozzájárulni, de ennek fejében megkívánja a birodalom védelmét csakúgy mint a német államok és területek. Az egyezség végre 1548 június 16-ikán létrejött s vele az összes burgundi tartományok egysége, másrészt azoknak a Németbirodalommal való összefüggése mindenkorra biztosíttatott. Németország azt a hasznot vette, hogy oly tartományok, melyek előbb a franczia koronával függtek össze, mint Flandria, Artois, Burgund, Henegan, Holland, Zeeland stb. most a Németbirodalommal egyesültek. Németalföld pedig, hogy ezentúl a Németbirodalom segítségére számíthatott, példának okáért Francziaország ellenében, megmaradva a közigazgatás, törvényhozás és igazságszolgáltatás terén való szabadságaik csorbítatlan birtokában.[1422]

154. A LÖWENI SZENT PÉTER-TEMPLOM.

Nem kis érdemei vannak továbbá Máriának Németalföld trónutódlásának rendezésében, az úgynevezett pragmatica sanctio létesítésében is. Az egyes németalföldi államokban a trónutódlás különbözőleg volt szabályozva. Egyikben a nő-, másikban a fiuág volt jogosítva, az utóbbi a saliai törvények értelmében s így az a veszedelem fenyegette a még csak imént egy államfő alá rendelt országot, hogy mindjárt V. Károly halála után az egység felbomlik. A császár az ország két legelőkelőbb birói collegiumával, a mechelni nagy tanácsnak és a brabanti udvarnak bevonásával egy pragmatica sanctiót terveztetett, mely szerint a trónutódlás minden tartományban különbség nélkül ugyanazonképpen szabályozva legyen, úgy t. i. hogy a souverain hatalom örökösödése a császárnak úgy fiú-, mint nőágának biztosítva legyen az eddig fennálló, vagy vitás jogok és szokások mellőzésével. Az összes tartományok rendei ellenkezés nélkül fogadták el azt a sanctiót, mert már áthatotta valamennyit a kölcsönös összefüggés és a közös érdekek érzése. A mit Miksa, fia Szép Fülöp, Vakmerő Károly, de sőt még Margit kormányzónő idejében sürgetni kellett, most már elismert igazság volt a nagy többség szivében.[1423] Margit főherczegasszony egy államszövetség, Habsburgi Mária egy állam kormányzója volt.[1424]

Az organisatióban és administratióban Mária nem kisebb talentumnak bizonyult mint fivérei: Károly és Ferdinánd. Károly császár titkárának, Grudiusnak szavai szerint «a királyné élesen látó elméjét soha eléggé nem dicsérhetni».[1425] A kormányzati, közigazgatási, törvényhozási, pénzügyi s hadi ügyek gyorsabb elintézhetése czéljából minden irományt, államit és magániratot szigorú rendben tartott és tartatott, mondhatni levéltári pontossággal kezeltetett. Mikor, hogy csak egy példát hozzunk fel, Ferdinánd király a bányavárosokban reformokat kívánt életbe léptetni, Mária turnhouti 1550 július 24-iki utasításában meghagyta titkárának, Scharberger Orbánnak, hogy bécsi irodájából némely szükséges okiratot vegyen magához, de lelkére köti, hogy az okiratokban a rend meg ne zavartassék.[1426] Hogy mennyire körültekintő, szorgoskodó és intézkedő volt, ez kitetszik imént idézett okiratából. Ebben meghagyja titkárának, hogy jól ügyeljen és figyeljen arra, milyen a bányavárosokban a rendőrség, milyenek az ottani alapszabályok és rendeletek, milyen a gazdaság a kamaráknál és váraknál, milyen a pisetum, az urbarium s jogok állapota.[1427] Meghagyja azt is neki, hogy ügyeljen, vajjon teljesíttetnek-e a haszonbérlet feltételei, melyek az augsburgi szerződésben megállapítvák s hogy a királyi biztosoktól, azok minden rendelkezéseiről, melyeket a városok, kastélyok és bányák körül teendenek, írást kérjen, hogy, ha idővel a bányavárosok ismét a királyné kezére esnének vissza, a jelenlegi visitatio a jövőre zsinórmértékül vagy tájékozásul szolgálhasson.[1428]

155. A LÖWENI SZENT PÉTER-TEMPLOM ÉNEKKARI KARZATA.

156. HABSBURGI MARGIT KORMÁNYZÓNŐ SZOBRA MECHELNBEN.

I. FERENCZ. FRANCZIA KIRÁLY ÉS CSALÁDJA.

A hivatalos és magániratok e gondos összegyűjtésének és rendbentartásának köszönhetni, hogy a brüsszeli államlevéltár a történeti kutatásoknak kimeríthetetlen kincsesbányája. Mária kormányidejéből Brüsszelben annyi az okirat, írja Horváth Mihály, nemcsak Magyarországot, hanem az egész Európát illető, miképpen, például a reformatio s annak a régi vallással vívott első harczainak történelmére nézve, bárhol is alig látszik párja ezen okmánykincseknek.[1429] Ránk nézve különös fontosságú Máriának a magyar bányavárosokat és egyéb özvegyi uradalmait illető magánlevéltára, melyet magával vitt ki Németalföldre. Egész könyvek találhatók itt, melyek az arany-, ezüst- s rézbányák üzletének évenkénti költségeit s jövedelmeit, kiadásait s bevételeit tüntetik fel s így hazánk pénzügyi és culturalis történetének megóvására felbecsülhetetlen adatkincseket szolgáltatnak.[1430] De a rendben tartott okiratkészletnek volt köszönhető, hogy a peres és birói ügyek elintézései nem szenvedtek Mária alatt halasztást, költséges és ügyes-bajos huzódást. Az igazságszolgáltatás, hála az ő fáradhatatlanságának és lelkiismeretes buzgóságának, nemkülönben gyors felfogásának és a dolog lényege hamaros megismerésének, gyorsmenetű volt. Az ítéletben mégis mindig meggondoló, soha el nem hamarkodó volt.[1431] Mária maga példánya volt a szorgalomnak és lelkiismeretességnek. Igazságszolgáltatása felülhelyezkedett minden melléktekinteten. Egészen bátyja, a császár nyomán haladt.[1432] Nem volt tekintettel senkire és semmire, csak magára az igazságra és jogosságra. Ajtaja mindenki előtt nyitva állott[1433] s így módjában állott az igazság biztos kifürkészésére alaposan tájékozódni. Hozzájárult, hogy amily hajthatatlan volt akarata, épp annyira hozzáférhetetlen volt kéréseknek és fenyegetéseknek.[1434] Hivatalkodásában «neki a munka és fáradozás életeleme. Uralkodni szeretett, nem hermelint viselni. Az összes fonalak az ő kezeiben egyesültek. Az ország kormányzását, had- és külügyét ő intézte».[1435] A birodalom ura, a császár jóformán mindent az ő elintézésére bízott.[1436] Mária naponta kétszer is hosszant tanácskozott a császár tanácsosaival.[1437] Még a betegség sem akadályozta őt abban, hogy a hivatalos előterjesztéseket meghallgassa, a munka mintegy éltetőleg hatott reá.[1438] Csak ott érezte magát munkára nem hangoltnak, ahol nem bízott az eredményben, hol nem volt elég módja sikerhez jutni.[1439] Iróasztalán felhalmozódtak az összes hatóságok iratai. Mindent átolvasott: a kérvényeket, az ítéleteket, a jelentéseket és a döntéseket. Mindezek tömege miatt a hozzáérkezett privátlevelek elintézésére sokszor csak napok mulva került a sor.[1440] Magánszobáiban is folytatta a munkát.[1441] Majd lóra pattanva helyi vizsgálatokat tartott. Felkeresett s bejárt várakat s katonai sánczműveket, kereskedelmi telepeket és hajókat s ilyenkor mindenki bámulhatta nagymérvű szakismereteit. Meghallgatott különböző vélekedéseket, megvizsgálta azokat s ha egyszer aláírt valamit, akkor hasztalan volt minden könyörgés, szószólás, fenyegetés. A tartományokat nem bízta helytartóira és tisztviselőire. Egyszer Flandriában és Namurban, másszor Artoisban, majd Luxemburgban, Hollandban, Seelandban, Felső-Ysselerben jelent meg. Jötte mindig váratlan, rögtönös volt.[1442] «Oly nő, mondja egyik velenczei követ, kiben igen sok férfiasság van. Maga gondoskodik a hadi ügyekről s tervezi is azokat, valamint a várak erődítését s mindennemű államügyeket. Mindent saját szemeivel akart látni, lóhátra ült, hogy szemlét tartson a csapatok felett s megvizsgálja az erődöket. Fáradhatatlan úgy a harcz mint a béke idején, megmutatta, mit tehet egy hozzá hasonló asszony lángesze és ereje».[1443] Sokszor hónapokon át távol volt székhelyétől. Futamodóhoz hasonlított inkább, semmint állandóan helybenlakóhoz.[1444] Az időjárás zordonságát fel sem vette.[1445] Nagy előnyére volt energiájának ritka rábeszélőképessége, melylyel az országos vállalatokhoz szükségelt pénzt és katonaságot előteremteni tudta. Pénz és katona beszerzése Németalföldön nagyon is nehéz, complicált dolog volt, mely azonban az ő kezelésében soha annyira complicált nem lehetett, hogy eredményhez ne vezetett volna. Ő pénzszerzésben és katonaállításban, mint regens, nem parancsolhatott, csak előterjesztést tehetett. Vesztegethetett, ígérhetett, rábeszélhetett: de csakis az egyetemes államok, vagyis az ország parlamentje határozott. Elfogadhatta vagy visszautasíthatta a regens előterjesztéseit.[1446] Ám Mária, ki erélyét józansággal és okossággal egyesítette, a szükséges pénzt és katonaságot mindig megkapta a statusoktól, bár tudvalevő, hogy mily nehéz dolog volt azokat adakozásra birni. Ebbeli sikerei Máriának épp oly nevezetesek voltak, mint a megadott pénzzel és katonasággal az ellenségen diadalokat aratni.[1447] Erőszakos megadóztatások, ha előfordultak, inkább kincstári rendelkezések voltak, semmint a királyné parancsai.[1448]

157. A LÖWENI SZENT GERTRUD-TEMPLOM BELSEJE.

158. A TURNHOUTI KASTÉLY.
(Richter Aurél rajza.)[1449]

Fáradhatatlansága és odaadó buzgósága kitünt továbbá a hivatalos repraesentálásban is, mely nem egyszer igen súlyos terheket rakott vállaira. Abban az időben, 1549-ben, mikor V. Károly császár óhajára fia II. Fülöp, mint trónörökös a németalföldi tartományokat először látogatta meg,[1450] Mária szereplése nagyon hozzájárult ahhoz, hogy a gazdag tartományok, anyagi és culturális civilisatiójuk szemkápráztató fényét a fejedelemfi szemei előtt ragyogtassa. Fülöpöt április 1-sején Mária és nővére Eleonora fogadták[1451] s kizárólag Máriának köszönhette, hogy mint valóságos hódító járta be örömujjongás közt azon földet, melynek kormánya szintén reá várakozott s Mária, lóháton kísérve unokaöcscsét, ennek folytán oldala mellett állott, kitartva a fárasztó ceremoniák, ünnepségek, bankettek, a tavaszi tánczvigalmak és szinjátékok végtelen sokaságában.[1452] E hosszas út valóságos próbáját adta a nő testi és lelki organismusa edzettségének, de egyszersmind az ő loyalis dynastikus felfogásáról is tanuskodott. Ő háza érdekében kötelességének tartotta személyes részvételével fokozni unokaöcscse diadalútjának erkölcsi hatását.

159. MÁRIA KIRÁLYNÉ 1532-IKI EMLÉKÉRME.[1453]

Épp úgy kötelességének tartotta azokban a látványos ünnepségekben részt venni, melyekben háza fénye és hatalma külsőleg is megnyilatkozott. Az aranygyapjas rend káptalanának egybeülése fontos állami ünnepség volt, hiszen ezen a Megváltó, a Boldogságos Szűz és Sz. András dicséretére és dicsőségére, a keresztény vallás s a szentegyház védelmére és terjesztésére valamint a jó erkölcsök szaporítására alapított nagy rend alapszabályszerű feladatához tartozott a rendtagok jó erkölcsei felett őrködni s azok kihágásait megbüntetni.[1454] Mária annál készségesebben vett részt a társasünnepségben, mert kedvező alkalmul szolgált jó erkölcsökre törekvő buzgóságának, de nem egy nemzetközi politikai ügy elintézésére is.[1455]

160. PORTUGÁL IZABELLA, V. KÁROLY NEJE.
(Tizian festménye a madridi Muzeum del Prado-ban.)

161. AZ ARANYGYAPJASREND JELVÉNYE.
Richter Aurél rajza.

Ám érdekes Mária személyes karakterét is szemlélni azon időben, melyet Németalföldön töltött. Ugy látjuk, hogy azt a képet, melyet az ő személyes tulajdonságairól ifjú éveiben megrajzolni igyekeztünk, most idős korában határozottabb s jellegzetesebb szinekkel kifejezőbbé tehetjük. Határozottsága szókimondó asszonynyá tette őt. Az volt ő még testvéreivel szemben is, bár irántuk való szeretete és tisztelete, rajongásig fokozódott volt. Szókimondása egyes esetekben a kiméletlenségig kemény volt. Mikor Ferdinándnak 1529 június 13-ikán fia született, Mária szerencsekívánatait juttatta el hozzá, de felhasználta az alkalmat állampolitikai észrevételekre is. «Miután Isten annyi gyermekkel áldja meg, írja Ferdinándnak, annál szükségesebb, hogy fáradhatatlanul rajta legyen tartományait megtartani. Ő úgy látja, hogy nehéz lesz Magyarországot megtartani, mert a nemzet elégedetlen vele (Ferdinánddal) s átkozza azokat, kik arra csábították, hogy őt királylyá válaszszák.»[1456] Szókimondásával megszerezte magának azt a dicsőséges hírnevet, hogy ő, mikor tőlünk már búcsút vett volt, Ferdinánd lelkiismerete s a magyar nemzet szava lett. [1457] Ő tőle reménylette a magyar honfi szerencsétlen hazájának külföldről érkező megsegítését.[1458] Könnyek hullását látta Szalaházy Tamás egri püspök Mária elköltözéséből származni, mert e nő volt szabadságunk biztosítéka.[1459] És ujjongó örömmel telt el, mikor hallotta, hogy a királyné visszatérőben van német- s osztrákországi útjából.[1460]

Nem egyszer bizony nagyon nehéz helyzetbe jutott mikor testvérei személyes érdekeinek conflictusában nyilatkoznia kellett. Károly császár egyik legszivósb óhaja volt, hogy mint mondja, házuk érdekében[1461] fia Fülöp nyerje el a római császárság koronáját, melyre pedig I. Ferdinándnak volt igénye. 1550-ben, augusztusban terjesztette Károly abbeli kívánságát a választófejedelmek elé az augsburgi gyűlésen, melyen a császár testvéreivel személyesen találkozott. Ferdinánd nagyon szigorúan ragaszkodott jussához s ettől sem a császár követelései, sem a császár nővéreinek, Máriának és Eleonorának kérései és könnyei daczára sem állott el. Mily nagy fájdalmat szenvedhetett a családja szolgálatában álló nő, mikor látta, hogy már-már szakadásra kerül a dolog s Ferdinánd testvérei elől teljesen félrevonult. Valóságos ír volt sebzett lelkére, amikor végre is egy privátszerződés a viszálynak véget vetett abban az értelemben, hogy míg Ferdinánd a császári koronát kapja meg, annak birtoklásában őt majd Fülöp kövesse, azt pedig Miksa, Ferdinánd fia.[1462]

162. HOLLANDI ZÁSZLÓTARTÓ.
(Jacob de Gheyn rézmetszete után.)

Az igazságot, melyet Mária mindenki számára szentnek tekintett s mindig, mint láttuk, már magyarországi helytartósága idejében biráskodásának alapelvét képezte, a maga jogainak és igazainak megóvásában szintén elengedhetetlennek tartotta. A benne fejlő igazságérzés hozta magával, hogy ő magyarországi javairól még elköltözködése után sem mondott le s mikor e javak nagy része Szapolyai kezébe ment, nem habozott ezeket tőle még a szultán közbenjárásával is visszaszerezni. A Konstantinápolyban járt Scepper Kornél volt ott az ez ügygyel megbízott procuratora.[1463] Ugyanazon igazságérzésének kifolyása volt, hogy elfogadtatta, megerősíttette s egész terjedelmében átiratta Miksa főherczeggel, mint I. Ferdinánd örökségével az ő jegyajándékát s Magyarországban bírt özvegyi javait illető ama szerződést, mely I. Ferdinánd és ő közte, Károly császár közbenjárására és békebirósága mellett, Augsburgban 1548 márczius 7-ikén létrejött.[1464] Mária e szerződés végrehajtásánál a maga biztosaiul báró Eyczing Ulrik tanácsosát, hellersteini Haller Farkas lovagot, udvarmesterét, kincstartóját s tanácsosát, Sparentorfi Krabat György és Scharberger Orbán titkárait nevezte ki s hatalmazta fel.[1465] Ez igazság- és jogérzésből folyólag elszámoltatott magának tisztviselői pénzkezeléséről még ezek halála után is[1466] s kifizette magának követeléseit adósai hagyatékából.[1467] Követeléseiről még testvére, Ferdinánddal szemben sem mondott le.[1468] Az ő kérésére kellett Ferdinándnak 1551 márczius 9-ikén Augsburgban akként intézkednie, hogy a királynétól haszonbérbe vett bányavárosok s egyéb özvegyi javak évenkénti 34 ezer magyar forintnyi díja fejében 1551-től kezdve a következő 6 évre Mandlich Mátyást augsburgi polgár előre, összesen 204 ezer magyar forintot fizessen. Ezért Mandlich Mátyás Ferdinánd a bécsi és ausseei sóhivatalok jövedelmeivel biztosította.[1469] Perre hagyta jönni igazait, ha azokat veszedelem fenyegette.[1470] Egynél több adatunk van arra nézve, hogy adósait exequáltatta[1471] s hogy jogait avagy jogaiból folyó érdekeit kérlelhetetlenül óvta.[1472] Hogy az adósságok behajtását eredményesebbé tegye, a behajtónak százalékokat engedélyezett.[1473] Ám mindez csak nagy igazságszeretetéből folyt, mert hogy lelke mélyében jóindulatú, könyörülő, készséggel segítő egyén volt, úgy mint bátyja a császár,[1474] ezt azon készsége bizonyítja, melylyel kijelenté, hogy egyes exequáltakról és azok gyermekeiről ő kegyelmesen gondoskodni fog.[1475] De bizonyítja jószívűségét egész élete is. Készséggel teljesítette a hozzá folyamodók kéréseit.[1476] Közbenjárt érdekeik megóvásában.[1477] Megalapította kegyességével sok ember szerencséjét.[1478] Hálásnak mutatkozott a neki teljesített szolgálatok megjutalmazásában,[1479] azok érdekeit tehetsége szerint előmozdította s ügyeiket ajánlotta azoknak, kik segíthettek.[1480] Igazán érdemeseknek ügyét előmozdította az útban álló akadályok daczára is.[1481] Szorgalmazta nyugdíjasainak kielégítését.[1482] Bár szigorú volt másoknak vele szemben kötelező szolgálati megkövetelésében[1483] és hajthatatlan az igazság elismerésében, mégis nem hiányzott benne a figyelem és gyöngédség sem. Erre vall magaviselete elutasított kérői iránt,[1484] s erre azon kegyes fogadása, melyben a nála járt Wallop Jánost részesítette s kinek fáradozását és iránta való jóindulatát egy arany kupával hálálta meg.[1485] Gyöngédségét és figyelmét árasztotta azok családja iránt, kik az ő és bátyja, a császár szolgálatában fáradoztak. Azelőtt hogy Scepper Kornél követi minőségben Konstantinápolyban járt, a királyné, Gentbe érkezve, egyik bizalmas pohárnokát Scepper nejéhez küldötte, ura távollétében őt vigasztalandó és kegyéről őt biztosítandó.[1486] Mikor pedig a királyné Gentet elhagyta, Oláh Miklóst Sceppernéhoz küldte búcsuzni.[1487]

163. A RÉGI KIRÁLYI KASTÉLY GENTBEN.
(Richter Aurél rajza.)

A mit pedig ellene mint bosszúálló nő ellen felhoznak, csak olyan, a mi nem természetes karakterét mutatja, hanem női érzékenységéből folyt: a mi többé-kevésbbé minden emberben, kivált nőben megvan. Mikor politikai ellenfele földig forgatja fel egyik legszebb építészeti alkotását s tűz martalékává teszi azon alkotásainak összes értékes berendezését, természetes, hogy azt a fájdalom első pillanatában megtorolni óhajtja. «Olyan az asszonyi természet, a legnagyobbé is, hogy igen bosszúállók, ha megsértetnek», mondja Brentome. Mikor azok az alattvalók, kik az ő és testvére V. Károly császár hálájára lekötelezve voltak, ellenök fellázadnak, érthető, hogy a megtorlás vágya szállotta meg őt s hogy a lázadás leverése után szive kiengesztelést csak akkor érzett, mikor a lázadás szítói kivégeztettek s a többiek térdenállva életökért könyörögtek előtte.[1488] Ám a szenvedély első felhevülése után Mária az maradt s annak mutatkozott, a mi valójában volt: nemes és jóságos nő. Hogy mennyire képes volt megnyerni ismerőseit, hiven mutatja Batthyány Ferencznének egyik Máriához intézett levele, melyben magasztalja az ő, az írónő és férje iránt mindenha tanusított kegyességét, mely akkora, hogy ha száz évig élne, azt Ő felségének eléggé meg nem köszönhetné. «Amig élek, mondja, Ő felsége szolgálatát el nem hanyagolom, mint kegyelmes Urnőmet csakúgy, mintha a szerződtetett jobbágya volnék.»[1489] Már előbb, 1552 szeptember 2-ikán férje, Ferencz gróf, tudósítva Máriát a hazai válságos viszonyokról, kéri őt, hogy ha netán neki és feleségének kivándorolnia kellene, fogadja őket kegybe, mert a királyné az ő egyedüli reményök.[1490] Az a Brodarics, kit politikai okok kényszerítettek a királynét és pártját a mohácsi vész után nemsokára elhagyni, mintegy bűvös erő által érezte magát a királyné személyéhez vonzani. 1533 márczius 8-ikán oly levelet intézett Pozsonyból Oláhhoz, mely amily meglepő oly megható is. Kéri a királyné titkárát, ajánlaná őt a királyné kegyelmébe, mert bármikor alakuljanak is a közügyek s bármit is mondanak vagy mondtak valaha felőle Ő felségének, ő nem tud megfeledkezni annyi kegyességről és jóságról, melylyel őt a méltatlant és érdemetlent támogatta és nemcsak a vele egyenlők, de az őt felülmulók, a nálánál kiválóbbak közt is az ő tekintélyével felemelte. Mely jóságáért ő, míg él, Ő felségének minden módon hálás lenni akar. És ha oly nagy távolság nem elválasztaná őt a királynétól, ő nem türtőztethetné magát, hogy ő felségét hódolatteljesen fel ne keresse. De ha az Uristen, mint reméli, sőt jövőre biztosra veszi, békét hoz az országra, akkor ő a hosszú út fáradalmaitól nem fog visszarettenni, hogy legalább kis részben nyilvánítsa ő felségének háláját.[1491] de Brodarics másszor is eseng Oláhnál a királyné kegyének számára való kieszközléséért,[1492] mert ez életének legfőbb óhaja. Ajánlja tehát neki az ő legalázatosabb szolgálatait.[1493] Thurzó Elek is mindvégiglen megőrizte szivében Mária iránt való szeretetét és megbecsülését. A királyné betegségéről kapott hírek szomorúsággal és fájdalommal töltötték el.[1494] Egyre ajánltatja magát kegyeibe s felajánlja neki halála napjáig való szolgálatkészségét.[1495] Semminek sem örülne inkább, mint annak, ha a királyné valamikor visszajönne közéjök. Más, tőle még távolabb álló egyénnek is hódoló szeretettel viseltetnek iránta. Gilinus Camillus, a milanói fejedelem titkára és tanácsosa a királyi úrnő «lábait csókoltatva» a legjobb egészséget kívánja neki, hogy hálásaknak mutatkozzanak annak, kinek mindenöket köszönhetik. [1496] Graphaeus Cornelius hálatelt szivvel Máriának dedikálja egyik művét.[1497] Szintén megható Burgio pápai nunciusnak a királyné titkárához intézett azon kérelme, fejezze ki úrnője előtt az ő hódolatát, melyből megértve ő felsége, hogy semmi sem fekszik annyira szivén, mint annak ügye és érdeke.[1498] Még magasztosb dicséretben részesíti őt Rotterdami Erasmus, ki felismeri benne «a fennkölt nők legjobbikában, a mennyei jóságot, mely számukra fájdalom és zaklatás után vigaszt és derűt hozott s ki miért méltán hálát szavazhatnak Istennek és boldognak mondhatják a hazát, melynek osztályrészül ily úrnő jutott, mint kinek kormánya alatt az jámborságban s szabad művészetekben annyira virágzásnak indult».[1499] Ugyanő egy másik levelében Máriáról úgy beszél, mint kinek «különös bölcseségét és jámborságát mindenki hirdeti».[1500] Majd elhatározza Oláht szerencsekívánataival amiatt, «hogy a szerencse jóvoltából annyira tisztességes helyet foglalhat el annál a nőnél, kinél a fejedelmi nők sorozatában emberségesebb s sz. erkölcsökben tündöklőbb nincsen. [1501] De gratulál önnönmagának is «mint kinek barátja egy oly hatalmas kiváló nő oldalán van, kinél magát felette ajánlhatni kívánkozik s kinek iránta való kegyét ő örökre bírni kívánja».[1502]

164. MÁRIA KIRÁLYNÉ.
(Az eredeti metszet Ő Felsége hitbizományi könyvtárában.)

A milanói fejedelem titkára Gilinus Camillus nem kisebb elragadtatással és magasztaló hálálkodással ír Máriáról. Oláhhoz 1534 október 12-ikén írott levelében «örömét fejezi ki a ritka kitünő nő jóléte felett, nem tud neki eléggé hálás lenni, a miért Ő felsége az ő csekélységét kegyeivel annyira elhalmozza. Nem szünik meg lelkének nagyságát és arányban való kiválóságát csodálni s kész az ő szolgálatában fejét is feláldozni».[1503] Hogy maga fejedelmi ura, a milanói herczeg is csodálattal van Mária iránt eltelve, azt ugyancsak Gilinus mondja Oláhnak. «Az én uram, a herczeg úgy tekinti Ő felségét, mintha annak szolgája volna és bámulattal van iránta eltelve.»[1504]

Az oldalán évek során a titkári minőségben működött Oláh Miklós, kinek hivataloskodásában bőséges alkalma volt Máriát alaposan megismerhetni, dicséri «világosan látó éles elméjét, mint ki ritka jelenség az asszonyi nem közt. Igazi nővére nemcsak vér szerint Ferdinándnak, hanem annak elméje, jámborsága, erényei s egyéb testi-lelki kiválóságai szerint is.»[1505] A császár követe, Scepper Kornél becsvágyát látta kielégítve akkor, mikor ura őt Mária tanácsosául kinevezte.[1506]

Ha Mária költséges kormányzása miatt a rendeknél, mint ilyeneknél nem is állott különös szeretetben, az egyeseknél mégis, ezek körében is, szeretetben és becsülésben részesült. Oláh Miklós egyik leveléből tudjuk, hogy Máriát Monsban, mikor oda Binchéből költözködött, a lakosság ujjongva fogadta.[1507] Ugyanőtőle tudjuk, hogy Valenciennesben, odaérkeztekor fáklyákkal és szövétnekekkel, az öröm és vígság minden megnyilvánulása mellett fogadták. A város polgárai neki ezenkívül 500 Károly-aranynyal megtöltött középnagyságú ezüst tartályt ajándékoztak.[1508] Egy másik városban is a legelőzékenyebben fogadták, két napon át vendégszeretetben s kedves látványosságokban is részesítették.[1509] Maga az ország fővárosa, Brüsszel, megbánva egy alkalommal tanusított ellenkezését, a visszaérkező királynét nagy ünnepséggel fogadta.[1510]

165. MÁRIA ÉS II. LAJOS VOTIV-ABLAKA A BRÜSSZELI SZÉKESEGYHÁZBAN.

XXIII.
MÁRIÁNAK TUDOMÁNYOS, SZÉPMŰVÉSZETI
ÉS ZENEI FOGLALKOZÁSA. SPORTKEDVELÉSE.

AZ ÁLLAMÜGYEK sokasága mellett talált Mária időt tehetségeinek, ízlésének és hajlamainak egyéb téren is eleget tenni. Residentiái: Brüssel és Mecheln az elegáns székvárosok bélyegével ékeskedtek. Nem voltak ugyan színhelyei az oly lármás és pazar ünnepélyeknek, mint milyenek a franczia király és a császár udvaraiban szokásosak voltak, de mégis magukban egyesítették a kormányzati, tudományos és művészeti előkelőséget, a társaság színét-javát, nagy neveket, fényes talentumokat, híres szépségeket. Mária lakótermei a szépművészetek, a tudomány, az irodalom és a ritkaságok tárai voltak. Összes használati tárgyai művészi kivitelűek voltak. Ezekből való lehet az az ezüst tintatartó is, mely az árvízkárosultak javára Budapesten, a Károlyi-palotában 1876-ban kiállított emléktárgyak közt volt látható.[1511] Az a Mecheln, melyben Mária resideált, a mai Mechelntől óriásilag különbözött. Ma Mecheln, Belgium prímási székhelye a maga nagy csendességével és vidéki elzárkózottságával, valamint lakosságával nagyon megfogyatkozott anyagi viszonyainál fogva is éles ellentétben áll régi elevenségével, sürgő forgalmával és polgári gazdagságával. Ma szinte hallja az ember az utczái kövezetének hasadékaiból kisarjadzó fű és bozót növését. Fényes multjára csak kevés épülete emlékeztet. Templomai, kivált a nagyszerű gótstilű, hatalmas tornyú és ékes szentélyzárású székesegyháza és tágas piaczán a régi kormányzósági épület, mely ez idő szerint restaurálás alatt van s pompásnak igérkezik. Míg a város templomai a régi idők pénzbeli tehetősségét és lángoló hitbeli buzgóságát juttatják eszünkbe, addig a Tribunál néven szereplő piaczi nagy épületet közvetlenül Mária emlékezetét éleszti fel szemlélőjében. Az épületet a királyné fivére, Károly császárt emeltette s azt a mai restaurálás azzal a szerencsés eszmével fejezi ki, hogy a kapuzat fölött a hatalmas monarchia kőből faragott szobrát helyeztette el. A hatalmas, négy frontot tevő palotának még nem restaurált része építészetileg igen festői tömeg. A rajta levő Múzeum felirat mondja, hogy benne ez idő szerint a városi régiségek és művészeti tárgyai, képei, pecsétjei, érmei elhelyezvék. E gyűjtemények azon termekben vannak, melyeket egykor Margit főherczegasszony és Mária királyné is laktak. Régen itt voltak elhelyezve Mária könyvtára és értékes művészeti és ritkasági gyűjteményei is. Könyvtára, ha nem is volt túlnagy, mégis nagy értéket képviselt volt. Ő a könyvtárt későbben, mikor bátyjától, a császártól a turnhouti uradalmat adományba kapta, turnhouti várkastélyába szállíttatta át. E könyvtárban részint eredeti nyelvű, részint franczia és olasz fordítású művekkel, theologia, valláserkölcs, történet, nemzékrend, bölcsészet, költészet, klasszikai és szépirodalom volt képviselve.[1512] De nagyon feltűnő egy olyan irománynak a hiánya, melynek a XVI. században nagy kereslete lehetett: a geografiai könyvek hiánya. A XVI. század első felében a hitvitázó theologiai irodalmon kívül talán épp a geografiai irodalom kelthetett legszélesebb körökben érdeklődést. Katholikus Ferdinánd kora s általában e század első fele a felfedezések kora volt. Columbus Kristóf szerencsével megkezdett művét elszánt s bátor, semmitől vissza nem rettenő hősök 50 év alatt oly sikerre vitték, hogy az Újvilágnak nemcsak partvidékei, de belső területei is az európaiak tulajdonába jutottak. Cabot, Cabral, Pinzon és Diaz, Cortez, Magelhaens, Verazzani, Pizarro, Cartier, Orellana, Soto és Hutler felfedező útjai árán az új világrész egész kiterjedése az északi és északnyugati partterületei kivételével nagyjában ismertté lett. Vele új világnézetek és világperspektivák nyíltak az emberi elmének, melyekről a mechelni, illetve turnhouti könyvtár könyvkincsei még mit sem árulnak el.

166. MECHELN FŐTERE.

Mária könyvtára még nem sugározta olvasója elméjébe az újkor hajnalpírját. Az óvilág eszmekörét és ismeretösszességét közvetítette csupán annak, ki tartalmából merített. De nagy igazságtalanság volna ebből csökönyösségre következtetni annak a számlájára, ki a nevezett könyvtárt összegyűjtötte. Miért s mi jogon követelnők azt, hogy a legelőhaladottabb eszmék szolgálatában állott legyen az, ki csaknem kizárólag a politikai szolgálatában állott. Mint ilyen még mindig magasan emelkedik a hétköznapiság s a közepes színvonal fölé. Hogy Mária s udvara a tengerentúli nagy világfelfedező eseményeket igenis figyelemmel kísérte, annak klasszikus bizonyságául a királyné titkárának, Oláhnak tanuságát hozhatjuk fel. 1535 január 10-ikén Brüsszelből Gerendi Miklós erdélyi püspökhöz írott levelében említi azokat a tömérdek kincseket, aranyhegyeket, tyúktojásnagyágú gyöngyöket, melyek az Újvilág keleti szigetein találtattak.[1513]

167. A RÉGI SAVOIE-HÁZ, MOST IGAZSÁGÜGYI PALOTA MECHELNBEN.

168. A MECHELNI RÉGI TANÁCSHÁZ.

169. II. VAGY KATH. FERDINÁND ÉS CASTILIAI IZABELLA ARANYPÉNZE.[1514]

Mária könyvtára legfőképpen mutatja az ő lelki igényeinek sokféleségét s híven bizonyítja, hogy nemcsak a könnyű, szórakoztató szépirodalomban, hanem a komolyabb s szárazabb oktató művekben s a klasszikusok remekeiben is élvezetet talált. A könyvtárában képviselt irodalmi szakokból a már említett theologiain kívül a következő művek voltak:

A történelmi szakba vágó művekből főleg a régi korra, az emberiség,[1515] a zsidó,[1516] az assyriai,[1517] a görög,[1518] a maczedon,[1519] a római[1520] és a puni[1521] s az újabb[1522] korszakokra vonatkozik. A romantikus színezéssel, művészi virtuozitással s életfriss nyelven író Foissart könyve,[1523] a még a XVII. században is nagy vonzóerővel bíró Merlin életére vonatkozó könyv[1524] is megvoltak Mária könyvtárában, valamint avensei János könyve.[1525] A történelem egyik nevezetes mellékága: a genealógia képviselve volt a franczia királyok származástanával.[1526] A klasszikusok közül Seneca,[1527] Titus Livius,[1528] Julius Caesar,[1529] Tullius Cicero,[1530] Ovidius,[1531] Lucanus, Suetonius és Sallustius[1532] művei. Az újabb klasszikusokból Petrarca[1533] és Boccaccio.[1534] Többrendbeli ballada.[1535] A szépirodalmiakból a Kóbor lovag,[1536] a Remete lovag,[1537] a Szerelem művészete,[1538] a Lovagság művészete,[1539] a Hölgyek tükre,[1540] a Hölgyek Lovagja,[1541] a Hölgyek diadala,[1542] a Gyönyör kertje,[1543] a Világ tükre,[1544] Lancelot du Lac, Ginevra királyné lovagja, Artus király hőse sokat olvasott regényének 3 kötete,[1545] Száz régi elbeszélés,[1546] a Három erény tükre,[1547] Róza királyné, Godeffroy de Bullion anyjának könyve,[1548] a Béke vigasza,[1549] a Hölgy jelmondata[1550] s néhány más irodalmi mű. A moralizáló s oktató művek közül: a nemes emberek erkölcseiről,[1551] többféle oktató könyv,[1552] a Szerencse és erény kalauza,[1553] a Test és Lélek beszélgetése,[1554] a Bölcsek komoly mondásai,[1555] a Boldogság vitája,[1556] a Fejedelmek uralkodása,[1557] az Erény könyve,[1558] a Bölcseség órája,[1559] a Jó erkölcsök,[1560] a Világ képe,[1561] a Kincses Könyv[1562] s még más egyéb könyvek is. A mint Mária a maga összes holmiját, állami és magániratait, gyűjteményét a legnagyobb rendben tartotta, úgy könyvtárát is hűen gondozó kezekre bízni el nem mulasztotta. 1531-től 1535-ig Contault Richard, 1536 januártól kezdve Sullier István voltak könyvtárosai.[1563] A becses gyűjtemény azután haláláig Turnhoutban maradt, akkor II. Fülöp, mivel a királyné könyvgyűjteményét, Spanyolországba való költözködésekor 1555-ben unokaöccsének hagyta, a könyveket a királyi könyvtárba hozni rendelte. A királyi könyvtár őre és kincstartója Viglius de Zwischen, a könyveket e rendelet folytán összeszedette és Brüsszelbe hozatta.[1564]

170. A BRÜSSZELI VÁROSHÁZ.

Hiánytalanul kerültek-e a könyvek Brüsszelbe, biztosan meg nem mondhatjuk. A Mária halála után való kezelési hűséget annyiban véljük gyanuba vehetni, a mennyiben Guchard közlése szerint Meeus-Muller neki szívességből oly könyvek jegyzékét szolgáltatta át, mely könyvek örökség útján kerültek az ő tulajdonába.[1565] Hogyan válhattak a könyvek öröklés tárgyává? Hogy én a nagy könyvtárba került könyveket látni és forgatni óhajtottam azon esetleges bejegyzések miatt, melyek azokban netán Mária királyné kezétől származnak, az természetes. E szándékkal fel is kerestem a királyi könyvtárt, de itt azt a választ kaptam kérésemre, hogy a könyvek ugyan tényleg a királyi könyvtárba kerültek, de most már annak több mint 300 ezer kötetet tevő óriási átlagából ki nem válogathatók, annál is kevésbbé, mivel a Mária-könyvek különleges jelzés nélkül egyesítettek e nagy könyvtár könyveivel.

A könyvtárhoz ritka és becses tárgyakkal, érmekkel és ritkaságokkal telt cabinetek is tartoztak.[1566] Nyilván ezek közt voltak elhelyezve azon termés-aranyérczek is, melyeket hazánkból kapott volt.[1567] Ezek is hová, merre kerültek? Magával vitte-e ezeket Mária Spanyolországba? Avagy ezek is öröklés útján idegenek birtokába jutottak? Oly kérdések, melyekre ez idő szerint választ nem adhatunk.

Mint a könyvek kedvelője és olvasója, Mária a tudományos irodalom pártfogója is volt. Nem egy íróval szemben tanusította ezen nemes hajlamát. A legnevesebb írók is, nem alacsony haszonlesésből, de ambitióból óhajtottak Máriával szellemileg érintkezhetni s magukat kegyeibe behelyezni. Példaként a híres történetíróra, Ferdinánd magyar király gyermekeinek tanítójára, Ursinus Veliusra hivatkozunk, ki azon kérelemmel ostromolta a királyné titkárát, hogy őt úrnőjének a leghathatósabban beajánlja.[1568] Ursinus Velius ehhez jogot vélt formálhatni, mint olyan író, ki megírta Lajos király szerencsétlen végét és a mohácsi csatát s azon dicséreteiért, melyekben ő mindkét Pannoniát részesítette.[1569] Más helyt mondják, hogy Luther és Rotterdami Erasmus is vetekedtek Mária kegyének megnyeréséért. Erasmus pártfogoltja, Levinus mit sem óhajtott annyira, mint azt, hogy Mária szolgálatába léphessen.[1570]

172. ERASMUS ROTTERDAMUS.
Egykorú festmény után.

A tudomány- és irodalomszeretet hozta magával, hogy Mária az ismeretek terjedésének őszinte szívből örvendett s ehhez ő a maga részéről is készségesen hozzájárult. Sokat fáradozott unokahugainak, a dán Krisztinának és pármai Margitnak[1571] nevelésében. Nagy örömre fakadt akkor, mikor arról értesült, hogy már unokaöccsei, testvérbátyjának, Ferdinándnak gyermekei tanítójuk, Ursinus Velius vezetése alatt az ismeretek és jó erkölcsök szerzésében nagy előhaladást tesznek.[1572] Kegyeletes öröme megnyilvánult akkor is, mikor hírét vette, hogy a haza védelmében elesett férjének történetét avatott toll megírta.[1573] Szóval nem maradhatott közömbös eszmék s ismeretek terjedésével szemben s Resciusnak egyik Oláh Miklóshoz intézett leveléből megértjük, hogy a könyveknek sajtó útján való termelésében Máriának nem csekély befolyása érvényesülhetett.[1574] Szűkös anyagi viszonyai mellett is mindig volt annyi megtakarított pénze, hogy írókat és irodalmi termékeket segélyezhetett.[1575]

173. PÁRMAI MARGIT HERCZEGNŐ.
Hogenberg Ferencz egykorú rézmetszete után.

174. GRANVELLA (PERRENOT) ANTAL.
(Collaert metszete Scipione Pulzone festménye után.)

A festészeti és szobrászati művek iránt való szeretetét Mária azzal tüntette fel, hogy velök ékesítette palotáinak termit. Kedvencz udvari festője, úgy mint már a nagynénje, Margit kormányzóné is, a rajzban és csoportosításban ráfáeli stylben dolgozó s 1542-ben elhalt Dorlet, vagyis Bernard von Orley volt.[1576] Általa festette meg a maga, testvérei, V. Károly és I. Ferdinánd, férje, II. Lajos arczképeit, az utóbbiét négyszer; egyet életnagyságban,[1577] melyet más kettővel együtt magának tartott volt meg, egyet pedig Frigyes rajnai pfalzgrófnak ajándékozott. Tizián által festette meg II. Fülöp arczképét. De ő nemcsak képekkel s gobelinekkel művészi tapétákkal, hanem szobrokkal is díszítette lakótermeit. Pártfogolt szobrászai a két Leoni volt, Leone Leoni, az apa és Pompeio Leoni, a fiu, voltak. Tudjuk, hogy Mária 1547-ben 10 álló szobrot rendelt meg vidéki nyári laka számára Leone Leoninál.[1578] 1550-ben készítette el magának ugyanezen művész által V. Károly nagy bronzszobrát, mely most Madridban, a Prado-múzeumban van s II. Fülöp szobrát.[1579] 1551-ben január havában rendelte el Granvella által, hogy Leoni rögtön keljen útra Augsburgba, mert általa kívánja természet után mintáztatni a római király, I. Ferdinánd és a cseh király, II. Miksa szobrait.[1580] 1552-ben január 16-ikán magához rendelte ugyanezen művészt, avégett, hogy az helyben az Ő felsége a császár és az ő – Mária – szolgálatára legyen.[1581] 1553-ban készítette el vele a maga bronzszobrát is.[1582] Nyilván egyéb ily megrendeléseket is tett és hogy mekkora megbecsüléssel és szivélyes, kegyes hajlammal viseltetett a művészi tehetség iránt, az kitetszik az említett művészek azon dicsekvéséből azon alkalomból, hogy őket fogadta volt.[1583] Szellemi érintkezésben, sűrű levelezésben állott a művészekkel.[1584] A mint a tudománynak, úgy volt Mária a művészetnek is áldozni tudó, fennkölt pártfogója.[1585]

175. A MARIEMONTI KASTÉLY PARKJA.

176. A MARIEMONTI PARK TERVRAJZA.

177. A MARIEMONTI KIRÁLYI KASTÉLY ROMJAI. I.

178. A MARIEMONTI KIRÁLYI KASTÉLY ROMJAI. II.

Az építészet iránt való szeretetét Mária a Belgiumban híres mesterek által létesített építményei hirdetik. A brüsszeli csipkék számára készülő fleur à plat városka, Binche közelében, a festői völgy legbájosabb pontján híres építője, Brökl Jakab (Jaques Brang) által pompás kastélyt építetett s körülvétette terjedelmes dísz- és nagyszerű vadaskertekkel: az ő róla elnevezett[1586] Mariemontot. E kastélyról az egykorúak mesés, csodás dolgokat írtak. Ma, sajnos, már csak romjaiban láthatjuk. A romok ez idő szerint az azokat körülvevő parkkal együtt egy belga milliardos, Monsieur Warogué, a chambre de représentant tagja tulajdonai. Készségesen adott engedélyével bejárhattam a terebélyes fákkal, helyütt pompás virágágyakkal, pálma- és narancsházakkal, bronzszobrokkal, tágas mezőtáblákkal díszeskedő, pávákkal, vízimadarakkal és házi szárnyasok által élénkített parkot és közelíthettem meg a sűrű repkénynyel befuttatott kastélyromokat. A kastély rommaradványainak nagysága hitelesen bizonyítja, hogy a királyi lakóhely igen jelentékeny volt. Mária e vidéki tusculumának szomorú sorsa 1554 július 21-ikén következett be. I. Ferencz franczia király fia, II. Henrik gyujtatta azt fel s pusztíttatta el környékét. A romokat aztán még csak egy félszázad mulva, 1605-ban, állíttatta helyre Albert főherczeg és neje, Izabella. Majd másfél évszázad multán, 1753-ban, Lotharingiai Károly restauráltatta újból s utolsó lakói Mária Terézia leánya: Mária Krisztina főherczegasszony és annak férje, Albert tescheni herczeg és Károly Lajos osztrák főherczeg voltak. A nagy franczia forradalom 1794-ben végleg lerombolta.[1587] Hogy e regényes romok[1588] mai állapotukban fennvannak s az elmúlt régi dicsőség hírmondói, mai gazdájuknak köszönheti a multban gyönyörködni szerető szemlélő, a miért neki a magyarság nevében is hálát mondhatni vélek.

Mária a közellevő Bincheben is pompás palotát emeltetett az imént említett hírheves építésze által. Erről az épületről, építészeti arányairól, ízléses tagoltságáról, fehérmárvány-, porfir- és mozaik ékesítményeiről De Salignac szemtanu mesés híreket közöl. Az épületet körülvett műparkban a Parnass-hegy, egy porfir vízmedencze, a helikoni forrás, a kilencz múzsa márványszobrai s egyéb művészi alkotások az általános bámulat látnivalóságai voltak.[1589] Binchei kastélyában Mária örömest tartózkodott.[1590] Bincheben vette Mária a hírt, hogy a török Bécs alól visszavonult s hogy utóhadát Fridrik rajnai fejedelem és Kacziáner megverték,[1591] mely hírt ő aztán legott Lille városával közlött.[1592]

De élénk hajlammal viseltetett Mária a zene iránt is. Ezt a hajlamot anyjától, Johannától örökölte, ki gyermekkorból fogva viseltetett előszeretettel a zene iránt.[1593] És nem kevésbbé apai részről is, mert nagyatyja, I. Miksa császár szenvedélyes kedvelője volt a zenének és fejlesztője, tökéletesbítője a hangszereknek.[1594] A zene Máriának egyik legkedvesebb szórakozása volt.[1595] Régibb időkben férje, II. Lajos oldalán s hangszeren való mulatozás rendes kedvtelés volt a budai udvarban, de később, özvegysége éveiben sem hanyagolta azt el. Együtt zenélt kedvenczével, a nála nevelésben volt kis Krisztinával, sógorának, az elűzött Keresztély dán királynak a leányával.[1596] Zeneszerek beszerzésében nem kímélt költséget. Híres hangszerekkel bírt, melyek hallásában zeneértők és kedvelők nagy élvezetet találtak.[1597] A zenei múzsának szentelt órák neki épp oly nagy öröméül szolgáltak, mint a többi szellemi műélvezetei. Ezen unokahugának, nemkülönben pármai Margitnak a nevelésére ő igen nagy gondot fordított s beléjök oltotta szépművészeti hajlamait, tudásvágyát s munkaszeretetét, szokásainak egyszerűségét s a tiszta erkölcsök szeretetét. S a neveltjeiben tanításának és nevelésének annál foganatosabbnak kellett lennie, mivel tanítását és szoktatását saját jó példaadása termékenyítette. Ruhái, asztala, igényei, szokásai az özvegy ruhái, asztala, szokásai voltak. Erkölcseik tisztaságban fénylettek.[1598]

179. A MARIEMONTI KIRÁLYI KASTÉLY ROMJAI. III.

A zenével együttesen járt a szépművészet cultusának egy másik léleknemesítő ága: az ének. Hogy Mária is cultiválta ezeket derültebb napjaiban azt eléggé, bizonyítja könyvtára, melyben énekre és tánczra vonatkozó művek nem hiányzottak.[1599] Férjével, Lajossal örömet talált a jó ének meghallgatásában. Az egyházi énekeket is szívesen hallgatták meg,[1600] meg azokat a vallásos énekeket, melyeket a királyi várban megjelent tanulók énekeltek évente többször.[1601] A táncz már gyermekkori nevelésének egyik tárgyát tette s láttuk, hogy eljegyzése idején ebbeli jártassága hogyan érvényesült.[1602] Mint fiatal asszony nyilván túlzott ápolásban részesíthette a budai udvarban a táncz gyakorlását, mit II. Lajos tánczkedvelése kétségtelenül nagyon élénkített. Ez a királyunk kétségtelenül érdemeket szerezhetett arra, hogy alattvalói neki a «tánczos király» czímet adták[1603] és tudjuk, hogy az egykoruak nem egy megjegyzést tettek, sőt korholásban is részesítették a királynét éjszakai tánczmulatságai miatt. Azonban egyetlen adatunk nincs arra, hogy özvegysége idején tánczban keresett volna mulatságot s szórakozást. Háztartása annyira egyszerű és a házában fenntartott fegyelem annyira szigorú volt, hogy azt semmiképpen sem lehet párhuzamba állítani a magyarországi háztartással. Inkább is úgy tünt fel ez a németalföldi magyar emigratiónak, mint mely nélkülözéssel és lemondással járt. Mária szemében főkívánalom volt, hogy a tisztesség adja meg házának a jelleget.[1604] Vonzó példája s kegyes szavai türtőztették az idegenben híveit, kik, ha visszakívánkoztak is a szeretett hazába, úrnőjüket még sem hagyták el.[1605] A mikben anyagi támogatása híve jólétének fokozására elégtelen volt, ott biztató szavakkal igyekezett bennük a jó megélhetésére reményt kelteni.[1606]

180. A MARIEMONTI KIRÁLYI KASTÉLY ROMJAI. IV.

181. A LÖWENI VÁROSHÁZ.

Mulatságot és szórakozást Mária annál szenvedélyesebben keresett és talált a vadászatban és lovaglásban. E sportokat ő özvegységében is úgy űzte, mint egykor Magyarországban, szenvedélyesen. Nem egyszer hivatalos látogatásai és körutai alkalmával is hódolt e kedvelt szórakozásnak.[1607] Löwen vidékén egy ízben 12 napon át vadászkodott.[1608] E sport űzésére egyébként merő egészségi okok is serkentették, bár túlzásba hajtása egészségének inkább ártott.[1609] Hivatalos teendőinek sokasága csaknem megőrölte szellemi fogékonyságát,[1610] csakis a szabad levegőben való huzamosb tartózkodás élénkítették meg elcsigázott szellemi képességeit. E szempontból is örült annyira turnhouti császári birtokadománynak, mint melynek erdőségeiben és mezőségein akadálytalanul űzhette a vadászatot. A két sport, vadászat és lovaglás űzésében Mária ritka hírhez jutott. Tíz órán át is nyeregben ült és sólymát vagy lándzsáját kezében tartva, Dianaként száguldott a menekülő vad után, mintegy felelevenítve nagyanyjának, Burgundi Máriának, a burgundi Dianának az emlékét. Mária első volt a szabályszerű vadnyomozásban. Maga vezette a hajtást s ilyen alkalmakkor mindig bravourosan tüntette ki rettenhetetlen bátorságát. Nem ijedt meg sem a szarvas agancsaitól, sem a vadkan agyaraitól, sem a medve talpaitól.[1611]

182. MÁRIA KIRÁLYNÉ TURNHOUTI KASTÉLYA.

Mikor vadászatokon felgyűrt subaujjal, kipirult arczczal az agyonüldözött vad szívébe kegyelemdöfésül lándzsáját szúrta, mai erkölcseink szelídebbsége mellett mindenesetre visszatetsző volt, de ama korban a vaddal való eme bánásmód más szempont alá esett. A vadászok kürtjeinek halali hangzása mellett végzett ez a bravour őt a gavallérok szemeiben elragadóvá tette.[1612]

183. A MÁRIA KIRÁLYNÉ TURNHOUTI KASTÉLYÁNAK BEJÁRATA.

Lovaglási művészetét nem egyszer bámulhatták kísérői. Nem volt oly területi akadály, melyen könnyen túl ne tette volna magát. «Rég nem létezett oly nő, mondja az egyik velenczei követ, a ki felülmulta volna, kivált lovaglási ügyességben őt. Széles árkokat is átugratott.

184. MÁRIA KIRÁLYNÉ.
(Az eredeti metszet Ő Felsége hitbizományi könyvtárában.)

A vadászat kedvelése magával hozta a vadászlovak, a vadászmadarak és a vadászebek tartását és kedvelését is. Lovakul a magyar vagy a török által Magyarországba hozott keleti nemesvérű lovat szerette. Nem egyszer ad megbízást magyarországi ismerőseinek lovak vásárlására, a kik ilynemű megbízásainak igyekeznek is készséggel eleget tenni. Míg Magyarországban volt, az óvári uradalomhoz tartozó Féltorony pusztán neki saját ménese volt, melyet később ugyane czélra báró Eyczing Ulriknak átengedett használatul.[1613] A sólymokat messze vidékről szerezte, legszívesebben szintén Magyarországból, hol kedvére való magasröptű példányokat kaphatott.[1614] Már budai tartózkodásakor mondották, hogy férje, Lajos termeit a vadászebek lepik el s látták, hogy Lajos a mohácsi csatába indulva, inasainak lelkére kötötte, hogy ebeit jól gondozzák s hetenként füröszszék.[1615] Mária e tekintetben is rokonszenvezett urával. Egyik arczképén ölebbel van feltüntetve, miből nyilvánvaló, hogy nemcsak a vadászhajtásra való nagy ebek, hanem a szobában tartogatott és beczézgetett apró fajtájú díszebecskék is kedvére voltak s czirógatásukban kedve tellett.[1616]

185. V. KÁROLY EMLÉKÉRME.[1617]

XXIV.
MÁRIA LEMONDÁSA. ELHAGYJA NÉMETALFÖLDET.
SPANYOLORSZÁGBA KÖLTÖZIK. HALÁLA.

ÉVEK HOSSZÚ során át folytatott ezen nagy, mondhatni önmaga iránt kíméletlen testi és lelki fáradozásai, éjjel-nappal való izgalmas gondjai s egyre visszatérő lázai[1618] Mária egészségét minden orvosi gondoskodás daczára[1619] végre is felette megviselték. Bajaihoz hozzájárultak azon lelki kínjai, melyeket anyja miatt kellett elviselnie. Anyja szomorú sorsa valamint testvéreinek, úgy neki magának is egész életükön át a mély szomorúság, az állandó gyötrelem okozója volt. E szerencsétlen nő férje iránt érzett minden szerelme daczára nem lehetett vele boldog. Házasságukat csakhamar megzavarta az a megférhetetlenség, mely Fülöp és ipja Ferdinánd és anyósa, Izabella közt már az első évben megnyilatkozott. Bár Szép Fülöp barátságos, jószivű, nemes gondolkodású férfiú volt, mégis jellemerősség tekintetében fogyatékosnak bizonyult. Hiányzott benne a komolyság és a munkaszeretet, annál jobban vágyakozott élvezetes élet után. Mikor első ízben, 1501-ben Spanyolországba jött, Toledóban víg udvart tartott s ezzel is alkalmat adott nejének, hogy benne féltékenységet ébreszszen, annál is inkább, mert Johanna nem volt szép, hiányozván arczában a kellő harmonia.[1620] Amellett csendes és magába zárkózott természet volt. Nélkülözte anyja elevenségét. Nyilvános mulatságokban nem vett szivesen részt. Hitvesi szenvedélye vészesen fokozódott benne, mikor Fülöp idő előtt, fiatalsága teljében,[1621] könnyelműen szerzett meghűlés következtében váratlanul meghalt. E csapás annyira megzavarta idegzetét, hogy természetes búskomorsága őrülésbe s aztán hosszú évek során elmebeli tompaságba ment át. Még csak 1555-ben, április 12-ikén váltotta őt meg 76 éves korában Tordesillasban a halál.[1622] Máriát, bár sohasem részesült, amint testvérei sem részesültek részéről az anyai szeretetben s az anyai gondoskodásban,[1623] nagyon meghatotta boldogtalan anyja kimulása és siettette az ő halálát is, épp úgy, a hogy ez V. Károlynál is történt, ki elhalt anyja hivó szózatát többször hallani vélte.[1624]

186. MÁRIA KIRÁLYNÉ.
(Sichen egykorú metszete után.)

Mária fáradtnak és betegnek érezvén magát s állapota egyre rosszabbodván, sürgősen kérte a császárt, mentse fel őt hivatalos állása alól.[1625] Károly még akkor hallani sem akart Mária felmentéséről. Azt válaszolta neki, hogy inkább és megfordítva minden koronáinak gondjait ő reá óhajtaná ruházni, miről komolyan gondolkozik is.[1626] A császár akkor egyre fokozódó köszvénybaja és lelki vidorsága egyre nagyobbodó lehangoltságának, a világgal való meghasonlásának hatása alatt már azon tervvel foglalkozott, hogy lelép a történeti szereplés szinpadáról, melyen annyi dicsőséget szerzett volt magának és hazájának. Lehengeríti vállairól kormányzása gondjait és terheit s teljesen visszavonul a világtól. Már 1555-ben október 21-ikén bejelentette az aranygyapjasok gyülekezetében, hogy le akar mondani fia, Fülöp javára.[1627] Mária ezért annál is inkább kérelmezte a maga felmentését. Most már a császár sem tagadhatta meg továbbad szenvedő nővére kérésének teljesítését s felmentette őt kormányzói állásától.

187. ALBA HERCZEG AZ ARANYGYAPJASREND JELVÉNYÉVEL.
(Hogenberg Ferencz egykorú rézmetszete után.)

Világesemény volt, mikor V. Károly 1555 október 25-ikén délutáni 3 órakor[1628] a brüsszeli királyi palotában, ugyanabban a teremben, melyben 40 év előtt nagykorúnak nyilváníttatott és országai kormányát átvette,[1629] abdicált fia II. Fülöp javára összes országainak koronáiról.[1630] Lemondva egy akkora birodalomról, «melynek határai felett a nap le nem áldozott», egyszerű polgáremberré lenni kívánkozott. Vele együtt Mária is elbúcsúzott az egybegyült rendektől.[1631] Előbb a császártól kért elnézést, a miért hivatalának eleget nem tehetett, de mit a császár el nem fogadott, kézzel és arczczal tudatta vele, hogy nagyon is eleget tett hivatalának. Majd a rendekhez fordult s tőlük is elnézést kért. Búcsuzása, épp úgy mint a császáré, megható volt. Máriának saját fogalmazatú bucsúbeszéde szívhez szólt s nem egy könnyet facsart ki a hallgatók szemeiből.[1632]

Hogy a maga nemében e nagy esemény, melyhez hasonlók csak vajmi ritkán fordulnak elő a világtörténelem lapjain, a maga drámaiságával a költészetet és a történetírást, a képírást és a plastikai művészetet műalkotásokra inspirálta, természetes. Minket e művek azonban csupán történeti vonatkozásuknál fogva foglalkoztatatnak s e szempontból nem is hagyhatjuk azokat szó nélkül. A brüsszeli városházban, az ú. n. tanácsteremben (a Salle du Conseil Communalban), melyet ott tévesen azon teremmel azonosítanak, melyben maga a kettős lemondás jelenete lejátszódott,[1633] egyéb Sapata-képek mellett feltűnik V. Károly császár lemondásának képe is. E kép szintúgy mint a terem többi képe, Leyniers Orbán és Reydams Hendrik Brüsszelben készített műve.[1634] A császár kétfejű sasczímerrel díszített mennyezetes trónra ül, mellette széken Mária. A császár fekete ruhában, Mária fehér atlaszöltönyben van, vállán hermelines brokát palást van agraffal, fejét gyöngy hajék és korona ékesíti. Arcza feltünően szép és fiatalos s ezért nem vehetjük azt hű arczmásul, mert Mária a lemondáskor már réges-régen túl volt a kései fiatalságon is, benne az ötvenes években. De amúgy is a képen feltüntetett jelenet sem felel meg a császár és nővére lemondása történeti hűségének, mert az ülő császár, a fehérruhás királyné, a császártól távolálló Oraniai Vilmos nem hű történeti alakítások.[1635] Annál hűebbnek mondhatjuk Mária arczképét azon a nagy olajfestményen, mely a brüsszeli királyi modern képtárban (Musée Moderne) látható s Louis Gallait, Belgium e hírneves festőművészének remeke. E kép Mária egy a gondoktól, kiállott fáradalmaktól és lelki gyötrelmektől elcsigázott, lelkileg megtört, előhaladott korú szenvedő nőt tüntet elénk. Mária a császár jobbján ül karosszéken, fehér brokát ruha van rajta, fején a hosszú stólában végződő bonnet, vállán hermelines köpeny, kezeujjain 5 szép gyűrű. Bár e képen sem felel meg sem a császár, sem Mária jelmeze a történeti traditiónak, annyi mégis kétségtelen, hogy a hatalmas vásznon az arczok egykorú hű arczképek avagy arczvésetek után készültek. Csak az esthetikai érzés hagyta a mű képírásában cserben a festőművészt. Mert ha meg is engedjük, hogy Mária arczmásában hű képet festett, ezt a realismust mégsem kellett volna ennyire kijózanítólag, ne mondjuk visszataszítóan kifejezni. A lelki szépség, mely Máriát mindvégiglen uralta, a művész felfogásában okvetlenűl több idealismussal kellett volna idő és gond által megtört külső megjelenését elfogadhatóbbá, tetszetősebbé tenni.

188. V. KÁROLY LEMONDÁSA BRÜSSZELBEN.
(Hogenberg F. metszete után.)

A rendek, bár nem kedvelték Máriát költséges kormányzása miatt,[1636] mégis fájdalmasan érezték távozását és elismerték az összes államok nevében nagy érdemeit.[1637] Nagyon is alázatosan köszönve meg fáradozásait, hangsúlyozva említették, hogy «ő a legnagyobb elméjű és jellemű asszony volt, ki valaha csak létezett, a legmunkásabb és a legügyismerőbb, a kibe volt vetve legfőbb reménységünk háborús zavaraink között».[1638] Mária aztán turnhouti kastélyába vonult vissza, hová mechelmi gazdag könyvtárát is magával vitte.[1639]

Az életíró meleg érdeklődésével és pietásával kerestem fel a lüttich-antwerpeni fővonaltól félreeső Turnhoutot, Antwerpen tartománynak ezt az arrondismális, a Campire közepén fekvő s fagyapot, vászon, csinvat, csipke, papir, kártya, téglagyártás, késművesség, timárság, kelmefestő és fehérítő ipar által híres főhelyét.

A Gelderni Mária által még a XIV-ik században épített elég szűkös kastélyt nagyon elhanyagolt állapotban találtam. Egyik része jelenleg, mint mondottam, a királyi törvényszék, másik része az állami fogház helyiségéül szolgál. Körülötte az egykori várárok és befogó védsánczok még felismerhetők, az árkon átvivő, falazott boltíveken fekvő híd ma is bejáróul szolgál s a híd elején őrként álló két termetes hársfa, ha talán nem is Mária-korabeli, de ehhez közeleső időből származhatik. Egészben az épület belseje s zömök szögletei fent ifjodó felépítményben végződő donjonja még régi állapotában van meg, de egyik része a fogház elhelyezése miatt nyilván nagyon át lett alakítva. Különben örömmel láttam, hogy egész épület ez idő szerint gyökeres restauratio alatt áll s hátsó része immár ékesen el is készült. Ha a restauratio be lesz fejezve, a kastély mint Belgium egyik legnevezetesebb történeti műemléke díszére, leend az országnak.

A város maga, mely a XVI-ik században V. Károly adományából a várkastélylyal együtt Mária személyes szolgálatára volt kötelezve s melyben Mária korlátlan souverain jogokat gyakorolt, sokban változtatta meg immár külső physiognomiáját, a nagy tér elrendezése azonban, melynek szépségében gyönyörködni lehet, alighanem régi eredetiségében van meg. A tér közepén álló városház mi ódonságot sem mutat, de a tanácskozási termében nagy örömömre Mária királyné szép barna keretbe foglalt, nagy olajfestményű arczképére találtam. Mária csipkés kézelőkben végződő fekete ruhában, prémes gallérú, hosszú fekete köpenyben, fején fehér bonnettel van feltüntetve, melynek nyak köré csavart végei hosszant lelógnak mellén. Kezei ölbe helyezvék. Balkezén szép gyűrű ragyog. A vászon felső balszögletén levő egykorú ötsoros felirat kétségtelenné teszi, hogy a festmény csakugyan Máriát, Magyarország volt királynéját, Turnhout és Binche tulajdonosát tünteti fel.[1640] A festmény kiváló mester műve, Mária legsikerültebb hű arczmása, mely jellemző charaktervonásaival hűen tünteti fel a fejedelmi nő egyéniségét. Mondhatni, hogy habsburgi szájalakulása daczára is szép. Arczán komolysággal párosult jóság és okosság tükröződik igazi uralkodónő arczmása.

189. V. KÁROLY CSÁSZÁR.
(Egykorú metszet után.)

190. II. FÜLÖP SPANYOL KIRÁLY EMLÉKÉRME.

A következő évben, 1556 szeptember 13-ikán[1641] hagyta el Mária Turnhoutot, hogy Vlissingenben hajóra szálljon, melyen bátyját Spanyolországba kísérje. A császár augusztus 17-ikén hagyta el Gentet s útját a sasi kikötő felé vette, melyből könnyen Seelanpba kelhetni át.[1642] Idáig kísérte őt fia Fülöp. Majd szeptember 17-ikén szállott Vlissingenben a don Carvajal vezérlete alatt álló 55 hajóból álló flotta egyik hajójára, a spanyol Espiritu Santora, míg Mária és nővére, Eleonora, egy németalföldi hajóra. Hogy Mária csak kedvetlenül követte volna bátyját, mint akkoriban rebesgették,[1643] csak mende-monda, már csak azon oknál fogva sem vehető igazul, mivel ő a császárhoz mint magasabb lényhez határtalan szeretettel és tisztelettel ragaszkodott. Értékesebb holmijainak is csak kis részét vitte magával.[1644] Könyvei Turnhoutban maradtak, melyek aztán II. Fülöp rendeletére a brüsszeli királyi könyvtárba jutottak. Ritkaságának két főkincse, a Meteranus 1593. évi Codex Evangeliorum és az Attavante-féle Missale szintén Fülöpre maradt. Ennek rendeletére az első Spanyolországba jutott, hol az Escorialban üveg alatt ma is őriztetik. A második pedig a brüsszeli burgundi könyvtárba került, hol lelki örömmel szemlélhettem ezt a piros maroquinba kötött, művészi kemény ezüst csatokkal zárható, belülről szentképekkel, képzeletdús initialékkal, magyar czímerrel, gyűrűs hollóval s mindenféle illustratiókkal gazdagon díszített s 1487-ben befejezett utánozhatatlan műremeket.

191. II. FÜLÖP NEJE, TUDOR MÁRIA EMLÉKÉRME.[1645]

Nyugtalan tengeri út után szeptember 28-ikán léptek partra Laredóban Biscayában. Az érkezőket lelkesedés fogadta. Burgosban a város illuminált és zúgtak harangjai. Majd Torqemadán át október 22-ikén Valladolidba érkeztek, hol akkor a császár leánya Johanna castiliai kormányzónő tartotta udvarát. E városban a császár a neki tervezett ünnepségekről lemondott, de megengedte azok megtartását özvegy nővérei, Eleonora és Mária ünneplésére, kik is nagy pompával, harangzúgás és ágyúdörgés között vonultak be a papság, nemesség, hivatalnokok s egyetem kíséretében a városba. Mária lakásában, kívánsága szerint mindent rendben talált, mi nagy megelégedésére szolgált, mert szerette kívánságainak figyelembe vételét. A tiszteletökre adott banketten Mária kijelenté, nyilván a németalföldi népszerűtlenségére vonatkozólag: «Minden nap újabb okot találok a felett örvendeni, hogy Spanyolországba jöttem.» Tizennégynapi itt mulatás után, november 4-ikén folytatta a császár útját végczélja felé. A császár a Placentiától csak néhány mérföldre eső, gesztenye- és tölgyerdőkkel ellepett, meredek hegyek által körülzárt St. Justba, Estremadura tartományba vonult s itt szállott meg végleg 1557 február 3-ikán a jeromosok kolostorában.[1646] Nővérei ide is el akarták őt kísérni, sőt közelében állandóan letelepedni is készek voltak, de a császár, ki tökéletessé akarta tenni önkényes elzárkózottságát, azt nem fogadta el. Mária Cigalesba ment s a Xarandilla kastélyba szállott. Itt tartózkodása alatt mindössze csak néhányszor látogathatta meg császári bátyját elhagyott magányában.[1647] Mária lóháton, nővére Eleonora asthmája miatt gyaloghintón jöttek testvérök látogatására.

Xarandillából Mária és Eleonora egy ízben Badajosba mentek portugali donna Máriának, Eleonora leányának, Nagy Emanuel király nejének látogatására.[1648] Visszatérő útjuk azonban szerencsétlen volt, mert Eleonora hirtelen meghalt Talanarában.[1649] Ez a csapás nagyon megviselte Máriát. A császár főudvarmestere, Quixada, vígasztalhatatlannak találta Máriát. Valahányszor beszélni óhajtott, mindannyiszor heves zokogás fojtotta el szavát. Quixada St. Justba hozta Máriát, hol számára a császár lakást rendezett be. Mikor Károly Máriát egymagát belépni látta, Eleonora nélkül, elérzékenyülésén nem tudott uralkodni. A testvérek igaz gyöngédséggel szerették egymást.

Mária Spanyolországban való tartózkodásának rövid ideje alatt a császár azt az óhaját fejezte ki, menne vissza Mária Németalföldre s vállaljon újból részt ott a kormányzásban. «Hogy ha sikerülne rábirni az özvegy magyar királynét, írja ő II. Fülöp számára adott egyik utasításában, hogy az általa már annyi idő óta viselt kormányzóságot tovább is megtartsa, ez szembetünő előny volna, azon ritka képesség miatt, melynek annyi tanuságát adta úgy béke mint háború idején.»[1650] II. Fülöp, Károly utódja fel is kérte Máriát levélben arra. Ez ügyben meglátogatta őt a toledói érsek is. Mária, ki 15-ikén hagyta el St. Justot, határozottan vonakodott bátyja és unokaöcscse kérését teljesíteni s egy emlékiratban felsorolta mindazokat az okokat, melyek miatt egy újabb missióra nem vállalkozhat, de végre is a császár s Fülöp újabb kérelmének ellent nem állhatván, elhatározta magát, hogy visszatér Németalföldre azon feltételek alatt, hogy nem fog beavatkozni a közigazgatásba s hogy csak addig fog maradni, míg Fülöp ott marad s aztán vele Spanyolországba visszatér. Azon összegek kifizetését is kérte akkor, melyekre szüksége volt, hogy 2 éven át a németalföldi hadat viselhette.[1651]

Mária ezen készségével a császár életalkonyát felderítette. Ez a legnagyobb örömmel értesült nővére elhatározásáról, mert meg volt győződve arról, hogy Mária vezetése alatt Németalföld továbbra is birtokában lesz házának.[1652]

A császárnak nemsokára, 1558 szeptember 21-ikén[1653] bekövetkezett halála annyira megrendítette Máriát, hogy ő még ugyanazon évben, 1558-ban október 17-ikén[1654] esteli félkilencz órakor meghalt Cigalesben 57 éves korában. Halála példás áhitattal történt. «Hiszem, hogy a királyné az égben van, írja donna Johanna, a császárleány, II. Fülöpnek, mert igen keresztényileg halt meg.»[1655]

Végrendeletileg Mária azon óhajtását fejezte ki, hogy Szent Benedek templomában tétessék örök nyugalomra, nővére Eleonora mellé. Egyszerű temetést rendelt magának, kegyes hagyományokat tett tisztjei, szolgái és szolgáló asszonyai számára. Az egykor férje tulajdonául szolgált arany szivet, melyet folyvást magánál hordott, elolvasztatni s értékét alamizsnául szétosztatni rendelte. «A király, férjem halála óta – mondja végrendeletében – arany szivet hordtam magamon, melyet ő is élte végéig viselt volt. Parancsolom, hogy a szív a lánczocskával együtt, melyen függ, beolvasztassék s a szegények közt szétosztassék. Két ember társa volt azok haláláig, kik az életben, szeretetben és hajlamban soha elválasztva nem voltak, azért semmisüljön az meg és változtassa meg alakját épp úgy, amint az egymást szeretők testei.[1656] Kívánságához képest Eleonora nővére mellett temették el, de 1574 óta II. Fülöp rendeletére V. Károlylyal, Eleonorával s háza más tagjaival együtt ünnepélyesen az Escorialba vitetett át, hol most is nyugszik.[1657]

XXV.
MÁRIA HAZAFIAS KEGYELETE.

MÁRIA KIRÁLYNÉ escoriali sírját a kegyelet szentélyéül kell tekinteniök a németalföldieknek, kiknek érdekében e nő életének javarészén, egy negyedszázadon át nemes önfeláldozással, önemésztő gondokkal és önmaga iránt aló kíméletlenséggel fáradozott. De kegyelettel kell adóznunk nekünk magyaroknak is az ő emlékének, nemcsak azért, mert a sors őt hazánk trónjára ültette, hanem azért is, mert a nemzetet ért legnagyobb szerencsétlenségben, egy oly időben, mikor nálunk minden züllésnek indult, a pártoskodás és hazafiatlanság a haza további fennmaradását végveszedelemmel fenyegette, politikai pártot szervezni képes volt, mely, ha nehezen is, de tényleg mégis a haza megmentését eszközölte. De kegyelettel kell adóznunk emlékének kivált azért is, mert ő még azután is, hogy elvált tőlünk, nem szűnt meg érdeklődni országunk s nemzetünk iránt. Egyrészt mint magyarországi nagy uradalmaknak, terjedelmes özvegyi javaknak őt holtaiglan megillető haszonélvezője, másrészt mint hazánknak egykori királynője, melynek czímét mindvégiglen összes czimei élén viselte, összeköttetésben maradt velünk s országunkkal. Más országok s népek sorsát intézve, nem szünt meg magát a magyarországi események és viszonyok dolgában folyton informáltatni. «A magyar ügyek – mondja egyik jelesünk – az özvegy magyar királyné udvarában éppen a legélénkebb érdeklődés tárgyát képezték.»[1658] Élénk levelezésben állott a magyar királylyal Ferdinánddal, kitől sok értesítést kapott hazai politikai és hadi eseményekről[1659] s hogy mennyire bízott benne Ferdinánd, már csak azon egy tényből is kiviláglik, hogy ő neki 1552 január 2-ikán bevallotta, miszerint Frater György megöletése az ő tudtával történt.[1660] Mária mindvégiglen Ferdinánd jóakaró tanácsadója s kormányzati törekvéseinek irányítója maradt. Hogy mily nagy hasznát vette Ferdinánd nővérének s hogy mennyire szorult annak tanácsára, mutatja az, hogy ő 1536 augusztus 3-ikán Innsbruckból hozzá Németalföldre írott levelében panaszkodik, hogy tőle oly ritkán kap leveleket, melyekre pedig szüksége van, hogy jól igazgathassa az ügyeket.[1661] Levelezett egyes magyar főurakkal és mágnásasszonyokkal, így gróf Batthyány Ferenczczel, a volt horvátországi bánnal, utóbb I. Ferdinánd király legmeghittebb tanácsosával s annak nejével, Batthyány Katalinnal. Őket egyenest felszólította tudósítások küldésére.[1662] És kapta is tőlük a gazdasági dolgokon kívül a politikai és hadi események hireit.[1663] Mindazokat Mária, mint az ő nemes érdeklődését kielégítőket mindannyiszor hálás köszönettel vette.[1664] Sűrűn levelezett Thurzó Elekkel, a kincstartóval, a későbbi helytartóval, míglen őt ebben öregbedő betegsége meg nem akadályozta.[1665] Levelezett továbbá Pempflinger Sebestyénnel,[1666] Thurzó Ferencz nyitrai és Szalaházy Tamás egri püspökkel,[1667] kiket szintén egyenest felszólított hazai hírek közlésére.[1668] Levelezett továbbá Scepper Kornél császári követtel,[1669] valamint a magyar kamara grófjaival, bányai és uradalmi tisztjeivel, Eyczing Ulrikkal, magyarországi özvegyi birtokainak főgondviselőjével,[1670] Schradt Kristóffal, egyik meghitt emberével,[1671] Werner Györgygyel, egyik legbuzgóbb s legfáradozóbb magyarországi ügynökével s kamarai tanácsosával, kit a neki tett fontos szolgálataiért különös dicséretben részesített.[1672] Oláh Miklóssal, ki által ő azon idő alatt, hogy oldalán mint titkár állott, fenntartotta magyarországi híveivel az összeköttetést[1673] s kivel ő azután is, hogy tőle megvált, élénk levelezésben állott, mint olyannal, ki legmeghittebb s legbuzgóbb magyarországi ügynöke volt, kivel igen meg volt elégedve[1674] s kit, mondhatni barátságával ajándékozott meg.[1675] E híveinek és megbízott alantasainak leveles iratai dúsgazdaggá teszik a királyné brüsszeli levéltára kincses polczait és szekrényeit. Magyarországi ügynökei általán a hazai események mindmegannyi megbízott híradói voltak. Őket is egyenest felszólította hírek és tudósítások beküldésére.[1676] Mindig örömmel fogadta ezek híradásait.[1677] S ha olyan híreket kapott, melyek Ferdinándról kedvezőket, Magyarország nyugalmáról és békességéről előnyösöket jelentettek, mindig mintegy feléledt tőlük.[1678] Nem egyszer maga elé idézte magyarországi tisztviselőit,[1679] kiktől ilyenkor bővebb és körülményesebb informatiókat kaphatott. Ezért nem is lehet meglepő, hogy mindig tájékozott volt, nem egyszer a legapróbb részletekig a hazai eseményekről, Ferdinándnak a Szapolyaival folytatott béketárgyalásairól, a töröknek hadi mozgalmairól, Frater György politikai szerepléséről és a hazai gazdasági viszonyok állásáról. Szivesen, mindig készségesen fogadta a hozzá Magyarországból jötteket, érdeklődéssel hallgatva meg azok ujdonságolásait.[1680] Viszont a maga embereit is sűrűn küldötte hozzánk rendeletének, meghagyásainak megbizatásaival.[1681] Országgyűlési tárgyalásainkat soha meg nem szünő éber figyelemmel kísérte s az újraalkotott törvénykönyveink kivonatait vagy másolatait megküldette magának.[1682] Oldalán magyar embert tartott hivatalában, mi a magyarság megbecsülését és megbízhatóságát jelenti oly időben, mikor az államférfiak szavahihetősége és megbízhatósága oly szomorú példákat szolgáltattak. Magyar titkárjához való ragaszkodása oly nagy volt, hogy az, mikor tőle megválni s Magyarországba való visszatérését tervezgette, gondosan óvakodott, nehogy a királyné azt idő előtt megtudja. Nyilvánvaló volt, hogy a kedvencz emberétől való megválás nagyon felizgatta volna.[1683] Mi Oláh Miklós királynői titkárságának a királyné személyes viszonyaira vonatkozó számos nagyérdekű s nem egy fontos állampolitikai tudósítást köszönhetünk.[1684] Mária nem egyszer pénzével, kölcsöneivel[1685] vagy közvetítésével is segítségünkre volt,[1686] a mi annál becsülendőbb érdeme volt, mert németalföldi kormányzásában a pénzszerzés nem éppen utolsó gondját tette neki. Mindig kész volt kéréseinket, mennyire tehette, teljesíteni.[1687] Mikor tudtára esett, hogy Szoliman megindult Bécs ostromára, az általa nagy buzgósággal gyüjtött segédsereg számára az ég áldását megnyerendő, mindenütt az országban közájtatosságokat tartatott.[1688] S hogy mennyire bizalomgerjesztő volt kéréseket teljesítő készsége, azok az adatok is mutatják, melyek szerint Oláh Miklós meg merte őt hívni primicziájára,[1689] Szalaházy Tamás egri püspök pedig két ruhára való lila és fekete kelme küldésére.[1690]

Nem kevésbbé rokonszenvessé tette magát a magyarságnál azzal, hogy gazdasági szükségleteit hazánkból szerezte be. Magyar borokkal, kivált szerémségivel, sümegivel és kismartonival látta el pinczéjét,[1691] nyers és aszalt gyümölcscsemegével éléskamráját,[1692] magyar vagy a török által Magyarországba jutott keleti nemesvérű lovakkal istállóját,[1693] nyitravidéki magas röptű sólymokkal udvari falkászatát.[1694] Viszont egyetmást, miben mi szükölködtünk, ő is küldött Németalföldről, így gyümölcsoltványokat s egyebeket.[1695] Még nemzeti öltözködési szokásunkhoz is ragaszkodott. Az ő érmein és festett képein vagy szoborművein, kevésnek kivételével őt, a nemzeti viseletben látjuk feltüntetve. Egy-két érmén, így a Leone Leoni nagy bronzemlékérmén, továbbá két, a mohácsi csata emlékére vert érmen és egy Máriát Lajossal egy lapon feltüntető 15-20 évszámmal jelölt érmen, valamint egy a bécsi császári éremtárban, tiroli Ferdinánd főherczeg arczképgyűjteményének egyik és a berlini muzeumban levő szines fametszetű arczképén van feltüntetve az olasz renaissance-costumeben, mindegyik érmén és festményén abban a ruhaviseletben, mely közönségesen német renaissancenak mondunk, t. i. fején bonnettel, a nyakon körülcsavart, s aztán stólamódra hosszant lelógó végekkel. Kérdés azonban, hogy az öltözködési mód csakugyan német renaissancebeli vagy magyar ruhaviselet-e? Magyar nők középkori arczképein tényleg szemlélhetjük ezt a divatot, elég említenünk itt Izabella királyné és a későbbi Lórántfy Zsuzsánna[1696] arczképét,[1697] s minthogy Mária királynéról tudjuk, hogy sok rokonszenvvel viseltetett népünk iránt még azután is, hogy tőlünk megválva Németalföldön tartózkodott, nem valószínűtlen, hogy ő a magyar divathoz ragaszkodott. És ebben megerősít egy egykori feljegyzés is, még pedig egy oly művészé, ki okvetlenül irányadó és döntő. Értjük Leone Leoni mestert, kinek Mária királynét feltüntető állószobra Madridban az El Prado-muzeumban őriztetik. E szobrot illetőleg a nevezett mester fiának, Pompejo Leoni leltárában, melyet 1582 márczius 12-ikén készített madridi műhelyéről abból az alkalomból, hogy atyjához Leone Leonihez Milanóba utazott, a következőket találjuk: «Item egy bronzszobor Mária királyné ő felségét ábrázolja, életnagyságú, özvegyi ruhában, magyar módra öltözve. Sértetlen és jól kezelve.»[1698] Ez a leltári bejegyzés tehát minden kétségen felül állónak magyar özvegyi viseletnek mondja azt, melyet borismerő íróink német renaissancebelinek tartanak. Egészen az a viselet, melyet Máriának ugyancsak a madridi El Prado-muzeumban levő márvány mellszobrán látunk, bár a szobortalapzaton a renaissance-kor kétségtelen alakjai és díszítményei jelentkeznek.[1699] De mindezeknél sokkalta megbecsülendőbb az, hogy nekünk szívét, igaz, hű szeretetét ajándékozta. Nem egyszer vágyódott vissza, lelki üdülésre Magyarországba.[1700] Lelke, gondolata Magyarországban időzött[1701] s végül is nem habozott nyiltan kijelenteni: «hogy valamennyi ország közt, melyekben megfordult, Magyarország az, melyben legszivesebben tartózkodnék». Ez nyilván nem azt jelenti,[1702] hogy «hazánk nem szerette».[1703]

192. I. FERDINÁND KIRÁLY.
(Tizian festménye a herczeg Fugger-Babenhausen-képtárban Augsburgban.)[1704]

193. I. FERDINÁND EMLÉKÉRME.[1705]

194. MÁRIA KIRÁLYNÉ.
(Ismeretlen hollandi művész metszete után.)[1706]

195. MÁRIA KIRÁLYNÉ EMLÉKÉRME.

FÜGGELÉK

MÁRIA KIRÁLYNÉ LESZÁRMAZÁSI TÁBLÁJA.

Gazdag Albrecht habsburgi gróf és tartományi gróf; I. habsburgi Rudolf király † 1291.; Osztrák I. Albrecht II. Rudolf megkapják 1282-ben Ausztriát, Stiriát, Krajnát mint birodalmi hűbért. Rudolf erről 1283-ban lemond. II. Albrecht III. Leopold alapítja a leopoldi vagyis a tiroli és stiriai vonalat III. Albrecht alapítja a Habsburgok albrechti vagyis osztrák vonalát IV. Fridrik tiroli Zsigmond † 1496 benne kihal a tiroli vonal. Ernő V. (III.) Fridrik I. Miksa IV. Albrecht V. Albrecht Utószülött László, | 1457. kihal benne a Habsburgok albrechti vagy osztrák vonala Margit németalföldi kormányzó. Eleonora V. (I.) Károly Izabella Szép Fülöp I. Ferdinánd MÁRIA Katalin

II. LAJOS LESZÁRMAZÁSI TÁBLÁJA.

Candali angol grófok II. János, aragoniai király neje: Blanche, navarai királyné leánya IV. Gaston neje: Eleonora Jean de Foix neje: Orleansi Mária XII. Lajos nővére II. János de Foix, neje: Katalin Comte de Candale Marguerite de Foix férje: II. Ferencz bretagnei herczeg Anna de Bretagne XII. Lajos neje: Anna de Foix férje: II. Ulászló XII. Lajos franczia király unokahuga Anna sz. 1503. jul. 23. † 1545 és II. Lajos sz. 1515 júl. 2. † 1526 aug. 29.

MÁRIA KIRÁLYNÉ ROKONSÁGI TÁBLÁZATA.

HABSBURGOK Gazdag Albrecht I. Rudolf király V. (III. Fridrik I. Miksa császár neje: Burgundi Mária BURGUNDOK Róbert herczeg Jó Fülöp Vakmerő Károly SPANYOLOK Aragoniai kath. Ferd neje: Cast. Izabella JAGELLÓK HABSBURGOK III. Albrecht, † 1395. IV. Albrecht, † 1404. II. (V.) Albert császár, király, † 1439. neje: Erzsébet LUXEMBURGOK IV. Károly Zsigmond császár, király neje: Mária ANJOUK Károly Róbert Nagy Lajos neje: Erzsébet István bán leánya Hedwig férje: Jagello I. Ulászló Casimir Margit Németalföld kormányzója. Szép Fülöp neje: Őrült Johanna I. Ulászló III. Kázmér lengyel király † 1492. Eleonora sz. 1498. nov. 24. 1-ső férje: (1519.) Emánuel portugál király. 2-ik férje: (1530.) I. Ferencz Ferdinánd király † 1558. szept. 2. V. (I.) Károly sz. 1500 febr. 24. 1519. jun. 28. óta császár, † 1558. szept. 21. Izabella (Erzsébet) sz. 1501. jul. 18. 1515 óta neje II. Keresztély dán királynak † 1525. jan. 20. Ferdinánd sz. 1503. márcz. 10. 1527. magyar király, 1531. római király, 1556. (1558.) császár, † 1564. jul. 25. neje: A Habsburgház német vagy osztrák vonalának alapitója. – (Knauz tévesen mondja I. Ferdinándot Miksa császár fiának. MÁRIA Katalin gyermektelen sz. 1507. jul. 14. † 1577. III. János portugál király neje. II. Ulászló 1456. † 1516. márcz. 16. neje: Foix Anna II. Lajos 1506. jul. 2. † 1526. aug. 29. Anna 1503. jul. 23. † 1545. Kortan. 535. l.

Jegyzetek

- 1291. Oláh írja 1533 május 2-ikán Brüsszelben kelt s Tamás egri püspökhöz s kanczellárhoz intézett levelében, tudósítva őt a királynénak megbetegedéséről. Ea (t. i. mala) illa est, quae ipsam Posonii statim post regis Ludouici interitum occuparat; quae subinde cum federibus redire consueuit ita, ut timendum sit, ne ad ultimum aliquid maximi mali, quod auertat Deus, maiestati suae sit allaturum. (Levelezése 361. l.)[VISSZA]
- 1292. Labach István «Wahrhafftige Handlung stb.» cz. Nürnbergben 1530-ban nyomatott röpirata czímlapjáról.[VISSZA]
- 1293. unnser fruntliche und hertzeinliebe Swester von Jugendt auf, ye und albeg. (Ferdinánd 1527 augusztus 1. okirata a cs. k. pénzügyi levéltárban. Másolat. Közli Oberleitner: Arch. f. Kunde österr. Gesch.-Quellen. XXII, 132.)[VISSZA]
- 1294. Wallop 1527 július 11-iki jelentése Bécsből. Calendarium. [VISSZA]
- 1295. Datum in arce nostra Owar 1527 stb. (Egykorú papirmásolat Pozsony város levéltárában. Kiadva Frissnél i. h. 372. l.)[VISSZA]
- 1296. Eredeti fogalmazata a bécsi udv. levéltárban. Közli R. Kiss István: A magyar helytartótanács 337 l., VI. db.[VISSZA]
- 1297. Ursinus Velius: Hist. IV, 90. Fraknói: M. Orsz. Eml. I, 214.[VISSZA]
- 1298. A laibachi püspök jelentése Ferdinándhoz a bécsi udv. ltár Hungaricái között. V. ö. R. Kiss István i. m. XVIII. l.[VISSZA]
- 1299. Ha Oláh leveleinek keltezéséből következtethetünk, a királyné az 1529. év egész nyári időszakát a morvaországi városban töltötte. Oláh Miklós levelei ugyanis május 14., 23., 25., 28., 31. július 11., 19. és szeptember 4-ikén Znoymeben keltezvék. (Közölvék Levelezéseiben 4-5. ll.)[VISSZA]
- 1300. Itt volt 1528 közepéig. Itt keltezett s Ferdinánd királyhoz intézett egyik levele, mely a királyi tanácsra vonatkozik. R. Kiss: Helytartóság XVIII. l.[VISSZA]
- 1301. Az okiratot közli Gévay i. m. I. k., 3. f., 29. l. Azonkívül l. Szalay: MO tört. IV. 93.[VISSZA]
- 1302. Erre Oláh Miklós szavaiból következtetünk. Egyik, Kálnay Imréhez 1530 október 14-ikén irott levelében panaszkodik, hogy a király vele szemben nem tartja meg igéretét, egyik egyházi javadalmat, non servans promissionem, alteri contulit; vide quanta sit constantia eorum, qui constantiae exemplum aliis praebere deberent. (Levelezése 91. l.) Egy másik, ugyancsak Kálnayhoz 1530 október 16-ikán intézett levelében is hangoztatja panaszát s hozzáteszi: principes veridici esse debent. Quorum verba integra, immobilia et constantia esse oportet. Aliquin quid princeps est aliud vacillans, quam quivis alius popularis. (U. o. 92-93. ll.)[VISSZA]
- 1303. Dum et per varios casus ex Znoyma ad Lincium peruenimus, írja 1529 október 8-ikán Passauból Oláh; utinam melioribus avibus, sperabamus omnia nos istic feliciora reperturos. At ea quae antea fama ipsa audiebamus, oculis intuiti sumus, magnum inter omnes esse trepidationem, nihil omnio boni praeter quandam spem. (Levelezése 18. l.)[VISSZA]
- 1304. Caesaris Turcarum aduentum iamdudum audiebamus. In Lincio dum eo peruenimus non modo audiuimu saduentum, sed certo comperimus eum Wiennam obsidione 24 die septembris vinxisse et tam magna, ut hii qui ex o loco venerunt asserant omnes eius ciuitatis montes obsessos copiis Turcarum, Caesarem autem tentoria sua fixisse sub Eberstorff, arcem regiam venatoriam. Dum haec res certo ad Lincium perlata esset, et nos quoque ipsi videremus fiugientium copias, regiique exploratores, unus per alium reuertentes, id confirmarent et Turcarum multitudinem ad trecenta esse millia affirmarent: Rex noster ut est princeps ad omnia per Christianitate perpetienda paratus, et animo fortissimo, mox se Pragam per equos cursiles celeri itinere contulit: ut Bohemos omnes… excitaret. (U. o.)[VISSZA]
- 1305. Nos vero cum Regina mea Maria et Anna coniuge ac liberis regiis, illius iussu aduerso flumine huc venimus. (U. o. 19. l.)[VISSZA]
- 1306. magna certe iactatione Danubii et incommoditate nautica expectaturi, dum aliquid boni a rege et de rerum euentibus, simus audituri. (U. o.)[VISSZA]
- 1307. Sub idem fere tempus Regina Anna parabat cum liberis suis abitionem ad Aenipontem, ut iussum ei erat a rege, nos vero cum Regina nostra Maria eramus ultra quam dici potest solliciti, utrum ad Aenipontem, an in Bohemiam iter faceremus, nam profectio illa Thirolensis et Germanica terrebat nos plurimum, propter victualium, qua ea gens saepe laborat inopiam, desiderabamus autem iampridem Bohemicam mansionem, ubi faciliter victus nobus parari poterat, tum propter ciuitates Reginae illic existenses, tum facultatum etiam nostrarum tenuitatem. (Oláh 1529 nov. 4-iki linczi levele Geréb Pálhoz. U. o. 19. l.)[VISSZA]
- 1308. Qua de causa miseramus iampridem nuncium ad regem, ut ex eo intelligere possemus, quid nobis proficiscente Regina Anna ad Ispruch faciendum esset, haerebamus inter duos scopulos sic, cum nuncii reditum et regem expectaremus, uenit mox fama de Turcorum discessione, qua intellecta descendimus sine cunctacione ex Patauio Lincium. (U. o.)[VISSZA]
- 1309. Triduo post aduenit Rex Ferdinandus, non eo tamen quo expectabamus itinere, nam ex via diuerterat Patauium amore visendae coniugis et liberorum suorum, et etiam sororis suae Mariae. Cum ergo aduenisset, iussit hic nos consistere, et Reginam Annam, liberis suis ad Ispruck uti constitutum erat missis, huc expectare.[VISSZA]
- 1310. Ez kitetszik Oláh Miklós leveleinek keltezéséből, 1529 november 4-iktől 1530 április 29-ig.[VISSZA]
- 1311. Oláhnak egyik barátjához irott levele már Innsbruckban van keltezve 1530 május 18-ikán. (Levelezése 64. l.)[VISSZA]
- 1312. Oláhnak, ki szintén jelen volt, egyik reánk maradt könyvében e sajátkezű feljegyzése van: Anno 1530. Octava May Serenissimi principes mei Carolus Imperator, Rex Ferdinandus, Maria et Anna regine convenerunt primum in Campo qui cadit inter Inspruck et Hal me astante. (L. Csontosi: Adalék Oláh Miklós könyvtárához. Közzétéve a M. Könyvszemle 1883. évf. III, 63.)[VISSZA]
- 1313. Anno 1530. Vndecima Juny dum essem supra hal in venacione Caprearum cum Regina: intravi fodinam Salinariam. L. Csontosi: Adalék Oláh Miklós könyvtárához. 1883. évf. III, 65.)[VISSZA]
- 1314. Iuste i. m. 14-15. ll. Sacher-Masoch i. m. 81. l.[VISSZA]
- 1315. Oláhnak itt keltezett levelei 1530 július 1-től november 23-ikáig ismeretesek. (Közölvék Levelezésében 69-110. ll.)[VISSZA]
- 1316. Lásd Oláhnak úgy a császárhoz 1530 október 1-sején, mint a birodalmi rendekhez a magyar s szlavon státusok részéről intézett szónoklatait. (U. o. 75-82. ll.) Hogy Oláh személyesen érintkezett Ferdinánddal, azt ő Kálnay Imréhez 1530 október 16-ikán intézett levelében mondja: Hodie dum peracta solenniter missa templo egrederemur, inter veniendum allocutus sum regem, assecurationes ipsius quam plurimas reduxi in eius memoriam. (U. o. 92. l.) Egy későbbi, 1530 november 5-ikén Stomber Jánoshoz Augsburgból keltezett levelében írja: Ferdinandus rex dominus meus, dum hodie assiderat mensare in prandio, dixit mihi stb. (U. o. 103. l.)[VISSZA]
- 1317. regina mea Maria, írja 1530 november 22-ikén Oláh, post multos peregrinationes, quae amisso marito suo rege Ludouico, domino meo clementissimo, confecit, ea venerat huc sub spe, ut a fratribus suis, caesare et rege, eius quietis et prouisionis cura haberetur.[VISSZA]
- 1318. Qui et procul dubio id diligenter fecissent, mi ipsorum queque per id tempus non parua esset necessitas. (U. o. 110. l.)[VISSZA]
- 1319. L. Oláhnak Thurzóhoz intézett 1530 július 14-iki és július 23-iki leveleit. (U. o. 71-72. ll.)[VISSZA]
- 1320. Itaque cum pecunias et viaticum expectauremus, dictum est, írja Oláh, non posse illud nobis praeberi; dii boni quantum exacerbati sumus. Attamen cogemus ad tempus aliquot habere patientiam. Ego statui reginam sequi pro nostra in eam consueta fide, et in aduersis penes eam ferendis integritate, quoquo versum profectura sit, siue habituri essemus ab ea viaticum siue non. Nolo enim is esse, qui illam in suis necessitatibus sim derelicturus, posteaquam illi in prosperis fuerim addictus. (János ferrarai grófhoz 1530 november 22-ikén Augsburgból irott levele. U. o. 110. l.)[VISSZA]
- 1321. sarcinas nostras et res quas nobiscum habuimus, imposuimus ratibus, quae cum rebus reginae crastina die Lincium versus descendent. Quod si aduenerint aduersiora, quam speravimus noua, res ipsae Lincii consistant, et nostrum istic aduentum praestolabuntur. Nam regina quoque nobis cum una, si viatico prouidebimur a caesare die Lunae vel Martis proxima hinc soluet, recta Ratisponam equitatura, ubi conscensa naui adnauigabit Lincium. Ex Lincio, si res (quod Deus longe auertat) eam non retinuerint aduersae, Viennam descendemus, vel ad minus Carneomburgam. Caesar vero et rex Ferdinandus eo ipso die quo nos hinc soluent, profecturi Spirum, deinde Aquisgranum, ubi rex corona regis Romanorum coronabitur. (Oláh levele Riciushoz. Augsburg 1530 november 16. Levelezése 107. l.)[VISSZA]
- 1322. Brawn György fentidézett művéből vétetett.[VISSZA]
- 1323. Dum essemus admodum solliciti de viatico nobis comparando, ut hospitibus nostris solutis, possemus domum cum regina in Austriam reuerti, ecce regina nescio, qua sua necessitate, exsolui nobis iussit, quattuor praeteritorum mensium stipendia. Sic laeti praeparauimus nos itineri, ut cras hinc soluamus. (Oláh 1530 november 23-ikán Augsburgból János ferrarai grófhoz irott levele. U. o. 110-111. ll.)[VISSZA]
- 1324. Gaudium erat ingens nostrum nos liberatos ab Augustensi molestia et rerum omnium necessitate. Sed interim non parum tristabamur, parum nobis superesse viatici, ex eo quod nobis datum erat Augustae. Quid enim precor magni superesse, persolutis hospitibus ibi nostris, hominibus licet, ut ipsi iactitant, euangelicis, sed plusquam pharisaicis, poterat. (U. o. 111. l.)[VISSZA]
- 1325. Venimus, írja Oláh 1530 november 27-ikén Regensburgból ugyancsak a ferrarai grófnak, magnis certe affecti laboribus et lassitudine, trium dierum equitatione ex Augusta huc Ratisponam. (U. o. 111. l.)[VISSZA]
- 1326. Remorati igitur hic hunc unum diem sumus, ut nauigia conduceremus ad equos e res nostras deuehendas. Cras Deo auspice committemus nos nauigationi, et recta nauigabimus Lincium. (U. o. 111. l.)[VISSZA]
- 1327. Et tum Ratisponae proximis diebus essemus, miserat reginae dono aprum pinguissimum. (Oláhnak 1530 deczember 5-ikén Kremsből Szalaházy Tamás egri püspökhöz irott levele. Levelezése 114. l.[VISSZA]
- 1328. ex Ratispona, írja Oláh 1530 november 30-ikán Linzből Roffer Jánosnak, XXVIII. huius mensis venisse ad noctem Straunbingam, ex Straunbinga deinde ad Fylshoffen.[VISSZA]
- 1329. Ex ea ciuitate tricesima mensis huius die per Patauium adnauigaui usque ad Villyring monasterium (ma Wilhering), distans supra Lincium uno miliari. Ego vero in scaphiolo piscatorio ad multam noctem descendi Lincium, non sine periculo nocturnae nauigationis. Quae nauigatio et laboriosa fuit et longa. Nam Lincium abest a Fylshoffen, sedecim magnis sane miliaribus, quae etiam aestiuo tempore conficere satis esset, nedum brumali; parendum tamen fuit voluntati reginae. Quae eo tenebatur desiderio venationis, ut parum existimauerit, tantum suffere uno die laborem, modo voti sui compos fieret, et ad locum venationi aptum peruenire posset. (U. o.)[VISSZA]
- 1330. Ultima Nouembris peruenimus ad Lincium. (Oláh 1530 deczember 2-iki, Roffer Jánoshoz Greinból irott levele. Levelezése 112. l.)[VISSZA]
- 1331. prima die Decembris toto istic die quieuimus. (U. o. 112. l.)[VISSZA]
- 1332. hoc primum die commisimus nos rursus naugiationi, venimusque ad horam secundam postmeridianam ad Grayn, Julii comitis ee Hardeck oppidum. (U. o.) Itt nyilván helytelen a tudósítás, mert Oláh szerint az egész napot, deczember elsejét Linzbe töltötték, ám akkor ugyanaz nap délutáni 2 órakor nem érkezhettek Greinba.[VISSZA]
- 1333. nauigare ulterius poteramus, sed ex compositio hic residere voluimus. Nam rupes est utrinque ex Danubio non longe infra oppidum ita enata, ut inter duos veluti scopulos, via quadam perangusta aqua non sine magno murmure defluat, qua via unica nauis deferri potest. Quae si illam non tenent, nautaque sit ignarus nauigationis, nauis facile impingi scopulis poterit, nauigantesque nautragium plerumque patiuntur. Noluit igitur regina loco hinc periculoso ad noctem non tantum se, quae animosior est caeteris et cordatior, quantum caeteras suas virgines et familiam committere; neque crastino die se committat. Praemissis enim nauibus ipsa nobiscum una in rippa Danubii, dum alii pertranseant, Danubii hunc locum periculosum piaeterequitabit. (U. o.)[VISSZA]
- 1334. Venimus nudius tertius ad hanc civitatem, in qua tantisper consistere decreuimus, dum aliquid certi, quid Budae agatur, intelligere poterimus. (Oláh 1530 deczember 5-ikén Kremsből Szalaházy Tamás egri püspökhöz irott levele. Levelezése 113. l.)[VISSZA]
- 1335. L. Oláh leveleit. Levelezése 104-108. ll.[VISSZA]
- 1336. Ioannem Vayuodam cum Gritti et aliis suis sequacibus venisse ad manus nostrorum, dum ex arce aufugere molirentur. Mirum quantam omnibus is rumor laetitiam attulerat. (Levelezése 113. l.)[VISSZA]
- 1337. Regina quae pacis et quietis futurae est cupidissima, misit mox ad monasterium, huic ciuitati propinquum, cuius abbas dicebatur pridie eius diei venisse Vienna, et ex quo rumor ista ferebatur, cepisse principium, ut interrogaretur, quid certi hac de re haberet. Rediit nuncius, qui vanum esse rumorem affirmauit. Expectamus in horas reditum alterius nuncii, quem Viennam, hac eadem de re misimus. Qui si aliquid certi et boni attulerit, illico descendimus Carneamburgam, tum Pruck, deinde ad Owar; sin audersi habebimus laetiora noua, vel ibimus Zuoynam. (U. o.)[VISSZA]
- 1338. a M. Nemz. Múzeum levéltárában őrzött 1532 április 16-án kelt okleveléről. Olv. Ludovicus Gritti regni Vngarie gubernator etc.[VISSZA]
- 1339. Venit huc triduo ad reginam ex Vienna nuncius cum litteris locumtenentis, qui certo attulit Mehmed becum Turcum praefectum arcis Nandor Albaecum quinque millibus equitam et centum nasadis (quae nauiculae sunt), non longe a Buda consedisse, velleque Joanni et omnibus qui in arce sunt suppretias ferre, et arx ab obsidione, quam iam quadraginta dies patiuntur, utcumque fieri a se possit, liberare. (Oláhnak 1530 deczember 10-ikén Kremsből Mihály grófhoz irott levele. (Levelezése 115. l.)[VISSZA]
- 1340. L. Oláhnak a cseh király titkárához 1530 deczember 11-ikén Kremsből intézett levelét. (U. o. 118. l.)[VISSZA]
- 1341. Regina mea in Chyrendorff dat operam venationi sibi naturaeque suae iucumdissimae. (Oláhnak Mihály grófhoz 1530 deczember 13-ikán Kremsből intézett levele. U. o. 119. l.)[VISSZA]
- 1342. aduenerunt tristia, quae mirum in modum nos omnes conturbarunt, írja 1530 deczember 23-ikán Kremsből Oláh Jovius Pálnak. (Levelezése 120. l.)[VISSZA]
- 1343. Lohmeier Georg: Der europaeischen Reiche historische u. genealogische Erländerung. Lüneburg 1690. Quatuordecim tabulae genealogicae. Editio 4-ta. Tubingar 1685. Geiszan: Hist. Tagebuch d. Erzh. Österr. 251. l. Azonkív. l. Wenzel: II. Ulászló király házasélete. Századok 1877. XI, 640.[VISSZA]
- 1344. Sacher-Masoch i. m. 115. l.[VISSZA]
- 1345. Robertson: Gesch. Kaiser Carls des Fünften V, 334.[VISSZA]
- 1346. Sacher-Masoch i. m. 141. l.[VISSZA]
- 1347. Juste i. m. 30. l.[VISSZA]
- 1348. Ad hoc autem muneris neque aptiorem, neque sufficientiorem circumspectis omnibus quemquam alium reperisse, quam Serenissimam Reginam sosorem suam. (A császár nevében kanczellárjának a panormi püspöknek Mária beiktatásakor mondott szavai.)[VISSZA]
- 1349. Iuste i. m. 231. lap.[VISSZA]
- 1350. Oláh szerint in exterma regione. (1553 november 1-én kelt), Tamás egri püspökkanczellárhoz intézett levelében. Levelezése 423. l.)[VISSZA]
- 1351. Jahrbuch d. kunsthist. Sammlungen d. a. Kaiserhauses. Wien 1893. XIV, 157. Magyar Sion II, 106.[VISSZA]
- 1352. Si Maiestas reginalis, Patrona communis, regnum hoc deseret, quicunque tandem noster futurus sit status, lachrimas (modo non perpetuas) nobis relinquat. Nam etsi regem habeamus optimum, laborabit tamen huius infelicis patriae nostrae libertas, si hac regina et parente carebimus. (Levelezése 123. l.)[VISSZA]
- 1353. Ez kitetszik Oláh Miklós egy 1532 február 11-ikén Brüsszelből egyik barátjához intézett leveléből, melyben írja: Si bene recordor, praeteritique temporis memoria recte mihi succurrit, annus hodie est, nos ex Crempsio Lincium versus cum regina iter arripuisse. (Levelezése 195. l.)[VISSZA]
- 1354. Kitetszik ez egy Brüsszelben 1551 július 9-ikén kelt s Pithi Miklóshoz intézett leveléből. Ebben mondatik Pithinek egy régibb pénzkövetelésével szemben: So haben sich doch ir Kun. Mt im 1531-ten Jar, zu Linncz, wie dieselb aus Österreich verruckht seindt vnnd sich mit iederman verglichen. (Brüsseli Okmtár II, 295.)[VISSZA]
- 1355. Erre következtethetünk Batthyányi Ferencz neje, Katalin grófnő egyik, Máriához Szalónakból (Schlanningból) 1551 október 6-ikán írott leveléből, melyben mondja: «én részemről igen sajnálom, hogy Felségeddel ki nem költöztünk». Az ered. német levél a brüsszeli Okltárban. Magyar fordításban közli Horváth Mihály: Pár szó özvegy Mária királyné összeköttetéseiről Magyarországgal. Kisebb tört. munkái. II, 430.[VISSZA]
- 1356. Ez kitetszik Thurzó Eleknek prágai 1531 június 23-iki, Oláhhoz intézett leveléből, melyben mondja: Quando quidem post eius (Oláh Miklóst érti) cum reginali Maiestate discessum … (Oláh Miklós Levelezése 135. l.) De kitetszik ez magának Oláhnak egyik 1532 február 6-iki leveléből is, melyre legott hivatkozni fogunk.[VISSZA]
- 1357. Burgio pápai nuncius egyik 1531 november 8-ikán Londonban keltezett s Oláh Miklóshoz intézett leveléből tudjuk, hogy a királyné hívei között Lukréczia úrnő és Balius úr is volt. Domiane Lucretiae commendari cuio. Dominum Balium caetrosque conseruos nostros meo nomine salutato. (Oláh Levelezése 167. l.) Tamás egri püspök is 1532 április 5-iki pozsonyi levelében kéri Oláht, hogy d. Lucretiae commendetis me plurimum. (Levelezése 211. l.) Sceper 1533 december 27-ikén felszólítja Oláht: Illustri dominae comitissae a Salm, dominae Baillieul dominaeque Lucretiae me plurimum commenda. (Levelezése 436. l.)[VISSZA]
- 1358. Ipolyi: Előszó Oláh Miklós levelezéséhez XII. l. Nagy Iván: MO családai VII, 145.[VISSZA]
- 1359. Maga mondja el abban az 1550. évi folyamodványában, melyben Végles várát kéri adományba Ferdinándtól, hogy a királynét Németalföldre kísérte, ott 7 éven át szolgálta s a francziák ellen harczolt. Írja ugyanis: Nachmals pin Ich mit E. M. Schwester kunigin Maria in die niderlanndt gerraist, daselbs 7 Jar lanng gedient, mit E. M. krigsvolkh vilmals in Frankreich für priona, Derabona, Sant Quintin vnnd ander ort auch gezogen, derselben etlich zum tail erobern helfen. Ezután ismét Moba jött mint 400 lovas kapitánya. Nach solchem pin Ich durch Kunigin Maria zu ainem haubtmann in die hungerisches Prkhstet verordent vnnd gestelt worden stb. (A cs. k. pénzügyi ltár családi irományai között. Közli Oberleitner: Archiv f. Kunde österr. Geschichts-Quellen XXII, 8.) Ugyanezt a Puchheim Farkast említi Oláh Miklós is egyik Pempflinger Sebestyénhez intézett 1534 január 11-iki levelében: Wolfgangus a Pwhem consanguinius vester procurantis suis rebus profectus ad Austriam est in fine Novembris raeterit. (Levelezése 441. l.)[VISSZA]
- 1360. Sceppernek egy 1533 április 12-iki bécsi leveléből tudjuk, hogy egy Salm grófnő Mária udvarában udvarhölgy volt. A levél írója felkéri Oláh Miklóst, hogy fejezze ki üdvözletét a királynénak: Commenda me dominae meae reginae, Dominae Comiti de Salm praefectae domus reginalis maiestatis et caeteris dominabus. (Oláh Levelezése 349. l.) Ugyancsak Sceppernek egy 1533 április 25-iki fiumei levelében felkéri Oláht, ajánlaná őt dominae comiti de Salm, abisque dominabus meis isthic existentibus, scilicet: de Bailleiul, Lucretiae, de Sonaste caeterisque. (Levelezése 354. l.) Ugyanő egy 1533 május 6-iki Oláhhoz intézett levelében magát ajáltatni kéri domino comiti de Salm, dominabus de Baillieul, Lucretiae et si adsit Sonastras ceterisque, quibus felicissime quaeque apprecor.Si potes commode, commendabis et illustribus dominis de Simpy et Molenbays. (Levelezése 362. l.) Hogy ez utóbbi a királyné udvarmestere volt, kitűnik Oláh Miklós 1533 szeptember 6-iki, a londoni érsekhez Genfből intézett leveléből, mely szerint a dán követekkel tárgyaltak Panormitanus, comes a Byran et Molenbais magister domus reginae. (Levelezése 406. l.)[VISSZA]
- 1361. Deus bone, kiált fel Oláh Miklós, cum quanta nonnullorum laetitia, et quanta rursus aliquorum tristia! (Levelezése 195. l.)[VISSZA]
- 1362. Rursus laetabantur aliqui, quibus deliciae erant in votis, et qui voluptatibus illecti suis studebant rebus, ac magnopere exoptabant ad haec venire loca, in quibus summam putabant esse et libertatem et voluptatem. (U. o.)[VISSZA]
- 1363. Erant multi nostrum, írja egyik brüsszeli levelében (1532 február 10.) Oláh, quibus hoc iter minime pacebat, qui cogitatione futura metiebantur pericula, et in quas miserias, si regni capperent externa, deuenturi essent. (Levelezése 195. l.)[VISSZA]
- 1364. Nunquam mi Kalnay, írja egyik barátjának Kálnay Imrének egy 1531 február 2-ikán Kremsből, fui perturbatior, quam hiis ipsis diebus, quibus tacui. Omnia mea negocia, quocumque me vertam, video in praecipicio esse. Regina itura est ad Belgas, vocatione Caroli caesaris, cum qua iturus ne sim, an mansurus, nihil est quod magis dubitem. Si proficisor, timeo nationes non mihi bene notas, regionem nescio quam mihi incognitam. Si manebo, quo me diuertam, nescio. Bona mea omnia direpta sunt et occupata in Hungaria, res in praedam versae. Omnia, ut tu melius scis, propinquior és hostibus quam ego, sunt periculis plena. Nec video tutum esse aliquam locum in patria commorandi. Quid igitur melius sit facto, nescio. Inter duo mala minus est eligendum. Inops nunc sum consilii, quid statuendum sit aut quid fugiendum. Quare si quid mihi dare consilii poteris, rogo subuenias amico. (Levelezése 123-24. ll.)[VISSZA]
- 1365. Me vero ultra res omnes alias maxime mouebat patriae periculum, rerum mearum iactura, quam ex nostrorum hominum malitia, fueram perpessus, deinde externarum regionum desuetudo, quae ultra omnes alias res maximam mihi iniiciebat molestiam. Nam animo iam pridem prauidebam quanta futura esset in regione externa amicorum iniquitas, quam molestum mihi insueto mores aliorum, postremo quam intolerabilis apud incognitas gentes facultatum exiguitas; haec cum mihi omnia obseruarentur animo, solito eram tristior, mirabanturque non pauci me tam perturbato esse animo. (U. o.)[VISSZA]
- 1366. Consilii mei rationem paucis accipe, írja neki 1531 január 23-ikán Pozsonyból. Noli reginam relinquere, si abs te contenderit, ut in Belgas secum proficiscaris, imo etiam si magnopere non contendat, comitare eius Maiestatem, labor non erit magnus; ubi eo ventum fuerit uno aut altero mense, quid facto sit opus, ipse statues facillime. (Levelezése 123. l.)[VISSZA]
- 1367. Hogy ő a királyné személyes közbenjárására lett Mária királyné titkára, azt ugyancsak maga Oláh bizonítja. Schidlowieczki a lengyel királyhoz intézett 1531-iki levelében írja ugyanis: Is ipse (Lajos király) ut petitioni reginali coniugis suae satisfaceret, me illi ut eundem apud eam quoque agerem statum, concesserat. (U. o. 155. l.)[VISSZA]
- 1368. Sapientis est scio, consilium tempori accomodare, írja 1531 február 5-ikén Kremsből Kálnay Imrének. Magna iactabatur animus meus, ceu nauis in tempestatibus maris, perturbatione, an eundom in Flandriam cum regina sit vel in patria cum meis manendum. Res, quid ex utraque parte contingere posset, diligenter mecum versabam. Tandem putaui necessitati esse parendum, et relictis rebus meis omnibus Hungaricis sacelli mei curas et industriae, reginam sum secutus, quamcumque in partem fortuna me detruserit. (U. o. 124. l.)[VISSZA]
- 1369. 1549 január 3-án kelt oklevélről.[VISSZA]
- 1370. Decima huius mensis die, írja Oláh 1531 február 13-ikán Linzből barátjának, commisimus nos ex Cremsio itineri et celeri certe cursu huc venimus. (Levelezése 124. l.)[VISSZA]
- 1371. Tribus enim hoc iter diebus confecimus, et arduum et longum, non solum reginae et puellilis, natura imbecillis, sed etiam viris robustis et ad equitandum aptis. (U. o.)[VISSZA]
- 1372. Duae res nobis addebant alas. Altera ut regem, qui Lincii erat, cito videre possemus, altera ut caesaris volumtati, quam ex cubiculario suo accepimus, primo quoque tempore a regina statisfieret.[VISSZA]
- 1373. Reperimus tamen hic res non minimas, quae nostrum iter remorarentur; imprimis autem curandum erat nobis quam maxime, quonam pacto es reginae Hungaricas in bono statu relinqueremus. Ea enim absente, praesertim si Turca, ut certo ferebatur, Hungariam et Austriam inuaderet, omnia ipsius bona et Hungarica et Austriaca in periculum essent ventura; deinde viatici etiam, ad tam longum iter conquerendi, non parua nobis erat cura. Coati igitur sumus ad tempus aliquod, donec hiis de rebus cum rege tractaremus, hic immorati. (U. o. 125. l.)[VISSZA]
- 1374. Nam ad id, írja Oláh 1531 október 16-ikán Brüsszelből a pápa angol nunciusának, b. Burgio Antalnak, quod mihi pro viatico ex curia datum est, quicquid habui ex Hungaria, redituum, quod certe non erat minimum, adiicere me necesse fuit, et omnia, ut meis conditionibus statisfacerem, liberaliter profundere. (Levelezése 159-60. ll.)[VISSZA]
- 1375. Levelei 137-138. ll.[VISSZA]
- 1376. Nunquam meae me cogitationes fefellissent, neque me in Charybdim immisissem, si hortatus amicorum meorum pluris non fecissem, quam meum conilium.[VISSZA]
- 1377. Etsi laetos aliquandiu tecum, et cum aliis nostris amicis communibus pulcherrime obivimus dies, hos quoque tristes solus pacienti perferam animo. Si amici mei adessent, facilus omnia etiam acerbiora perferrem, sed cum solus sim, videor tristem agere vitam. (Levelei 130. l.)[VISSZA]
- 1378. Oláh egyik 1552 május 27-ikén Brüggéből Albert préposthoz idézett levelében írja: Nollem licet, tamen nom possum mi Alberte, tibi reticre hospitum Barbantiae et Flandriae impudentiam. Qui adeo non modo impudentes, sed quodammodo crudus et efferi sunt, omines, ut hospites aduenientes etiam suae gentis pro hospitiis excorient vel quod maius est, excrucient. Quid censes eos facere cum externis, maxime mecum Hungaro, qui mores eorum nesciam; pluries me adeo in hospiciis commouerunt, ut igni vel alio, si quod maius esse potest, tormento cruciari videre. (Levelezése 216. l.[VISSZA]
- 1379. Ugyancsak Oláh írja 1532 deczember 15-ikén Bergenből (Mons) János grófnak, hogy nagy hdieget állott ki Valenciennesben: Gens enim gallen vaporariis cares, caminis in cubiculis nonnunquam rimosis utitur ita, ut si focum in eis instruxeris et te calore reficere volueris, ex una quidem parte calescas, sed ex alia frigeas. Qua re factum est, ut tribus diebus coactus sim ligna uno aureo Philippeo absumere, et nihilo minus non paruam pati frigoris molestiam. (U. o. 266. l.)[VISSZA]
- 1380. Non possum tibi explicare litteris, írja 1533 márczius 2-ikán Oláh Brüsszelből Pál barátjának, quantis in hac mea peregrinatione iactatus fuerim turbationibus… Nulla autem mihi crede res molestior fuit, quam quod ab amicis, quibus ab ineunte aetate assueueram, abfuerim, quae res una omnem aliam animi mei perturbationem molestiamque longe superabat. (Levelezése 306. l.) Egy másik, Brüsszelben 1533 február 18-ikán Brodaricshoz irott levelében: Ubi, quamuis ex clementia Dei et munificentia principis mei nihil mihi desit, deesse tamen videntur: patria, fratres, domini et amici mei, quorum me tenet non paruum desiderium. (U. o. 300. l.) Későbben már megszokás és beletörődés következtében csillapult lelki fájdalma s beletalálta magát társaival együtt «a szép és gazdag, minden az élethez és élvezethez szükségeset bőven nyujtó város» viszonyaiba, bár a hazát és a régi barátokat folyton nélkülözte. (L. Brodaricshoz 1536 márczius 30-ikán Gentből irott levelét. Levelezése 572. l.)[VISSZA]
- 1381. Et cum utrique (a császár és huga) assedissent loco, qui eis erat praeparatus, prouincialesque expectarent verba caesaris, episcopus Panormitanus, cancellarius in hiis prouinciis caesaris, homo prouectae iam aetatis, et in rebus gerendis iam diu versatus, lingua Gallica caesaris nomine verba fecit. Quorum sestentia haec erat: Caesarem mortua Domina Margarita in animo frequenti cogitatione versasse, quemann gubernationi harum prouinciarum praeficeret, qui et ei et prouincialibus esset utilitati et ornamento. Ad hoc autem muneris neque aptiorem, neque sufficientiorem circumspectis omnibus quenquam alium reperisse, quam Serenissimam Reginam sorerem suam; quam magnis licet precibus tamen huc accersiuisse, eamque nunc praesentem gubernatricem eorum constituere; ipsam itaque audirent, ad eius nutum, voluntatem et arbitrium omnia agerent. Qui quidem secus faceret, eum se poeniturum ob mandatum neglectum. (Oláh Miklósnak Brüsszelben 1531 július 6-iki, Szalaházy Tamás egri püspökhöz küldött tudósítása. Levelezése 139-140. ll.)[VISSZA]
- 1382. Proceres et nuntii missi gratias caesari egerunt de ea gubernatrice eis data, cuius prudentiam, integriatem, virtutem iampridem auiduissent, et nunc certam intuerentur, facturi igitur essent omnia ad caesaris mandatum. (U. o.)[VISSZA]
- 1383. His ita factis discessum est ab aula, comitatusque sum reginam ad cubiculum, cui in ingressu dixi: me cupere hoc regiminis sui principium Deum optimum maximum fortunare et prosperum facere et concessurum, ut feliciter hiis regionibus praeesse possit; vrum si pax futura sit in Hungaria stabilis, debere maiestatem suam Hungariam reuisere. Ipse hanc meam precationem conclusit hiis verbis inquiens: Amen. (Levelezése 140. l.)[VISSZA]
- 1384. Juste i. m. 24-25. ll. Sacher-Masoch i. m. 88. l. Botka i. m. II, 105-106.[VISSZA]
- 1385. Juste i. m. 17. l. Sacher-Masoch i. m. 85. l.[VISSZA]
- 1386. Botka i. m. II, 105.[VISSZA]
- 1387. Juste i. m. 16. l. Sacher-Masoch i. m. 86. l.[VISSZA]
- 1388. Sacher-Masoch i. m. 86. l.[VISSZA]
- 1389. «Sie besass eines jener Herzen, welche selten, aber immer wahr und ohne Ende lieben. So liebte sie ihren Mann, so den Kaiser, so Eleonoren.» (Sacher-Masoch i. m. 16. l.)[VISSZA]
- 1390. Juste i. m. 16-17. ll. Gans hasonlóképen mondja: hat sich also fast ihres allerliebsten Gemahls Todfall betrübet, dass sie nimmer die Trawer verändert, wie auch vnnd lieb gegen keine gewendet. (Österr. Frawen Zimer 122. l.)[VISSZA]
- 1391. II. Lajos 1522 február 8-iki Budán kelt oklevelében, melylyel Máriának jegyajándékát ünnepélyesen megerősíti, mondja, hogy dei optimi providentia et bonitate sancti matrimonij federe mutuoque et indissolubili amoris vinculo nobis iuncta est. (Hatvani: Brüss. Okmtár I, 22.) Mocenigo Alajos 1548. évi követi jelentésében erre vonatkozólag írja: Maria fu la terza sorella, che al presente è gouernatrice nella Fiandra et paesi basi et che prima fu maridota nel Re Ludouico d’ Hungaria, chi guerregiando co il presente Sor Turco, perdè la uita et buona parte di quel Regno, con il quale essa non hebbe figlioli, ne ha dapoi uoluto altro marito, se ben come ci disse il Re di Romani un tratto, hauea poluto ben maritarsi. (Fiedlernél: Relationen venetianischer Botschafter über Deutschland und Österreich im sechszehnten Jahrhundert. Közzétéve a Fontes rer. Austriacarum II. oszt. XXI. köt. Wien 1870. 13. l.)[VISSZA]
- 1392. Kevésbbé pontosan mondja Hatvani (Horváth) Mihály 1530-1555. (A brüsseli Okmtár I. kötetének Előszavában. Pest, 1857. VI. l.) De helyesen írja ugyanő másutt: 1531 óta. (Kisebb tört. munkái II, 427.) Prescott előadása, mely szerint Mária közel 20 évig állott a németalföldi kormány élén (Gesch. Philipps II. I, 9.) azonkép hibás.[VISSZA]
- 1393. Nyilván ezekre czéloz Oláh Miklós e szavaival: Quid mihi sit posthac faciendum, non dum satis constituti. Video enim res reginae, ex quibus meae pendent, adhuc non esse firmas, sed nescio quam ob rem varias et inconstantes. (Brüsszel, 1531 július 20. Levelezése 142. l.)[VISSZA]
- 1394. Sacher-Masoch i. m. 133. l.[VISSZA]
- 1395. Botka: M. Sion, II, 25.[VISSZA]
- 1396. «ist darnach von jhrem Brüdern Carolo zu einer Regentin in Niderland gemacht worden, vnd solches Ambt mit manlichen Hertzen bedienet, in dem sie nicht allein mit Dennemarck Fried geschlossan, vnnd die Schiffart durch den Sund erhalten, sondern den Frantzosen vnnd andern Krieg angesagt, vnnd Heroigsch geführet. Sie lisse in keiner sachen ein Weibliches gemüt scheinen, vnnd thäte auch aller dieser Zier, vnnd Pracht verachten.» (Österr. Frawen Zimer 122. l.)[VISSZA]
- 1397. eine mit kräftigem Geiste u. staatsmännischem Scharfblick begabte Fürstin. (Jahrbuch d. kunsthist. Sammlungen d. allerh. Kaiserhauses. Wien, 1893. XIV. Bd. 157. l.)[VISSZA]
- 1398. Ipolyi Oláh Miklós művének (Oláh Miklós levelezése. Codex epistolaris) előszavában I. l.[VISSZA]
- 1399. A XVI-ik századi Jorg Kirchmair von Ragen írja emlékiratában: Vnnd wiewol im ganntzen Niderlannd ain geschray aussgangen, der Kayser (V. Károly) sey tod, Also dass die leut darob verdorben vnnd gestorben sein, Ee sy wellen glauben, daz der Kayser da sey odr noch leb. Vnnd solich geschray ist wunderparlich durch den Kunig francisscum In frannckreich practiciert worden, In Maymung, die Kunigin Maria, Mt. schwester, damit zu schreckhen. Dan dieselbig Kunigin Maria die ist stathalterin In Brannt vnnd in den Niederlänndischen furstenthumen gewesen, Weliche der bemelte Kunig in frannckreich dem Kaiser, der noch in Hispanien war, mit solichen listem vnnd lugen ab Eylen vnnd die frum Kunigin Maria vmb die lannd pringen wellen. (Denkwürdigkeiten seiner Zeit 1519-1553. Kiadva Karaján által a Fontes rer. Austriac.-ban Scriptores I, 516-17.[VISSZA]
- 1400. L. Mocenigo Alajos 1548. évi zárójelentését Fiedlernél i. h. XXX, 27.[VISSZA]
- 1401. Juste i. m. 233. l.[VISSZA]
- 1402. Blok: Gesch. d. Niederlande II, 587.[VISSZA]
- 1403. Juste i. m. 238. l.[VISSZA]
- 1404. Serenissima regina uolens tibi eam molestiam seu iniuriam inferri a praefato Franciscano, scripsit, et iussit marchionem Antuerpiensem, ut mox accito ad se typographo supradicto, prohibeat per maiestates suam, ne huismodi librum typis absoluere, aut absolutum diuendere praesummat; et deinde ob edicti caesarei praeuaricationem in hominem diligenter animaduertat. (János panormi érsek s Brabantban császári korlátnok levele Erasmus Rotterdamushoz 1534 márczius 8. Oláhnál Levelezése 473. l.)[VISSZA]
- 1405. Summe mihi placuit, írja 1534 márczius 11-ikén Antwerpenben Erasmus Schetus Oláh Miklósnak, quod apud inclytam reginam sic institeris, ut aemulorum Erasmi aliquot rabulas, quae hic sub praelo sunt, supprimi iubent. (Levelezése 474. l.)[VISSZA]
- 1406. (Egykorú metszet után.)
  Brawn fentidézett művének 1572-iki kiadásából.[VISSZA]
- 1407. Lutherani, anabaptistae et hic, et in Gallia celtica passim sine misericordia puniuntur, írja Oláh 1535 márczius 10-ikén Szalaházy Tamás egri püspöknek; sed Hydrae sunt, uno capite abscisco, renascuntur plures. Doctrina magis exstingui possent. (Levelezése 548. l.)[VISSZA]
- 1408. Sacher-Masoch i. m. 121. l.[VISSZA]
- 1409. Juste i. m. 233. l.[VISSZA]
- 1410. Batthyány Ferencz írja Máriához intézett 1552 szeptember 2-iki levelében Ferencz franczia királyról, qui nunquam bono christianorum studuit prodesse. (Brüsseli Okmtár II, 351.)[VISSZA]
- 1411. Mignet: Rivalité de Charles V. et François I. Páris, 1875.[VISSZA]
- 1412. Ranke: Deutsche Gesch. im Zeitalter d. Reformation IV, 185.[VISSZA]
- 1413. Rex Galliae, írja 1535 márczius 10-ikén Tamás egri püspöknek, non desistit clanculariis insidiis principum nostrorum authoritatem ac imperium, siquid posset, impetere. Cum rege Angliae, ut antea semper, ita et nunc coniiunctus est; qui et ipse nihil magis cogitat, quam Austriacae principium nostrorum domus debilitacionem. (Levelezése 547-48. ll.)[VISSZA]
- 1414. Juste i. m. 232. l.[VISSZA]
- 1415. Sacher-Masoch i. m. 143. l.[VISSZA]
- 1416. (P. de Iode metszete Ő Felsége hitbizományi könyvtárban.)
  Leírását l. a 86. lapon. Jegyzet D) 10. sz. a. V. ö. Martin van den Enden-féle metszettel.[VISSZA]
- 1417. Im Einganng des 1553 sumer gewann der Kayser pald die pesten Päss in frannckhreich, Zoch also fort auf des Kunigs Ertrich, thatt grossen schaden. Vnnd beschahen den ganntzen Sumer zu jede tail gross Scharmützl, wol schlachten gleich. Aber an den Ersten tag september 155 zoch der Kayser mit der Kunigin Maria aigner person In sein veld lager, enntlich des Vorhabenns, mit dem Kunig ain frey Veldschlacht zethuen. Aber diese schlacht ist durch fridliche Mittl furkhumm worden. (Kirchmair: Denkwürdigkeiten seiner Zeit 1519-1553. Fontes rer. Austr. Script. I, 534.)[VISSZA]
- 1418. Sacher-Masoch i. m. 149. l.[VISSZA]
- 1419. Sacher-Masoch i. m. 129. l.[VISSZA]
- 1420. Juste i. m. 233. l.[VISSZA]
- 1421. Bulletino de l’Academie royale de Belgique XXI. köt. Justenél i. m. 126. l.[VISSZA]
- 1422. L. P. J. Blok: Geschichte der Niderlande. Gotha 1905. II, 386-88. Ugyanő: Holl. Stad onder de bourgondisch-oostenryksche heerschappy 363.[VISSZA]
- 1423. Blok; Geschichte der Niederlande II, 389-90. ll.[VISSZA]
- 1424. Sacher-Masoch: Ung. Unterg. 101. l.[VISSZA]
- 1425. Oculatissimum, neque unquam satis laudandum serenissimae reginae ingenium. (Grudius 1533 április 27-ikén Oláhhoz írott levelében. Levelezése 355. l.)[VISSZA]
- 1426. Brüsseli Okmtár II, 229.[VISSZA]
- 1427. Soll er Scharberger auch vleissig achtung vnnd aufmerkhein haben, was bei den Stetten vnnd Perckwercken für Policei, Statuen vnnd Ordnungen, dergleichen bei den Chamern vnnd Schlössern für Hauswirdtschaft aufgericht, ob auch vnnd mit was tittel das Piset, item das Urbar, vnnd was sonst für gerehtigkheit, so den Pergstetten bei oder vor vnnser Inhabung enczogen, vnnserm Chamergut widerumban zugeaignet, vnnd was sonnst dergleichen sachen beileuffig gehanndelt werden.[VISSZA]
- 1428. Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 230.[VISSZA]
- 1429. Brüsseli Okmtár első kötetének Előszavában. VII. l.[VISSZA]
- 1430. U. o.[VISSZA]
- 1431. Laboris paciens, dum sana est, mondja Oláh, et singula breuibus intelligens; sed postea executionis tradioris. (János lundi érsek s császári követhez 1533 deczember 28-ikán írott levelében. Levelezése 437. l.)[VISSZA]
- 1432. V. Károly igazságszeretetét híven ecseteli s példákkal illustrálja Mocenigo Alajos 1548. évi zárójelentésében Fiedlernél: Relationen venet. Botschafter. II. oszt.[VISSZA]
- 1433. Sacher-Masoch i. m. 82 l.[VISSZA]
- 1434. U. o. 129. l.[VISSZA]
- 1435. Sacher-Masoch i. m. 129. l.[VISSZA]
- 1436. Caesar compositis his, quae debuit et potuit, alia omnia in reginae rediquit potestate, írja a királyné magyar titkára, Oláh Miklós. (1532 február 12-iki, Brüsszelből Rotterdami Erasmushoz intézett levelében. Levelezése 197. l.)[VISSZA]
- 1437. Ugyanaz a titkár írja 1533 márczius 9-ikén Brüsszelből Sceppernek, hogy ő ajánlotta ügyét a királynénak, de az rögtön választ nem adhatott. Nam tunc instabant caesaris consiliarii pro habendo consilio. Quod nunc frequentius est, quam tunc, cum adfueras. In dies video emergi quam plurima negotia, quae reginam bis die qualibet in longum detineant. Levelezése 319. l.)[VISSZA]
- 1438. Oláh 1533 május 2-ikán egyebek közt értesíti Scepper Kornélt, hogy a királyné már egy hónap óta szívbajban és lázban szenved. Ego ei, licet imbecilli adhuc, tamen communicaui omnia tua scripta, quae illis et etiam litteris Ferdinandi regis-domini mei clementissimi, quae per idem fere tempus aduenerant, mirum in modum fuit recreta. (Levelezése 355. l.)[VISSZA]
- 1439. Oláh szerint Regina fuit est inclinata ad faciendum omnia dummodo agere aliqud cum fundamento possit. (1533 otkóber 31-iki a lundi érsekhez intézett levelében. Levelezése 421. l.)[VISSZA]
- 1440. Oláh írja 1533 márczius 15-ikén Sceppernek: Si ad Reginam scripseris – contingit saepe, ut litteras ne legat quidem ad multos dies, dedita aliis rebus, – melius est et citius ut ego verbis tua singula ei referam. (Levelezése 322. l.)[VISSZA]
- 1441. Oláh írja 1533 augusztus 6-ikán Brüggéből János lundi érseknek: Regina peragratura est oppida Flandriae. Nunc est hic, dein ibimus Gandanum, illinc fortasse in Artesiam et Holandiam. (Levelezése 392. l.)[VISSZA]
- 1442. Ea omnia quae scripsisti, írja ugyancsak Oláh 1533 márczius 17-ikén Sceppernek, communicaui mox reginae. Imo litteras easdem, quia interesset, ei in cubiculo legendas dedi. Levelezése 323. l.[VISSZA]
- 1443. Monuments de la diplomatie Venitienne 104. l. Juste i. m. 125-26. ll.[VISSZA]
- 1444. Igy írja Oláh Miklós 1531 július 25-ikén Brüsszelből Erasmus Rotterodamushoz: Regina perendie (vagyis július 27-ikén) ad Flandriam perlustrandam proficiscitur, ubi credo eam haesuram duobus aut tribus mensibus, quo si reverti contigerit. (Levelezése 144. l.) Egy másik, 1531 október 16-ikán Brüsszelből b. Burgio Antal pápai követnek írott levelében pedig írja: Taceo quae interea temporis (hogy Borgio tőlük elvált) loca cum regina peragrtus fuerim, similior currenti quam residenti, quas cursitationes, quos labores obiverimus. Si enim ea omnia, quae interea peragraverius loca explicare tibi vellem, dies unust et alter me deficeret, nec tibi arbitrarer me voluptatem hac rerum nostrarum commemoratione allaturum. (Levelezése 160. l.) Ugyanő egy 1533 január 31-ikén Rotterdami Erasmushoz intézett levelében írja: Regina abfuit Bruxella trimestri spacio, omnemque interea Hansnouiam (= Henegau) peragrati sumus. (Levelezése 277. l.) Később (1533 november 1.) is említvék leveleiben variae peregrinationes cursitationesque nostrae. (Levelezés 422. l.) Gerendi erdélyi püspökhöz 1533 november 1-sején írott levelében késedelmeskedését Oláh ugyancsak a sok járáskeléssel mentegeti: non mea inertia, at quod tui fuerim oblitus tibique inseruire noluerim, írja sed et negotiis et cursitatione frequenti, qua fere tribus aut iam quatuor mensibus regina fuit occupata, id factum esse existima. (Levelezése 423. l.)[VISSZA]
- 1445. Oláh mondja, ki a királynét Valenciennesbe kísérte: Ad vigesimum nonum Nouembris praeteriti cum Valencenas, oppidum Hannouiae ( = Henegau) munitissimum videre maxime cuperemus, iter hinc (Monsból) illuc coepimus. Erat sane tempus rigidum et valido frigore molestum; sed nostra visendi illius oppidi cupiditas vicit omnen temporis intemperiem. (Levelezése 266. l.)[VISSZA]
- 1446. Sacher-Masoch i. m. 103. l.[VISSZA]
- 1447. Ugyanaz i. m. 128-129. ll.[VISSZA]
- 1448. Oláh Ammonius karthauzi szerzetes ismerősének 1534 június 6-ikán írott levelében mondja erre vonatkozólag: Exactio illa, que nunc omnes ecclesiastici huius regionis urgentur, tam arcta est, difficilis, et , ut nemini adhuc crediderim vel minimam ex ea partem esse relaxatam, etiam ad quorumuis magnatum preces. Res agitur per financiarios, non per reginam. Levelezése 507. l.[VISSZA]
- 1449. A régi királyi kastély.[VISSZA]
- 1450. Ist doch zu Enntt ditz Jarss (1549) der Kays. Mt. Ehlicher Sun, Kunig oder Printz philip, auss Hispanien mit grossem pracht durch die Grafschaft Tirol gezogen. Vnnd der Cardinal Bischof cristoff von Madrutsch ist sein geleittsman gebesen. Vil fursten vnnd hernn, ob tausent pfärden, sein pey Im durchzogen, gar hinab In prabannt gen Prusst, da sy de Romisch Kais. Mt. die Kunigin Maria auss hungarn, vnnd die Kunigin auss frannckhreich, bede Wittiber vndd der Kays. Mt. schwestern, gefunden. Der hertzog von Alba auss Hispanien ist sein hofmeister gewesen. Da haben die Spanier Im teutschen lannd Ir hoffart wol sehen lassen. Was Er, was schimpfspil, was pracht, was pancketten, war fressen, sauffen, kleider, stecken, schwaspiel, Ritterspill, herlikaitt etc. von Genua auss vnntr gen Brüssl disem fursten zu Eren beschehen, Ist nit zu schreiben, dan es kunftigklich nit zu glauben sein wurde. Vnnd wie man glaublich sagt, so wär muglich gewesst, das mit so vil costung die Kays. Mt. dem turgkischen Tirannen ain grosse schlacht hatt lifern vnnd ain grossen herzug Jar vnnd tag davon unterhalten mugen. Mit solich dingen ist vast das 1550-te Jar gar verzert worden, vnnd ist Enntlich der prinntz widerumb In 51-ten Jar Im Sumer, vnnd mit Im sein vatter vnnd schwager Kunig Maximilian von Bohem, der Romischen Kunig ferdinanden sun, In hispanien geschiffet. (Jog. Kirchmair: Denkwürdigkeiten seiner Zeit 1519-1553. Fontes rer. Austr. Scriptores I, 529.)[VISSZA]
- 1451. Hist. Tagebuch d. durchl. Erzhauses Oesterreich 70. l.[VISSZA]
- 1452. Bőségesen leírvák egész foliokötetben Estrella, a kíséret egyik patriotikus tagjának tolla által: El felicissimo viaje del muy alto y muy poderoso Principe Don Felipe czímű, Antwerpenben 1552-ben megjelent művében. Azonk. l. Prescott: Gesch. Philipps des Zweiten. I, 39-40. ll. Blok: Gesch. d. Niederlande 390-91. ll.[VISSZA]
- 1453. Felirata: 1532. Aláírása: DE GALLIS AD CANNAS.[VISSZA]
- 1454. L. Chifletius: Breviarium Ordinis Velleris Aurei. Antwerpen 1651. – Reiffenberg: Histoire de l’ordre de la Toison d’or. Brüssel 1830. – Zoller: Der Orden vom Goldenen Vlies. Altenburg 1879.[VISSZA]
- 1455. Oláh Miklós egyik b. Burgiohoz 1531 november 23-ikán Brüsszelből intézett levelében írja: Noua hic pauca sunt. Caesar die Saturni futura profecturus est hinc Tornacum (azaz Tournai), celebraturusque ibi comitia ordinis velleris aurei, fortasse illis confectis etiam cum rege Gallorum conuenturus. Regina pariter eo proficiscetur. (Levelezése 170. l.) És hogy a királyné tényleg elment s vele, az ő egyenes parancsára, Oláh is, kitetszik ennek egyik 1531 december 10-ikén Tournaiben írott leveléből, melyben az ottani ünnepségeket is leírja. (Levelezése 172-74.)[VISSZA]
- 1456. Sacher-Masoch i. m. 83. l.[VISSZA]
- 1457. U. o. 82. l.[VISSZA]
- 1458. Thurzó Elek ezt írja Sempte várából 1531 deczember 6-ikán Oláh Miklósnak: Est enim D. V. apud reginalem maiestatem pene ad latus, continua autem est maiestas reginalis cum sacra caesarea maiestate, fratre suo, unde nostra et omnium Hungarorum spes hactenus pependit. (Levelezése 170. l.)[VISSZA]
- 1459. Fentebb idéztük szavait.[VISSZA]
- 1460. Multum mihi in malis attulerunt solacii litterae vestrae – írja Oláhnak – quibus scribitis maiestatem reginalem Hungariae nostrae appropinquare. (Pozsony 1530. deczember 12. Levlezése 119. l.)[VISSZA]
- 1461. L. 1550 deczember 16-ikán kelt s nővéréhez, Máriához intézett jellemző okiratát, melyben tervéről azt mondja: «ce que convenait pour establir noz masions» s Ferdinándot hálátlannak és csalónak mondja. (Közli Lanz: Korrespondenz des Kaisers Karl V. Leipzig 1846 III, 18.)[VISSZA]
- 1462. Prescott: Gesch. Philipps des Zweiten I, 44-45. Botka: Magy. Sion II, 26-27.[VISSZA]
- 1463. 1533 június 20-ikán értesíti Konstantinápolyból Scepper Oláh Miklóst: Pro Serenissima reginali maiestate, cuius ego procurator hic fui, obtinui restitutionem bonorum, quae habuit in Hungaria; lubetque magnus caesar Wayuodae (Szapolyainak) ea ut restituat. (Oláhnál Levelezése 380. l.) Egy későbbi, 1534 június 2-iki levelében ugyanő írja Konstantinápolyból Oláhnak: Ita, quae anno superiore magnus caesar promisit, de restituenda scilicet dote serenissimae reginae Mariae; iterum nunc me adumonente, bis confirmauit. (U. o. 504. l.)[VISSZA]
- 1464. Augsburg 1548 márczius 8. Hatvaninál: Brüsseli Okmtár II, 153-165.[VISSZA]
- 1465. Augsburgban 1548 márczius 10-ikén kelt levelében.[VISSZA]
- 1466. Így meghagyja Turnhoutból 1550 július 12-ikén Himelreich Boldizsár alkamaragróf örököseinek, hogy az ennek hagyománya közt maradt, őt, a királynét illető irományokat Scharberger Orbánnak átadják; egyúttal számoljanak is el azon összegekről, melyekről Himelreich, mint élete végszakában befolytakról még nem számolt el. (Brüsseli Okmtár II, 226.)[VISSZA]
- 1467. Így megbízza Brüsszelből 1551 november 15-ikén Oláh Miklóst, hogy 500 ftnyi követelését a nemrég elhalt esztergomi érsek hagyatékából, ha lehet, készpénzzel fizettesse ki. (Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 305-306.)[VISSZA]
- 1468. 1531-en Linzben Mária és Ferdinánd adósságai ügyében egyezség történt, eszerint Mária elhalasztotta ugyan adósságainak behajtását, de nem engedte el azokat, sem nem ajándékozta oda. (U. o. 17., 30.) Ferdinánd 1541 június 30-ikán Regensburgban írott levelében bocsánatát kéri Máriának, hogy követeléseinek eddigelé eleget nem tehetett, mert János király halála után sok zavart csinált neki Frater György. (Ferdinánd sajátkezű levele Hatvaninál: Brüsseli Okmtár II, 39-40.)[VISSZA]
- 1469. Brüsseli Okmtár II, 237.[VISSZA]
- 1470. Mária királyné és Selmecz város között peres ügy forgott fenn: Ferdinánd meghagyja a magyarországi kormánytanácsnak, hogy ezt az ügyet vizsgálja meg s tudósítsa őt. A megidézett selmecziekkel a tárgyalás több napon át Pozsonyban folyt. A kormánytanács kéri a királyt, hogy a selmeczieket jogaikban és régi szabadalmaiban tartsa meg. Posonii, die 14 Novembris 1549. (Kiss: Helytart. 178-180. ll.) Ismerjük egész lefolyását azon pernek, melyet Mária a selmecziekkel, mint Hilpranth Péter örököseivel folytatott. (Summarium processus facti in causa serenissimae dominae reginae etc. eiusque thezaurarii cum civibus Sebniciensibus et heredbus quondam Petri Hÿllpranth. Datum Posonii, die 15 Novembris 1549. Közli R. Kiss: Helytart. 182-186.) A következő 1550-iki évben Mária királyné felhatalmazza Scharberger Orbán udvari titkárát és Schrodt Kristófot, hogy azon jelentékeny összeget, melyet a 7 bányaváros polgárainak kamarai pénztárából kölcsön adott, azoktól beszedhessék. Scharbergert különösen felhatalmazza arra is, hogy, ha az említett adósságokat jószerével kezelni mindjárt nem lehetne, evégett a királyné nevében ügyészt nevezhessen és rendelhessen. (Turnhout 1550 július 13. Brüsseli Okmtár II, 226-27.)[VISSZA]
- 1471. Abban az utasításban, melyet Turnhoutan 1550 július 24-ikén titkárának, Scharberger Orbánnak adott, panaszolja, hogy miután a bányavárosok adósságaik fizetésében hanyagok s különféle kibúvóajtókat keresnek, Scharberger Schrodt Kristóffal a kettejöknek aziránt külön is adott felhatalmazás szerint, az adósságok behajtására mindent, ha szükséges, az adósok javainak lefoglaltatását is, megkísértsék. Az így behajtott pénzt adják Scharberger János kezeihez, ki azt, miután az adósoknak erről nyugtatványt adott, Kremer Farkasnak Bécsbe küldje el. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 230.) Ugyanebben az utasításában meghagyja nevezett titkárának, hogy mivel a Nadlerné asszonynál levő adósság megfizetését eddigelé azon reményben halasztotta el, hogy az magát majd csak összeszedi: látván most, hogy annak gazdagsága mind alább száll s később még tehetetlenebb lesz fizetésre: azért rendeli, hogy ezen adósság a selmeczi bírák által múlhatatlanul behajtassék. (Brüsseli Okmtár II, 231.) Azonkívül meghagyja Scharbergernek, hogy a Dobraviczky János örököseitől adósság fejében bíróilag lefoglalt s a királynak ítélt sz.-kereszti udvara s javai eladassanak. (U. o. és III, 4-5.) Ugyanő 1551-ben a Selmeczen lakó Kriegl Szebaldot és mostoha fiát adósság fejében exequáltatta. (Brüsseli Okmtár II, 308.)[VISSZA]
- 1472. A Selmeczen lakó Kriegl Szebaldtól és mostoha fiától adósság fejében törvényesen lefoglalt tizenheted bányarészt Horváth Györgynek adományozta. Brüsszel, 1551 november 23-ikán. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 308.) A Dobraviczky örököseitől adósság miatt lefoglalt birtokot Rosa Pál körmöczi polgárnak s időszerinti pisetariusnak eladta örökáron. (1553 április 1. Brüsseli Okmtár III, 4-5.)[VISSZA]
- 1473. Így Schrodt Kristófnak minden behajtandó, elismert biztos adósságokból a 10-ik, a többi adósságokból, kivéve a Nadlernéét, a 4-ik szerint járjon neki. (Turnhout 1550 július 24-iki utasítás, Brüsseli Okmtár II. 231.)[VISSZA]
- 1474. Mocenigo Alajos 1548. évi zárójelentése Fiedlernél i. h. XXX, 21.[VISSZA]
- 1475. Igy az említett Nadlernéről és gyermekeiről. (Brüsseli Okmtár II, 231.)[VISSZA]
- 1476. Mária királyné (Gent 1552 január 18.) kéri Oláh Miklós egri püspököt és kir. cancellárt, igyekezzék Ferdinánd királynál kieszközölni, hogy Landor Péter, ki neki magyar borokat szállított, udvarára és házára az ősei által nyert szabadságot megkapja, vonwegen genediger Bestettigung vnnd Confirmation ainer befreiung seiner voreltern Hausz vnnd House zu Helassen vnnder vnnser Herrshafft hungr. Altenburg gelegen. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 316-17.)[VISSZA]
- 1477. Igy közbenjár Ferdinánd királynál, miután ez Erdélyt birtokába vette, hogy Vingárti Horváth Gáspár özvegye, Lytgerk Johanna boldogult férje elkobzott erdélyi birtokait visszakapja. Brüsszel 1551 november 16. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 304-305.)[VISSZA]
- 1478. 1552 január 6-ikán Oláh Miklós azt írja Prágából Mária királynénak: Nouit optime Matas Vra me omnia Mati Vrae debere, debiturumque semper pro sua in me clementia dum viuam. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 315.)[VISSZA]
- 1479. Oláh értesíti Sceppert, hogy ő a királynét Scepper érdekében megszólította. Post plurimos de seruitiis tuis caesari iam exhibitis et etiam deinceps exhibendis sermones, maiestas sua et hilari et clementi vultu accepit oblationem seruitiorum tuorum, nunc in rerus ipsius factam. (1533 január 14. Levelezése 272. l.) Egy másik levelében (Brüsszel 1533 márczius 5.) hasonlóképen Sceppernek Oláh által történt ajánlását hilari fronte eam acceit commendationem, responditque se non dubitaturum de tua opera ac diligentia. (U. o. 319. l.) Waldseei Scharberger Péternek, tanácsosának és titkárának, mint ki ily minőségben szolgálta őt etlicher heer in Hungaria, Osterreich und an unserm Hof, 100 ftnyi évdíjat rendel magyar és ausztriai jövedelmeiből. (1559 április 4. Brüssl in brahant. Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 24-25.)[VISSZA]
- 1480. Igy ajánlotta a nála titkár- és tanácsosképen alkalmazott Oláh Miklós fehérvári őrkanonoknak ügyét s járul a legmelegebben ahhoz Scepper Kornélnak, az ehhez 1553 január 4-ikén intézett levelében. Ez kitűnik Sceppernek Linzben 1553 február 8-iki ő hozzá intézett leveléből. (Fogalmazása megvan a brüsszeli kir. ltárban, honnan közli Hatvani: Brüsseli Okmtár I, 198.) Ugyancsak Oláh érdekében írt Mária úgy Ferdinánd királynak, mint a tridentini bíborosnak. Ez kitetszik magának Oláhnak 1533 január 14-ikén Scepperhez irott leveléből, melyben mondja: Nuper regina in commendationem harum rerum scripsit et ad regem ad Tridentinum. (Levelezése 275. l.)[VISSZA]
- 1481. Bátyja a császár az ő szolgálataiban sokat fáradozott Scepper Kornélt kinevezte a királyné tanácsosának. E kinevezés végrehajtásának útjában állott a császár egy korábbi rendelete, mely tiltja a tanácsosok számának szaporítását. A királyné örömmel vette Scepper kinevezését s mikor promotiója ellen felhozták a császár korábbi rendeletét, a királyné azt nem akadályozónak mondotta. Respondit id non obsaturum. (Oláh erre vonatkozó 1534 február 8-iki levele Levelezésében 453. l.)[VISSZA]
- 1482. L. bővebben a Brüsseli Okmtár II. köt. 231. l.[VISSZA]
- 1483. Sacher-Masoch i. m.[VISSZA]
- 1484. Sacher-Masoch i. m. 133-144. ll.[VISSZA]
- 1485. Wallop János Wolsey bíbornokhoz 1527 április 26-ikán írt levelében mondja: I ynsuer your Grace the Quayn of Hongary dyd intret me very well, and at my departyng Sche sent me a goodly cupe. (A Cotton-féle könyvtárból közli Simonyi: Londini Okmtár 78. l.)[VISSZA]
- 1486. Regina, írja Oláh Sceppernek 1533 augusztus 12-ikén Gentből, ut antea de hoc ad te perscripseram futurum, ex suis intimis pocillatoribus miserat unum ad uxorem tuam consolandam, et in spem clementiae suae, dum occasio se ferret, consequendas erigendam. (Levelezése 393. l.)[VISSZA]
- 1487. Heri vesperi, írja Oláh ugyanazon levélben, ut ei et filiolo et filiae valedicerem iussit. (U. o.)[VISSZA]
- 1488. Igy történt ez a brüsszeli és a genti lázadások alkalmakor. Az elsőt illetőleg olvassuk Oláhnál: Credo te audisse tumultum Bruxellensem instanum. Regina post multas eorum supplicationes clementiam eis impertita est; confirmationem priuilegiorum a regina per tumultum vi quasi extortam reporturaunt; abrogata sunt eorum quaedam priluilegia de homicidis contra gratiam caesaris ad 24. horas occidentis, de concione, ut ipsi vocant, coronata, et pleraque alia, damnificatis, quorum domus direptae erant, solureunt quatuor millia florenorum, caesari et eius successoribus relaxarunt coronatos sexcentos ut opinor eis solui annuatim consuetos; multamque aliam suae rebellionis exoluerunt poenam. Reginae ad hoc oppidum octaua huius (1553 január 8.) mensis reuertenti usque ad centum et quinquaginta ex primoribus oppidanis usque ad ecclesiam parochialen, quae uno iactu extra portam est versus Haal, prodierunt pullati cum facibus obuiam, illamque genibus istic flexis exoratam conduxerunt ad curiam. (E levél Scepper Kornélhoz van intézve s 1533 január 14-ikén kelt Brüsszelben. Levelezése 275. l.) A genti lázadást pedig l. Sacher-Masoch erről szóló külön művében.[VISSZA]
- 1489. Intellexi summam et ingentem Matas Vra clementiam quam semper et ab juricio erga me et consortem meam, seruitricem suam graciose deuictu(m) extitit, quod ego, si centum viuerem annis, Mati Vrae inseruire nullo modo possem… ego quoad vixero, in omnibus Mati Vrae inseruire non negligam, veluti dominae meae clementissimae, tamquam si Matis Vrae conductitius seruus essem. (Ered. a brüsszeli kir. ltárban. Kelt 1552 deczember 14-ikén a királynénak 1552 november 23-iki levelére. Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 509.)[VISSZA]
- 1490. Ut si mihi hinc ex patria (deo ita volente) migrari contigerit (precor tamen deum ut prius det mihi hic mortem), in neminem tantam spem collocatam habeo sicut in Vestra S. Majestate. Quare nunc quoque supplico Vestre S. Maiesati, veluti domine mee clementissime, dignatur mei et sue seruitricis (az ő felesége) memor fieri, ac si eo circa Vestram S. Maiestatem nobis eundum erit, dignetur nos graciosis oculis videre. (Brüsseli Okmtár II, 354.)[VISSZA]
- 1491. Rogo autem T. D. ut obsequia mea humillima in gratiam maiestatis reginalis dominae nostrae clementissimae commendare per omnes occasiones velit; non possum ego quomodocunque negotia publica vadant, quicquid suae maiestati de me dicitur, aut aliquando fortassis dictum est, obliuisci tantae gratiae ac benignitatis, qua me indignum et immeritum sua est maiestas prosequuta, et supra omnes non solum aequales meos, sed me longe superiores sua authoritate euexerat. Pro quo sua maiestatis in me tanto beneficio volo, donec viuam, suae maiestatis erga me gratiam omnibus, quibus potero modis quaerere. Et utinam tam longo terrarum spatio non defungeremini a nobis, non potuissem profecto huc etiam usque mihi temperare, quin suam maiestatem reuerenter adiissem. Sed si Dominus Deus pacem dederit, ut spero, et plane futurum confido, non grauabit me ista etiam tam longe terrarum spatia emetiri, ut suae maiestati vel in parte salten aliqua animi mei gratitudinem ostendem. (Levelezése 316. l.)[VISSZA]
- 1492. Rogo te domine, írja ő Oláhnak 1536 február 26-ikán Nápolyból, ut meam humillimam seruitutem in gratiam sacrae reginalis maiestatis dominae meae clementissimae commendare velis. Cui si ob meum ex Posonio a se et a vobis discessum adhuc indignatur, possem vero illud dicere, quod est apud poëtam: Inuitus regina tuo de limine cessi, Sed me fata Deum, que nunc has ire per undas Imperiis agere suis. (Levelezése 569.)[VISSZA]
- 1493. Et spero, quod maiestas eius in me propitios conuertat oculos. Quod precor Deum, ut mihi contingat. Tu vero interim rogo, non cesses eius maiestatem mihi reddere placabilem. Quo non est aliud, quod magis in vita exoptem; obsequiaque mea humillima in gratiam eius reginalis maiestatis per omnes occasiones commendatis. (1536 április 22-ikén, Róma. Levelezése 575. l.)[VISSZA]
- 1494. De maiestatis reginalis aduersa valetudine plurimum profecto tristamur, írja Oláh Miklóshoz intézett egyik 1434 április 13-ikán keltezett levelében. (Levelezése 490. l.)[VISSZA]
- 1495. Scripsimus et nunc ad eius maiestatem, írja ugyanazon levelében, cui D. V. (t. i. Oláh) seruitutem nostram commendare velit, idque diligentissime. Commendat D. V. maxima nos seruitia et quidem summa fide ac diligentia tum tempore serenissimi et clementissimi principis nostri domini Ludouici regis, tum deinde quoque exhibuisse, cum maxima rerum e bonorum meorum iactura, quae et modo nos premit, magnis ob fidelitatem et seruitia in commodis et detrimentis oppressos; tantum abest, ut auctum me ab eius maiestate gloriar liceat; cupio quidem eius maiestatis beneuolentiam, et dum vita manebit seruire contendam. (U. o. 490. l.)[VISSZA]
- 1496. Serenissimae D. D. reginae dominae nostrae clementissimae pedes deosculor. (1534 június 14. Milano. Oláhnál Levelezése 505. l.) Serenissimae reginae D. dominae nostrae clementissimae pedes meo nomine deoscularis, cuius bonam valetudinem dux meus et nos omnes tantum desideramus, quantum debemus, isti enim omnia debemus. (1534 június 15. Milanóból Oláhnak. Levelezés 508. l.)[VISSZA]
- 1497. Epithalamion Virginis Mariae augustissimae reginae dicatum (cum alia quaedam eius farinae illi addenda ad limam reduxero) impressum curabimus, tibique exemplaria aliquot mittemus. (1535 postridie Andrae. Oláhnak. Levelezése 564. l.)[VISSZA]
- 1498. Serenissimae reginae obsequium meum cupio per te commendari, ut intelligat nullam rem mihi esse ita maximam, quam ego libenti animo non effundam, modo cognoscam in rem maiestatis suae ac familiarium suorum fore. (London, 1531 november 8. Oláhnál: Levelezése 167. l.) Ugyancsak Oláhnak egyik 1533 június 23-ikán Gentben kelt s Burgiohoz intézett leveléből is kitetszik, hogy az utóbbi mennyire készséges szolgálatu volt Máriával szemben. Serenissimae reginae meae, írja Oláh, te non modo verbis ut iussisti commendani, sed eam etiam epistolae tuae partem, in qua ea de re agebas, illi perlegi. Quae ut princeps clementissima, et ut merita tua ab ea exigebant, libenter oblationem commendationis tuae audiuit, incolumitatem, statum et conditionem tuam praesentem a me interrogans. (Levelezése 382. l.)[VISSZA]
- 1499. An non evidenter agnoscimus in te foeminarum illustrium optima, divinam bonitatem, quae post vinum et acrimoniam tentationis infudit oleum consolationis, ac post saevissimas procellas fortunae saeuentis largita est optalam serenitatem… Itaque qui pro te doluimus, merito pro te gratias quidem agimus Deo, gratulamur autem non tam tibi, quam patriae nostrae, talem habiturae dominam, cuius auspiciis gubernata longe magis pietate ac disciplinis liberalibus, quam opibus efflorescet. (A levél kelt Breisgaui Freiburgban 1531 deczember 12-ikén s magához Máriához van intézve. Közli Ipolyi: Oláh levelezése 175-76. ll.)[VISSZA]
- 1500. Reginae Marie tum singularis prudentia, tum pietas praedicatur ab omnibus. (Bresigaui Freiburgban 1532. III. Calendas Martii. Oláh levelezése 202. l.)[VISSZA]
- 1501. Libet autem utriusque felicitati gratulari: tuae, cui contingerit apud eam, qua inter rincipes foeminas nulla est neque humanior, neque moribus sanctioribus honorificium tenere locum.[VISSZA]
- 1502. meae: qui tam candidum habeam amicum apud prepotentem dominam, cui magnopere velim esse commendatus; cuiusque in me favorem optarim esse perpetuum. (Erasmus levele Oláhhoz. Freiburg 1530. október 9. Levelezése 89. l.)[VISSZA]
- 1503. Laetor reginam nostram raissimam, et cum illa antiquitate clarissima conferendam, bene valere … Non possum non per multa maiestati suae debere, quae clementia sua me nihili hominem compehandet. Ego pro hac re ne ingratus videar, et soleo, istius animi magnitudinem, et in omnibus rebus excellentissimam virtutem admirari non desistam, hoc certo consilio, et pro eius serutio caput meum semper exponam.[VISSZA]
- 1504. Dux meus maiestatem suam, ut vere seruum decet, suspicit, et admiratur. (Oláhnál: Levelezése 532. l.)[VISSZA]
- 1505. perspicacis est ingenii et acuti, rara est inter sexum mulier. Si regem introspexisti a tam diuturna conuersatione, quemadmodum ego illum (cuius etiam licet in sufficiens sum secretarius et consiliarius), iam dudom cognovi, haec illi soror vera est non modo sanguine, sed etiam ingenio, probitate, virtute aliisque animi et corporis dotibus. (1533 deczember 28-iki, a lundi érsekhez intézett levelében. Levelezése 437. l.)[VISSZA]
- 1506. Caesar concessit mihi locum in consilio priuato, aut secreto apud reginalem Maiestatem, írja Scepper Oláhnak, dic, reginali Maiestati, me locum illum consiliarii ambiuisse, non minus ut rebus Maiestatis suae aliquando inservirem, quam ob aliud aliquid. (1534 január 17. Levelezése 444. l.)[VISSZA]
- 1507. Erasmus Rotterdamushoz 1532 november 26-ikán Monsból (Bergenből) irott levelében olvassuk: Venimus huc nudiustercus cum quanta popularium laeticia, qua puerorum, adolescentium et matrum familias alacritate, non opus esse arbitrorme tibi declarare, miután ezt Erasmus embere, ha visszatér, elmondhatja neki. (Levelezése 265. l.)[VISSZA]
- 1508. Oppidani cum taedis et facibus, ut moris est huius patriae, reginae occurrerunt, et omnia iucunditatis signa, quae tieri potuere, ostenderunt in reginae ingressu… Ciues eius Joci praesentarunt erginae dono hiatum argenteum mediocrem quingentis Carolis impletum. (Lev. 266. l.)[VISSZA]
- 1509. Venimus ad oppidum quoddam Canay nomine, quod Sempy antiquior ab imperatore habet in officium. Excepti isthic ab eorem sumus humanissime biduum, tractatique honorifice. Nem ultro hospitalitatem nobis factam, praebita sunt etiam spetaculo non inamoena. Regina profecta illic fuerat ad viuarium ferarum, in quo et equi siluestres dicuntur esse. (Levelezése 266. l.)[VISSZA]
- 1510. Qua huc regina inducta fuerit solennitate, írja Brüsszelből 1533 január 10-ikén Resciusnak, et quam Bruxellenses egerint et agant tumultuum perpetratorum poenitentiam, referre idem poterit Henkellus. (Levelezése 231. l.)[VISSZA]
- 1511. Ez idő szerint a báró Redl-család tulajdona. (L. I(polyi) A(rnold) czikkét a Századok 1876. évf. X, 497.[VISSZA]
- 1512. Gachard nagy érdeme, hogy a könyvjegyzéket nagy utánjárással összeállította. Kiadta a brüsszeli Akadémia kiadványaiban: Notice sur la librairie de la reine Marie de Hongrie, soeur de Charles-Quint, regente de Pays-Bas. (Brux. Hayer 1845. 25. s kk. ll.)[VISSZA]
- 1513. Insulae illae orientales Noui mundi, quae nostra aetate repertae sunt, plenae esse dicuntur aureis montibus. Nudius quartus venit huc ex Hispaniis nuncius, qui retulit nunc rursus unam insulam repertam, in qua uniones in quantitate unius oui gallinacei reperiantur. Infinitus est igitur istic thesaurus, sed ob maris tempestatem minimam eorum partem ad Hesperiam aduehi videmus: et quae etiam aduehitur, latum regnum magnum consumit thesaurum, ex quo vix aliquid ad nostrum usum peruenire potest. (Levelezése 540. l.)[VISSZA]
- 1514. Olv. * FERNANDVS * ET ELISABET * D[ei]: G[ratia] * REX ET * REG[ina] | SVB * VMBRA * ALARVM * TVARVM: PRO[tege me.] (Psalm. 16.8)[VISSZA]
- 1515. Genealogie depuis Adam pusquae à Jésus-Christ. – Premier Cromque Margareticque. Tartalmazza a világeseményeket Salamon király uralkodásáig, Seconde Cronique Margareticque, Salamontól Assuerus perzsa királyig, Troisieme Cronique Margareticque, Hannibalig. – Sept eages du monde. [VISSZA]
- 1516. De Jerusalem les Croniques. – Joseph d’ Arismatie. [VISSZA]
- 1517. Le quart livre des Assuriens du grand roy Nabugodonozor. [VISSZA]
- 1518. L’histoire de Thebes. – Jason traietant de la Thoison d’or et aultres matieres. [VISSZA]
- 1519. Histoire de bon roy Alexander. – Merveilles de Alexandre de Macedonie. [VISSZA]
- 1520. Romulus. – Livre des 12 Caesariens. – Valerius Maximus. [VISSZA]
- 1521. Batailles punycyues. [VISSZA]
- 1522. Changement de fortune en toute propérité, facit pour Madame Margarita, archiducisse d’ Austrice. Miksa császárról és nejéről szóló könyv.[VISSZA]
- 1523. Premier volumen de Froissart. [VISSZA]
- 1524. Histoire de Merlin. [VISSZA]
- 1525. Livre monsieur Jehan d’Avesnes. [VISSZA]
- 1526. Généalogie de tous les roys de France. [VISSZA]
- 1527. Oeuvres de Seneque. [VISSZA]
- 1528. Decades Titus Livius. [VISSZA]
- 1529. Commentaire de Jule César. [VISSZA]
- 1530. M. Tullius Cicero. [VISSZA]
- 1531. Épitres d’Ovide. – Metaphores(!)d’Ovide (francziául). – Ovidius (francziául.)[VISSZA]
- 1532. Lucan, Sueton et Saluste (francziául.)[VISSZA]
- 1533. Petrarche. [VISSZA]
- 1534. Livre de Jehan Bochaces. – Premier de Bocace, des nobles malheureux. [VISSZA]
- 1535. Plusieurs ballades. [VISSZA]
- 1536. Chevalier errant. [VISSZA]
- 1537. Chevalier heremite. [VISSZA]
- 1538. L’art d’amours. [VISSZA]
- 1539. L’art de chevalerie. [VISSZA]
- 1540. Miroir des dames. [VISSZA]
- 1541. Champion des dames. [VISSZA]
- 1542. Triumphes des dames. [VISSZA]
- 1543. Jardin de plaisance. [VISSZA]
- 1544. Miroir du monde. [VISSZA]
- 1545. Premiere, Second volume et dernier de Lancelot du Lac. [VISSZA]
- 1546. Cent nouvelles viselles. [VISSZA]
- 1547. Livre des trois vertus, à l’enseignement des dames et demoiselles. [VISSZA]
- 1548. Livre de la royne Roze, mère de Godeffroy de Bullion. [VISSZA]
- 1549. Consolation de paix. [VISSZA]
- 1550. Devise de Madame. [VISSZA]
- 1551. Letres des chapitres du livre de la moraliti des nobles homes. [VISSZA]
- 1552. Plusieurs bons menus ouvrages. – Plusieurs enseignements. – Débat des deux bons serviteurs. [VISSZA]
- 1553. L’estrif de fortune et vertus. [VISSZA]
- 1554. L’entreténement du corps et de l’ame. [VISSZA]
- 1555. Moraulx ditz des Philosophes. [VISSZA]
- 1556. Debat de Félicité. [VISSZA]
- 1557. Regine des Princes. – Regine des Princes il thrésor. [VISSZA]
- 1558. Livre des vertus. [VISSZA]
- 1559. C’est le livre nommé d’orloge de Sapience. [VISSZA]
- 1560. Bonnes meurs [VISSZA]
- 1561. L’imago du monde. [VISSZA]
- 1562. Livre du trésor. [VISSZA]
- 1563. Gachard i. h.[VISSZA]
- 1564. Gachard i. h.[VISSZA]
- 1565. Notice sur la librairie de la reine Marie de Hongrie, soeur de Charles-Quint, regente de Pays-Bas. (Brux. Hayer 1845. 25. l.)[VISSZA]
- 1566. Gachard: Rapport sur les Archives stb. Juste i. m. 129. l.[VISSZA]
- 1567. L. gr. Batthány Katalinnak (Schlaningből) Szalonakból 1551 október 6-ikán hozzá intézett érdekes levelét. (Megvan a brüsszeli kir. levéltárban. Hű magyar fordításban Horváth Mihály közli: Kisebb tört. munkái II. kötetében 430. l.)[VISSZA]
- 1568. Etiam atque etiam T. D. rogo et oro, ut Illustrissimae atque Excellentissimae Foeminae ac Reginae clarissimas de optima nota me subinde commendat. Ego amori tuo ac fidei me enitus trado et committo. (A levél Stuttgartban 1531 szeptember 10-ikén kelt. Közölve Oláh Miklós Levelezésében 152. l.) Egy másik levelében igéri, hogy a Lajos király haláláról és a mohácsi csatáról szóló könyvét mielőbb megküldi a királynénak s hozzáteszi: Tua dominacio interea perget, ut solita, est me illius Maiestati etiam atque etiam commendare. (E levél Innspruckban 1531 november 21-ikén kelt. Közölve u. o. Levelezésében 168. l.)[VISSZA]
- 1569. Ego Viennae – írja Oláhnak – totos sex menses fui, illic et quartum historiae lbirum absolui, et libellum confeci De interitu Ludoici Regis et clade Hungariae; praeterea versu Elegiaco composui Querelam Austriae ad reliquam Germaniam, in qua utriusque Pannoniae laus imprimis enitescit. (U. o.)[VISSZA]
- 1570. Leuinum meum, írja 1531 deczember 11-ikén Erasmus Oláh Miklósnak, regianae Mariae commendaui, in cuius familiam ille miro quodam affectu, cupit adsoribi. (Oláh Levelezése 174-75. ll.)[VISSZA]
- 1571. L. alább.[VISSZA]
- 1572. Quos quantum tua opera breui iam tempore profecerint, declaraui serenissimae reginae meae, quae et mirum in modum gavisa fuit, et tuam hanc curam in suos ex fratre nepotes collatam grata clementique a te accepit, animo, írja Oláh 1532 márczius 10-ikén Ursinus Veliusnak. (Levelezése 207. l.)[VISSZA]
- 1573. Feci eidem etiam de libello a te super rebus gestis Ludoici regis conscripto mentionem, et ut ad me scripseras te illum, postquam absolveris, ad me missurum; respondit se illum, dum missus fuerit, perlibenter visuram. Praeter haec, ut optasti, tua seruitia ei commendaui, quae commendatio et fuit gratissima. (Ugyanaz ugyanannak. Levelezése 207. l.)[VISSZA]
- 1574. Rescius R. Löwenből 1532 márczius 25-ikén előadja, hogy könyvnyomtatásra privilegium generaleért folyamodott a császári felséghez. Iccirco confugio ad te, epr quem spero me hoc facile (nyilván Mária királyné útján) impertaturum esse. Oláhi Cod. Epit. 210. l.)[VISSZA]
- 1575. Erre érthetjük Oláh Miklósnak Rotterdami Erasmushoz 1532 július 26-ikán intézett levelének e szavait: Non usque adeo caesar demessuit segetem, quin et reginae suam messam reliquerit. Ex qua bonis viris subvenire posset. (Levelezése 228. l.)[VISSZA]
- 1576. E művésznek fából faragott szobra, a löweni Geerts műve, a brüsszeli városház ú. n. házassági termében, bronz mellszobra pedig a brüsszeli kir. képtárban látható.[VISSZA]
- 1577. Ezekre nézve l. Ghyn János, Mária királyné házgondviselőjének 1540. évi számláit. (Justenél i. m. 129. l.)[VISSZA]
- 1578. Eugène Plon: Les maitres italiens au service de la Maisson d’Austriche. Leone Leoni sculpteur de Charles Quint et Pompeo Leoni sculpteur de Philippe II. Paris 1887.[VISSZA]
- 1579. Ez kitetszik Leone Leoninak 1550 deczember 20-ikán Granvella, arrasi érsekhez, Mária bizalmas emberéhez intézett jelentéséből. I. h.[VISSZA]
- 1580. 1551. évi január havában meghagyja Granvella a királyné nevében Leoni Leoninak, hogy rögtön kelljen útra Augsburgba, mert Mária királyné kívánja, hogy Leoni természet után mintázza a nevezett két király képeit.[VISSZA]
- 1581. 1552 január 16-ikán Leoni császári szobrásznak 100 arany forint és 110 tallér utalványoztatik, hogy Ő császári felsége udvarához utazzék és Ő felsége vagy a felséges asszony Mária királyné szolgálatára legyen.[VISSZA]
- 1582. 1553 deczember 20-ikán Ferrante Gonzaga milanói herczeg jelenti Milanóból V. Károlynak, hogy Leoni elkészítette Mária királyné életnagyságú bronz-szobrát s dicséri, mennyire szép és hasonló az.[VISSZA]
- 1583. 1552 január 31-ikén Leoni már Augsburgban van s dicsekszik vele, hogy Mária és Ferdinánd mily szívesen fogadták.[VISSZA]
- 1584. E leveleket gondosan összegyűjtötte s kiadta Eugène Plon f. i. nagy művében. Azonkívül l. Lubóczi Zs. czikkét az Arch. Ért. 1887. évf. Uj foly. VII, 143. kk. ll.[VISSZA]
- 1585. Jahrbuch d. kunsthistorischen Sammlungen d. allerh. Kaiserhauses. Wien 1893. XIV, Bd. 157. l.[VISSZA]
- 1586. Damit sie aber gleichsam ein Ewige gedehctnuss hinderliesse hat sie in den Granitzen der Graffschafft Namur, ein feste Statt gebawet, vnnd von ihrem Namen Mariaeberg genennet. (Gans. Österr. Frawen Zimer 122-23. ll.)[VISSZA]
- 1587. L. M. Olivier Hubinont: Le Palais de Mariemont. 1899. Ugyanő: Essai d’histoire sur les industries principales de Morlanwelz-Mariemont. 1897. Ugyanő: Morlanwelz-Mariemont. 1896. Ugyanő: Description du Palais Royal de Mariemont en 1528-1632. 1897. Ugyanő: Les plans, cartes, gravures, vues de Morlanwelz-Mariemont et dependances. 1897. Ugyanő: Quelques notes historiques sur Morlanwelz. 1901. Ugyanő: Notice sur les eaux minérales de Mariemont. 1898. Azonkívül említünk itt egy tájékoztató tervezetet: Plan du Parc de Mariemont. Évszám nélkül.[VISSZA]
- 1588. Mint látnivalókra felhívja az utas figyelmét Baedeker is. Belgien u. Holland. Leipzig 1885. 193. l.[VISSZA]
- 1589. Sacher-Masoch i. m. 145-146. l. Juste i. h. 127-28. ll.[VISSZA]
- 1590. Oláh Miklós több levele innen van keltezve. Így 1532 október 10., 12., 19., 24., 25. november 6., 9., 10., 12., 13., 15., 18., 19., 20. kelettel. (Közli Ipolyi: Oláh levelezése 255-265. ll.)[VISSZA]
- 1591. A hírt vele Granvelle-Perrenot Miklós császári követ közölte Bécsből 1532 szeptember 26-ikán. Kiadta Hatvani: Brüsseli Okmtár I, 175-76.[VISSZA]
- 1592. Levele kelt Binths le XXV. jour d’Octobre Ao Xco XXXII. Másolata megvan Brüsszelben a burgundi könyvtárban. Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár I, 177-78.[VISSZA]
- 1593. Engelhart: Deutsche Geschichte in XVI. Jahrh. I, 193.[VISSZA]
- 1594. Cuspinianus írja róla: Quotusquiusque enim princeps est hodie in orbe nostro, qui singularia ingenia musicorum ita veneratur et appreciat sicut Caesar? sub eo itaque noua instrumenta musices exocigitata atque inuenta sunt, quae vetustas non habuit, seculum nostrum non vidit, sicut in diuersis generibus fistularum patet. (Diarium de congressu Maximiliani. Bélnél: Adparatus 297. l.)[VISSZA]
- 1595. Navagero Bernát 1546. évi jelentése. Justenél i. m. 128. l.[VISSZA]
- 1596. Sacher-Masoch: Ung. Untergang 119. l.[VISSZA]
- 1597. Oláh levelei között van egyik kegyeltjének Levinus Ammonius Carthusianusnak egy Oláhhoz 1553 szeptember 13-ikán írott levele, melyben elmondja neki, hogy őt szeptember 12-ikén este társai közül többen meglátogatták, viderant inter apparatum serenissimae reginae noua quaedam musica instrumenta, quorum concentum vix credas quantopere desiderent audire. Kéri ezek nevében Oláht, ut serenissimae reginae suggerere dignetur… ut hodie hoc est: Sabatho faciat, quod heri factura fuerat, nisi, nescio, quid interuenisset; veniat, et animos illa dulci modulatione alacriores in Deum faciat. nescio enim qui fiat, fieri tamen expertus sum, ut mens suaibus modis exictata rapiatur in Deum, admonita sensilibus instrumentis. (Levelezése 408-409. ll.)[VISSZA]
- 1598. Ez utóbbit illetőleg egyes rosszakaratuak talán gáncsolták Lalaing Károly hoogstrateni gróf iránt való viselkedését, mint ki iránt nagy figyelemmel viseltetett, de ez csakis arra szorítkozott, hogy viszononi kívánta annak ő iránta tanusított lelkes tiszteletét. (Sacher-Masoch: Ung Untergang 131. l.)[VISSZA]
- 1599. Livre de chant. Plusieurs basses dances. [VISSZA]
- 1600. Századok 1869. III, 636.[VISSZA]
- 1601. II. Lajos 1525. évi számadásaiban többször előfordulnak a budai iskolák tanulói részére kifizetett 1-2 forintnyi összegek, melyeket ezek akkor nyertek, mikor nagy ünnepeken, a város előkelő lakóinak házaiban és a királyi palotában is megjelentek, hogy vallásos dalok eléneklése után, maguk vagy szegény társaik részére segélypénzt gyűjtsenek. (A számadások eredeti példánya a Nemzeti Muzeum ltárában van. Többet közöl Fraknói: Adalékok a XV. és XVI. századi iskolázáshoz. Századok 1875. IX, 667-68.)[VISSZA]
- 1602. Cuspinianusnál.[VISSZA]
- 1603. Szeréminél.[VISSZA]
- 1604. Oláh szerint: Id vitae genus multi nunc sibi usurpare possunt, qui reginam sunt segquunti, nescio quo fato. Nam nihil licet st hic utilitatis futurae, qua maxime capi possemus, tamen eam, ut possumus, agimus hic honestam vitam, quam a nemine merito accusari posser arbitor. Et quamquis multa nobis desint, quae in patria affluebant copiosissime, nihil tamen deesse videtur, quum nos eas longe antequam huc veniremus praeuiderimus, quae nunc sollicitant incommoditates, et nihil non ante animo conceperimus, quod nunc est nobis ante oculos. Quum igitur sponte nos huic fortunae obtruserimus, etiam si multa desint, tamen nihil deesse putamus, et viam agimus, etiam extorres patria, digmam gloria. (Egyik barátjához Brüsszelből 1531 július 25-ikén írott levelében. Levelezése 144-145. ll.)[VISSZA]
- 1605. Ugyancsak Oláh Miklós írja levelei egyikében: Nam quid iam facturus sim nescio, nisi spes quam in Deo optimo maximo et eius genitrice Virgine Maria habeo amplissimam et verba serenissimae, Reginae meae, quae semper propitia sunt, sed nunquam in effectum dantur, me hic hactenus retinuissent, iamdudum non exinissem modo ad vos, sed aduolassem. (Brüsszel 151 október 15. Levelezése 157. l.)[VISSZA]
- 1606. Sum itaque hic non tam abunde, írja ugyancsak Oláh Miklós, ut liceret et mea ferret conditio, prouisus. In regima nihil mihi deesse videtur, pollicetur omnia. Fortunam futuram, prouisionem honestam, honori et statui meo contuenientem, et ea quae homini permansione suadere possent. (B. Burgiohoz intézett 1531 október 16-iki brüsszeli irata. Levelezése 160. l.)[VISSZA]
- 1607. Oláh említi, hogy mikor ő 1531 deczember közepén a királynét Tournaiból visszakísérte Brüsszelbe, vele mintegy 2 vagy 3 mérföldnyire lovagolt, de aztán, a királyné vadászatnak adva magát, tőle elvált. Ego dum egressi sumus urbem, reginam ad duo vel tria comitatus sum equitando milliaria; postea vero cum viderem eam-aucupiis et aliis rebus venetoris deditam esse pertaesus tantae morae praeveni eam, recta huc Bruxelles reuersus illudque itineris quod regia cuatuor confecit diebus, uno et medio transegi. (Levelezése 177. l.)[VISSZA]
- 1608. Hosszabb hallgatását Oláh egyik ismerősénél távollétével mentegeti, absentia, per quam circum Louanium in venationibus hos totos duodecem dies praeteritos cum regina mea occupati fuimus (1534 június 6. Brüsszel. Levelezése 505. l.)[VISSZA]
- 1609. Oláh szerint az orvosok vélekedése szerint ő maga volt oka betegeskedésének propter intemeratas inordinatasque equilitatones, alique id generis exercitia imbelillitati su corporis dura et minus conuenientia. (Cod. Epist. 361. l.) Ugyanő 1553 junius 5-iki brüsszeli levelében Pemfflinger Sebestyént értesíti egyebek között a királyné felgyógyulásáról is: Regina ex gratia Dei pristinae reddita et sanitati, quam spero diuturnam fore, si cautius deinceps ab immodestis equitationibus se contimerit. (Levelezése 372. l.)[VISSZA]
- 1610. Cum his diebus, írja Oláh, regina animi gratia, quam plerumque magnis curarum molibus, ut negotia harum ferunt prouinciarum, obrutum habet, ad quadriduum fuisset venatum profecta. (1532 márczius 10-iki levele. Ursinus Veliushoz. Levelezése 205. l.) Ugyanő írja 1533 márczius 17-ikén Sceppernek: regina hodie ad venationem quatriduanam proficiscente.[VISSZA]
- 1611. Sacher-Masoch i. m. 131-32. ll.[VISSZA]
- 1612. Juste i. m. 61. l.[VISSZA]
- 1613. Egy Brüsszelben 1551 május 31-ikén irott levelében olvassuk: Nachtem wir dem Wolgebornen vnnserm Rath vnnd lieben gethrewen Vlrichen Freyherrn von Eyczing, bei Zeiten vnsser Inhabung des Sloss vnnd Herrshafft Altenburg den Grundt vnnd wismadt zum halben thurm genannt vnndter bemelter Herschafft Altenburg gelegen, so wir auch vergangner Zeit zu vnnderhaltung vnnsers Gestiet gebraucht, aber das, selbiger Zeit, als wir das gestiet wecgrethan, stb. Kéri Ferdinándot, kihez levelét intézte, hogy a féltoronyi puszta legelőt ugyancsak Eyczing Ulriknak engedje át. (Az okiratot közli Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 251.)[VISSZA]
- 1614. L. később idézve.[VISSZA]
- 1615. Szerémi i. h.[VISSZA]
- 1616. Lásd a 413. lapon közölt képet.[VISSZA]
- 1617. Hans Kelch műve. Körirata: CAROLVS * V * ROMA[norum] * IMP[erator] S[emper]: A[gustus]: AN[no]: D[omi]NI: M-D.LV.[VISSZA]
- 1618. Kitetszik ez Oláh Miklósnak Scepper Kornélhoz 1533 május 1-én Brüsszelből írott leveléből, melyben mondja: Maiestatis reginalis a mense iam fere uno aegrotare coeperat, et nescio, qua cordiana passione et febre statis temporibus urgebatur, quae tamen conulauerat diebus aliquot, sed rursus postea recidiuauerat, et hoc triduo meliuscule se habere coepit, ut eam speramus, Deo volente, pristinam propediem reparaturam sanitatem. (Levelezése 355. l.) Ugyanaz Tamás egri püspökhöz s cancellárhoz intézett 1533 május 2-iki brüsszeli levelében tudatja vele, hogy a királyné egy hónapon át betegeskedik. Ea illa est – írja – qua ipsam Posonii statim post regis Ludouici interitum, occuparat; quae subinde cum febribus redire conseueuit ita, ut timendum sit, ne ad ultimum aliquid maximi mali, quod auertat Deus, maiestati suae sit allaturum; huic malo non param ipsa quoque praestare a medicis dicitur ocasionem, propter intemperatas inordinatasque equitationes, alique id generis exercitia imbecillitati sui corporis dura et minus conuenientia. (Cod. Epist. 361. l.) Ugyanaz 1533 november 19-ikén Brüsszelből ugyancsak Scepperhez irott levelében mondja: Regina aegrotat; nos bene valemus, sed vellem, ut et ipsa bene valeret. (Levelezése 427. l.) Ugyancsak János lundi érsekhez 1533 deczember 7-ikén intézett levelében olvassuk: Serenissima regina mea iam a multo tempore non satis valuit; speramus tamen eam conualituram. (Levelezése 434. l.) Ugyanaz 1533 deczember 28-ikán a lundi érseket a királyné egésségének jobbra fordulásáról értesíti: Nunc Maiestas sua ab aliquot diebus meliuscule ex gratia Dei coepit habere. (Levelezése 436. l.) Ugyanő 1534 február 1-sején írja Sceppernek: Regina cum maximo meo dolore nunc peius, nunc meliuscule se habet. Ad Maium speramus eam conualituram. De medico Lotharingo res non procedit. Si videtur, meo nomine hunc reginae statum referre poteris regi. (Levelezése 451. l.) Egy másik 1534 márczius havában kelt levelében értesíti Thurzó Elek magyarországi helytartót, hogy a királyné annyira betegeskedik, ut non modo non scriberet et rebus aliquibus aut priuatis aut publicis se immisceret, sed etiam ne domo agrederetur; verum speramus eam vernis amenisque his temporibus aduenientibus conualituram. (Levelezése 463. l.) Ugyanő 1534 márczius 4-ikén írja Pempflinger Sebestyénnek: Regina iam melius valet, sed saepius solet in eundem morbum reincidere. (Levelezése 466. l.) Ugyanő 1534 márczius 22-ikén írja a lundi érseknek: Regina adueniente iam uerno tempore melius se habere cepit et speramus pristinam sanitatem, sed chronicam habet valetudinem, quae mutatur nunc in melius, nunc in deterius; spem habemus tamen, quod nostrum omnium votis sua maiestatis sanabitur. (Levelezése 483. l.) Ex Dei gratia regina nostra serenissima iam melius valet, írja ugyanő 1534 május 1-én Pempflinger Sebestyénnek, sed fere ab uno mense, diebus interpositis illa infirmitate Poonisensi et Altenburgensi sua pristina mixtis febribus adeo aegrotabat, ut timorem non paruum nobis incusserit vitae suae finiendae. Sed Deo ago gratias, qui eam sanam fecerit. (Levelezése 496. l.)[VISSZA]
- 1619. Oláh Miklósnak egy igen érdekes leveléből tudjuk, hogy Mária királyné gyógykezeltetése az orvosok részéről gondos volt ugyan, de azt ki nem záró, hogy a beteg asszonyi kuruzsló kezére ne került volna. Medicos licet habeat satis diligentes et utcunque doctos et expertos – írja ő – utpote qui adsiscant sibi etiam aliorum collegia, tamen nunc oblata est nobis queadam vetula ciuis huius oppidi (Brüsszel), quae potionibus ex ordeo et aliis simplicibus leguminibus confectis in eam reginae valetudinem adduxit, ut melius iam valeat. (A levél kelt Brüsszelben 1533 deczember 28-ikán János lundi érsekhez s a császár követhez. Levelezése 436. l.) Egy későbbi, 134 január 11-iki, Pempflinger Sebestyénhez intézett levelében szintén tesz erről említést: Regina, írja ő, post diuturnam aegrotationem iam Deo volente melius valet. Multi confluunt medici ad eius curam, una tamen vetula mulier, non parum cateruam medicorum illi prefuit; speramus ipsam in dies melius habituram. (U. o. 441. l.) A milanói fejedelem részéről küldendő Candianus orvosi gyógykezelés is Mária egészségére előnyösnek mondatik. Gilinus Camillus, a fejedelem titkárának 1535 január 21-ikén Milanóból Oláhhoz intézett levele szerint: Laetamur reginam bene valere, et ad istius bonae valetudinis praesidia Candianum medicum, maxime urbis usui fore, vir certe probus est, et in medendi ratione experiens et fortunatus. (Levelezése 541. l.) Ugyanennek egy későbbi 1535 február 9-ikén Oláhhoz irott levelében olvassuk: Ex hiis (Oláhnak január 24-iki leveleiből) facile cognoui, quo in statu serenissimae reginae nostrae valetudo sit; utinam Candianum audiat, cuius praeceptis si obtemperabit, non est quod vereamur. (Levelezése 545. l.) Ezt a Candianust mint teljesen jártas és megbízható embert ajánlja levelében 1535 április 2-ikán is: Reginae, valetudinem in dies fieri meliorem laetamur, írja Gilinus Oláhnak; utinam per aliquot saltem dies medici dicto audiens esset, non enim vererr, quod pristinas vires brevi recuperatura esset. In Candiano fidem aut diligentiam non desiderabitis; vir certe probus est, et in re medica experientissimus. (Levelezése 551. l.)[VISSZA]
- 1620. E harmoniátlanságot az orr és a felsőajak közt mutatkozó tágas bőr okozta. Életnagyságú márványalakja a granadai székesegyházban látható. A pompás márványsíremléken atyja s anyja közt fekve látható. Festett arczképeivel nem ritkán találkozhatni a németalföldi képtárakban. Igy a brüsszeli királyiban a X. teremben 557. sz. a.[VISSZA]
- 1621. Még csak 1478 június 23-ikán született. (Gans: Oesterr. Frawen-Zimmer 102. l.)[VISSZA]
- 1622. Reimer: Königin Johanna die Wahusinnige u. ihre Nachkommen. Im neuen Reich 1878. I, 561-578. Egelhaat: Deutsche Gesch. I, 193.[VISSZA]
- 1623. Prescott: Gesch. Philipps des Zweiten I, 6.[VISSZA]
- 1624. Geiszan: Hist. Tagebuch 77. l. In das 50 Jahr in ihrem Wittibistand das ist biss auff 1555. in der Statt Tordesylla ihr leben erstrecket, írja Gans: Österr. Frawen-Zimer 107. l.[VISSZA]
- 1625. Emlékirata Granvelle bíbornok állampapírjai közt közölve van. Tom. IV. 469-480.[VISSZA]
- 1626. Knauznál: M. Sion II, 27.[VISSZA]
- 1627. Reiffenberg: Histoire de l’ordre de la toison d’or p. 441. Ranke: Gesch. d. D. im Zeitalter d. Ref. V, 316-17.[VISSZA]
- 1628. Conscience: Gesch v. Belgien. 312. l.[VISSZA]
- 1629. Ranke: Deutsche Gesch. im Zeitalter d. Reform. V, 317.[VISSZA]
- 1630. Már Remer helmstedti tanár, Robertson nmet fordítója (Gesch. d. Regierung Kaiser Carls des Fünften V, 265.) és később Prescott különösnek mondják, hogy egy akkora világnevezetes esemény pontos datumában nincs megegyezés a történetírók között. (Gesch. Philipps d. Zweiten I, 8.) Tényleg az állítások eltérőek. A régibb írók közül némelyek 1555 október 28-ikára, illetve 1556 január 17-ikére teszik. Geiszan: Hist. Tagebuch d. Erzh. Österr. 13., 60. és 127. ll.) Sandoval, ki a lemondáson jelen volt, szintén október 28-ikán mondja azt megtörténtnek. (Vol. II, p. 592.) Barre atya 1555 november 24-ikére. (Hist. d’Allemagne VIII, 976.) Ugyanígy Herrera (Tom. I. p. 155.) és Pallavicini. (Hist. Lib. XVI. p. 186.) Mások 1555 deczember 25-ikére teszik, den 25 Wintermonats An. 1555. (Meteranus Emmanuel: Historia oder eigentliche vnd warhaffte Beschreibung aller fürnehmen Kriegshändel u. Thaten vnter der Regierung Kaysers Caroli V. vnnd Philippi II. König in Hispanien. 1593. 17. l.) Robertson, Ranke és Prescott 1555 október 25-ikére határozzák a napot, mint olyant, melyet egy a lemondásnál jelenvolt szemtanunak Simancasban levő kézirata hitelesít. Godleveus is e napra teszi a lemondási okirat datumát. (Relatio obdicationis Caroli V. Goldastnál: Politic-Imperial 377. l.) Mindezekhez megjegyezzük, hogy a történetírók datumbeli eltérései nyilván abból is származhatnak, hogy a császár több ünnepélyes lemondással tette le világhatalmi jellegét. 1555 október 22-ikén adta át fiának mint Flandria urának a toison d’or nagymesteri hivatalát s a burgundi aranygyapjas rendet. (Prescott i. m.), 1556 január 16-ikán Spanyolországot (Sandoval II, 603. Antonio di Vera: Epitome del Vida del Carl V. p. 110. s ezek alapján Remer Robertsonnál i. h. V, 266. Január 15-ikére teszi ezt Ranke: Gesch. d. D. im Zeitalt. d. Ref. V, 320.) S még csak 1556 szeptemberben juttatta a német választófejedelmek kezeibe formai lemondási okmányát.[VISSZA]
- 1631. Ranke: D. G. im Zeit. d. Reform. V, 318. Conscience: Gesch. v. Belgien 312.[VISSZA]
- 1632. A fogalmazat megvan a brüsszeli kir. ltárban. Közli Juste i. m. 181-83. ll.[VISSZA]
- 1633. A jelenet a királyi palota nagy csarnokában ment végbe. (L. Prescott: Gesch. Philipps des Zweiten I, 7.)[VISSZA]
- 1634. Das Rathhaus zu Brüssel 7. l.[VISSZA]
- 1635. A lemondás nagy jelenetéről tudjuk, hogy V. Károly anyja halála feletti gyásza miatt fekete ruhában jelent meg, melyet egyedül az aranygyapjas rend szalagja tett élénkké. Gallait képén a császár nehéz aranyos császárpalástban van feltüntetve. Mária a képen fehér ruhában van feltüntetve, holott ő is családi gyásza és elhalt férje utáni gyásza miatt szintén fekete öltönyben jelent meg, mely egyáltalán jellemző ruhája volt. Amúgy is azokhoz az érzelmekhez, melyek e mozgalmas lemondási jelenetben a királyi nő kedélyében viharkeltett hullámokként dúltak, legjobban illett a gyászos fekete szín. Búcsubeszédében a császár jobbkarjával és nem a ballal támaszkodott Oraniai Vilmos vállaira, míg balkezében írást tartott. A császár előtt térdelő II. Fülöp feketeruhás, holott tudjuk, hogy ő ez alkalommal teljes díszben volt.[VISSZA]
- 1636. Navagero velenczei követ 1546. évi tudósításában mondja, hogy Mária gyűlöletessé tette magát Németalföldön azon nagy adók miatt, melyekre Németalföld népét szorította. (Justenél 183.)[VISSZA]
- 1637. Meteranus: Historia 17. l.[VISSZA]
- 1638. «Femme du plus grand esprit et du meilleur qui fut oncques, la plus diligente et mieux cognoissant les affaires de par Lechá que nul autre, et sur laquell avions grand espoir en nos tribulations.» (Justenél i. m. 184. l. Botkánál: M. Sion II, 27.) Nagyon meglepő, hogy ez az író, ki oly közel élt Mária idejéhez, Meteranus Emmanuel Máriáról alig néhány szót mond, németalföldi helytartóságáról pedig éppen semmit, holott 1593. évi könyvének (Historia) czímlapján olvassuk: Mit aller Gubernatoren Bildnisse.[VISSZA]
- 1639. Károly császár és Mária búcsúzásának emlékét örökíti meg Louis Gallaitnek a brüsszeli kir. képtárban levő nagy és remek képe, az újabb belga festészeti iskola egyik korszakalkotó műterméke. E képen Mária királyné az álló V. Károly jobbján karosszéken ül. (Baedeker: Belgien 70. l.) Trenkwaldnak egyik ugyane tárgyra vonatkozó rajzát l. Held és Corvin: Weltgeschichte-je V, 319.) Prescott szerint Mária az abdikáláskor a császár balján ült, jobbján pedig Fülöp. (Gesch. Philips II. I, 9.)[VISSZA]
- 1640. D. Maria Caroli V. | imp. soror, regina | Hungariae, domina | Binchaei et Turnhoeti | Gubernatrix Belgii.[VISSZA]
- 1641. Prescott: Gesch. Philipps des Zweiten I, 14. Gans szerint még 155-ben: hat sie ihr Ambt in beysein dess Bruders Caroli V. resigniret, vnnd mit diesem in Hispanien anno 1555 gezogen. (Österr. Frawen Zimer 123. l.)[VISSZA]
- 1642. Von Gendt ist der Kayser verreyst gen Sas einen Haffen, daruon man leicht in Seelandt fahren kan. (Meteranus 1593-ban. Historia oder eigentliche vnd warhaffte Beschreibung aller fürnehmen Kriegshändel u. Thaten in Niederteutschland der Regierung Kaysers Caroli dess V. vnnd Philippi II. Könige in Hispaniem. 18. l.[VISSZA]
- 1643. von welcher wol die rede gieng, dass sie wnwillig mit reyste. (Meteranus 1593. évi könyvében: Historia 18. l.)[VISSZA]
- 1644. Sacher-Masoch szerint (i. h. 159-160. ll.) Mária magával vitte képeit, flandriai tapetát s műkincseit, melyektől elválni nem akart s nem tudott.[VISSZA]
- 1645. Körirata: PHILIPPVS * REX * PRINC[eps] *HISP[aniarum] * AET[atis] * S[uae] * AN[no] * XXVIII * A másiké: MARIA * REG[ina] * ANGL[iae] * FRANC[iae] * ET * HIB[erniae] FIDEI * DEFENSATRIX.[VISSZA]
- 1646. Gachard: Retraite et mrot de Cahrles-Quint au monastère de Juste. Brüsszel 1885. Mignet: Charles-Quint, son abadication, son séjour et sa mort au monastère de Yuste. Paris 1882. Stiring: Das Klosterleben Karls V. Leipzig 1852.[VISSZA]
- 1647. Prescott i. m. I, 214. Sacher-Masoch szerint Mária többször lovagolt Xarandillából St. Justbe, hol vele politikáról és családi ügyekről beszélgetett. Eleonora mindössze háromszor járt St. Justbe.[VISSZA]
- 1648. Sacher-Masoch i. m. 161. l. Gans szerint nővérök, Katalinnak látogatására. (Österr. Frawen Zimer 107. l.)[VISSZA]
- 1649. Gans: Österr. Frawen Zimer 107. l.[VISSZA]
- 1650. Ki van adva a Papiers d’État de Cardinal de Granvella Tom. III. 293-316. Justenél i. m. 134. l. Ebből egyszersmind kitetszik, hogy Gans jezsuita tévesen tulajdonítja Máriának visszatérési készségét Németalföld iránt érzett szeretetének: die lieb gegen Niederland allzeit behalten, also dasa sie wiederumb das Ander Jahr dahin sicht begeben wollen. (Österr. Frawen Zimer 123. l.)[VISSZA]
- 1651. Sacher-Masoch i. m. 162. l.[VISSZA]
- 1652. U. o. 162. l.[VISSZA]
- 1653. Lohmeier Georg (i. m.) 18-ikára, Gans (Österr. Frawen Zimer 123. l.) szeptember 22-ikére teszi. Helyesen írja a datumot Meteranus (Historia 18. l.) és Geiszan (Hist. Tagebuch 198. l.) szeptember 21-ikére.[VISSZA]
- 1654. Lohmeier szerint 1558 október 18-ikán. Ez utóbbi napra teszi azt Geiszan (Hist. Tagebuch 219. l.) és Tordai Zsigmond is. XVIII. Octobris Regina Maria obiit. (Ephemerides Kováchichnál: Script. Minores I. 112.) Az újabbak közül Domanig Károly (Porträtmedaillen des Erzhauses Österreich stb. Wien 1896. 3. l.) és a Jahrbuch d. kunsthistorischen Sammlungen d. allerh. Kaiserhauses. Wien, 1893. XIV. Bd. 157. l.) szintén. Sacher-Masoch szerint Mária † 1558 október 28-ikán (I. m. 162. l.) Gans szerint drey Wochen zu Cicales V. Károly halála után. (Österr. Frawen Zimer 123. l.) Forgách (Comment. Lib. VIII. p. 177.) éppenséggel 1562-re teszi Mária elhalálozásának évét![VISSZA]
- 1655. Juste i. m. 230. l.[VISSZA]
- 1656. Sacher-Masoch i. m. 162. l. Juste i. m. 230. l.[VISSZA]
- 1657. Sacher-Masoch i. m. 162. l. És Jahrbuch d. kunsthist. Sammlungen des allerh. Kaiserhauses. Wien, 1893. XIV. Bd. 157. l.[VISSZA]
- 1658. Ipolyi: Oláh Miklós levelezése. (Codex epistolaris.) Előszó III. l.[VISSZA]
- 1659. Így értesíti Ferdinánd 1532 június 22-ikén Regensburgból Máriát ennek felkérésére, azon sereg számáról, melyet Ferdinánd és V. Károly a közelgő török ellen összegyűjtöttek. (Másolat a brüsszeli kir. ltban. Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár I, 168.) Ugyanő értesíti 1541 április 22-ikén a királynét arról, hogy a törökök Pestről visszahuzódtak, hogy Ferdinánd seregei Buda ellen készülnek stb. (Ferdinánd sajátkezű levele Máriához a brüsszeli kir. ltárban. Közölve u. o. II, 37.) Ugyanő Regensburgból 1541 június 30-ikán Buda ostromáról, melyet megvenni is remél. (Sajátkezű levele. Közli Hatvani: Brüss. Okmtár II, 39-40.) Ugyanő Prágából 1543 július 24-ikéről, hogy Siklós elveszte után egyéb helyek is veszélyben forognak, különösen félti Székesfehérvárt s panaszkodik Martinuzzi ellen, ki előbb titkosan tett fondorlatait most egészen nyiltan kezdi folytatni. (Ered. közli Brüss. Okmt. II, 92-93.) Ugyanő Passauból 1552 június 26-ikán szintén magyar ügyekről, Achmet basának a Dunán való átkeléséről s szándékáról Temesvárt ostromolni. (U. o. II, 333.)[VISSZA]
- 1660. Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 315-14.[VISSZA]
- 1661. A sajátkezű, franczia ered. levél brüsszeli áll. ltárban van. Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár I, 351.[VISSZA]
- 1662. Quoniam a Mate vra jniunctum habeo, vt ea quae hic in Hungaria fiunt vel accidunt semper suo ordine Mati vrae perscribere non pretermitterem, volui igitur obmittere… Igy ír Batthyány Ferencz Mária királynénak Ujvárról 1552 április 18-ikán. (Hatvaninál: Brüsseli Okmtár II, 331.) Ugyanő írja egy másik, Máriához 1552 deczember 14-ikén intézett levelében: Ceterum vbi Matas Vra mandat mihi, vt noua si qua hic deinceps quoque euenerint Mati Vrae sedulo vescribam. (Hatvaninál: Brüss. Okmt. II, 309.)[VISSZA]
- 1663. Igy tudósítja a királynét az imént említett levelekben Becse, Becskerek, Lippa török által történt megvételéről, Temesvár sikertelen ostromáról, Lippának a mieink által való visszavételéről. (U. o. II, 309-11.) Majd 1552 szeptember 2-ikán Temesvár elestéről, Losonczy hősi haláláról. Veszprém elfoglaltatásáról, Teuffel fővezér megveretéséről és elfogatásáról stb. Brüsseli Okmtár II, 351-54.)[VISSZA]
- 1664. Egyik 1551 november 23-ikán írott levelében köszöni Batthyány Ferencznek azt a hozzá Bécsből 1551 augusztus 29-ikén és november 1-sején intézett levelét, ex quibus praesentem Regni Hungariae Statum cognouimus, qui vt in dies in melius verget, ex animo optamus … tibique propter scriptas nouitates … clementer gratias agrimus. Patentes ut quidquid in posterum noui amplius euenerit, id nobis omni tempore sedulo prescribas et significes. (Brüsseli Okmtár II, 298.)[VISSZA]
- 1665. Oláh Miklós egyik 1534. évi, Thurzó Elekhez irott levelében mondja: Quod regina rarius scribat, quam solita fuit, infirmitati magis tribuendum est, quam alteri rei, quae fecit iam a multo tempore, ut non modo non scriberet et rebus aliquibus aut priuatis aut publicis se immisceret, sed etiam ne domo egrederetur, verum speramus eam vernis amenisque his temporibus aduenientibus conualituram, tunc ad te scribet. (Levelezése 463. l.) Oláh egy másik levelében, 1534 július 27-ikén írja Thurzó Eleknek: Litteras suae maiestatis mitto ad te cum praesentibus. (U. o. 516. l.)[VISSZA]
- 1666. Regina quoque ad te saepius scripsit, írja Oláh 1534 márczius 4-ikén Pempflinger Sebestyénnek, et pariter ego in rebus meis multocies, ac litteras ad manus consiliariorum reginae misimus, sed ut video, non fuerunt ad te missae. (Levelezése 466. l.)[VISSZA]
- 1667. Ez kitetszik ennek 1531 május 2-ikán Oláh Miklóshoz intézett leveléből: Noua, mondja ebben, quae in praesentia apud nos sint, ad Serenissimam dominam reginam perscripsimus. Hogy a királynét annak vára, Munkács felől tudósította, ugyanezen oklevélből kitetszik. (Levelezése 128. l.) Egy másik 1531 szeptember 29-ikén Oláh Miklóshoz írott levele szerint: Novi siquid apud nos est, ex litteris ad Serenissimam Dominam reginam datis D. V. intelliget. (Levelezése 153. l.) Tamás püspöknek egy másik 1532 április 5-ikén Pozsonyból Oláhhoz intézett levelében szintén olvassuk: Maiestati reginali scripsi prolixius de rebus omnibus, quae vel in mentem vel in buccam venerunt. (U. o. 211. l.) Oláh Miklósnak egy 1535 márczius 10-ikén Szalaházyhoz intézett levelében olvassuk: Serenissima mea regina non quod immemor tui fuerit non scripsit a multis temporibus ad te, sed quod male valuit, et multis caesaris occupata negotiis, nunc tamen scripsit, quatenus ocium habere potuit. (Levelezése 548. l.)[VISSZA]
- 1668. De rebus Hungariae et Joannis tractatibus nihil huc certi scribitur, írja Oláh Szalaházy püspöknek. Regina cupida esset ea intellegiere, quae certa istic aguntur. (1535 márczius 10-ike. Brüsszel. (Levelezése 548. l.)[VISSZA]
- 1669. L. Scepper Kornélnak 1533 január 1-sején innsbruckból Máriához intézett, a brüsszeli kir. ltárban levő s Hatvani által kiadott levelét. (Brüsseli Okmtár I, 191.) Scepper egyik 1533 február 8-ikán Linzből Oláh Miklóshoz intézett levelében mondja: Quod sacra reginalis maiestas per te informata est de me, id ipsum et ex ipsius maiestatis litteris intelligo. (Oláh Levelezése 279. l.) Oláh Miklósnak egy 1533 márczius 15-ikén kelt brüsszeli levelében olvassuk: Reginae responsum ad te cum presentibus mitto. (Levelezése 320. l.) Scepper Kornél egy 1533 április 12-ikén Máriához intézett levele Oláhnál. (Levelezése 350. l.) Sceppernek 1535 február 8-ikán Linzből Máriához irott levelében mondja: Litteras sacrae nostrae Reginalis Maiestatis decima quarta Januarii datas, qua decuit veneratione accepi die februarii sexta. (Levelezése 345. l.)[VISSZA]
- 1670. Egyik levele: Geben in vnnserm Schloss Theernhaudt dess Zwelfften Tag Juny Ao im 50ten. Hatvaninál: Brüsseli Okmtár II, 219-22.[VISSZA]
- 1671. Schradt Kristóf híreket közöl a lippai táborból 1551 november 18-ikán a királynénak Lippa ostromáról. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 307.) Ugyanő értesíti a királynét Pozsonyból 1552 márczius 3-ikán Szegednek Bakits Péter által történt elfoglalásáról. (Brüsseli Okmtár II, 327.) Ugyanő közöl Bécsből 1553 január 17-ikén különböző ujságokat a királyi családról s az országról s arról is, hogy a lengyel király János vajda fiát az ország birtokába segíteni akarja. (Brüsseli Okmtár II, 365.)[VISSZA]
- 1672. Turnhout 1550 június 20. Közölve Hatvaninál: Brüsseli Okmtár II, 225-26.[VISSZA]
- 1673. Kitetszik ez Thurzó Eleknek Prágából 1531 június 23-ikán Oláhhoz írt leveléből. Quamvis non ignoremus, írja ehhez, D. V. non praetermisisse ad alios scribere; forsan non fuisset alienum, si etiam ad nos aliquid rerum nouarum scripsisset. (Oláh Levelezése 135. l.)[VISSZA]
- 1674. redditae sunt mihi litterae Matis vrae, írja 1552 január 6-ikán a veszprémi püspök Máriának, in quibus Serenitas vra scribit meam in suis negocijs sollicitudinem et diligentiam sibi gratam fuisse. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 314-15.)[VISSZA]
- 1675. Báró Burgio János Antal Londonban, 1531 november 8-ikán keltezett s Oláh Miklóshoz intézett levelében üdvözli ezt, non solum quod audiam te in obsequiis serenissimae reginae nostrae constantissime perstitisse, sed etiam quod amicitia sic arctissime amplexaris, quod haud scio si ex gente nostra de uno vel altero ita excepto, vere mihi liceat praedicare. (Oláh Leveleése 165. l.)[VISSZA]
- 1676. Schradt Kristóf írja 1553 június 17-ikén Bécsből: Eiver kun. Mt. Hoffmaister Herr Wolff Haller, hat mir von E. K. Mt wegen beuolhen, oft zu schreiben vnnd anzeigung zu thain, wie es an der Rum. Kun. Mt Hoffstat, vnd was ich in Vngarn vernimb. (Hatvaninál: Brüsseli Okmtár II, 365.)[VISSZA]
- 1677. Ac illa quoque, írja 1533 márczius 7-ikén Oláh Sceppernek, quae ad me scripsisti in his partibus, quae visae uerunt oportune maiestati suae communicaui, quae omnia audiuit iucundo ammo. (Levelezése 308. l.) [VISSZA]
- 1678. mirum in modum fuit recreata, nihil magis desiderans, quam fratris commodum, regni Hungariae quietem ac firmam pacem. (Oláh 1533 május 1-én Scepperhez irott levele. Levelezése 355-56. ll.) A tőle, illetve házától való elpártolás miatt való neheztelését is enyhítette a magyar haza ügyének jobbrafordulása. Mikor Brodarics ajánltatja magát Oláh által a királynénak, ez jobb hírek érkezésekor kevésbbé neheztelt. Quae tametsi ingrato animo ferat tuam a nobis profectionem, írja Oláh 1536 márczius 30-ikán Brodaricsnak, tamen animi eius alienati mitigatio hinc ex maiori parte fieri poterit, si viderit res Hungaricas, quibus ipsa mirum in modum fauet, rectificari et tuam curam eo tendere, uti id fieri possit, non tantum pro suae maiestatis commodo, cui nihil, quod ad principum foeminam pertineat, hic derst, quantum pro nominis Hungarici decore et illius, ac suae quoque, ut dicit, patriae salute. (Levelezése 572. l.)[VISSZA]
- 1679. Hogy Gerendi püspök nála járt, kitetszik a pozsonyvárosi 1540-41. évi számadókönyvek e tételéből: It Eodem (wochen Viti) kaufft allerlai visch die man dem bischoff Gerendy verert als er aus dem Niderland von kň: Mt khomen pr. I. t v ß VI d.[VISSZA]
- 1680. Egy 1550 június 20-ikán Turnhoutban keltezett levelében mondja: Als vnns ieczund vnnsere Rathe vnnd Gesandten so wir ain Zeitlanng in Hungern zu verrichtung etlicher vnnser geschafft verordnet gehabt. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 225.)[VISSZA]
- 1681. A pozsonyi városi 1542-43. évi számadókönyvekben olvassuk: it. die wochen Laurenti Chamerer kaufft allerlai guet visch die man konigin Maria rätt verert pr. I. t iij ß VII d. – Werner Györgynek meghagyta, hogy a huszti, máramarosi és munkácsi tisztviselők kötelezvényeit a bányavárosok haszonbérletét illető augsburgi szerződés szerint azon tisztviselőktől valahára kieszközölni igyekezzék. Turnhout 1550 június 20. (Brüsseli Okmtár II, 225-26.) – Továbbá Schradt Kristófnak, hogy a bányavárosokban künnlevő adósságokat mennél előbb beszedni igyekezzék. Turnhout 1550 június 20. (Brüsseli Okmtár II, 226.) – Az udvari kamara tanácsosainak, hogy, miután Ferdinánd király a bányavárosokban reformokat tenni szándékozik, a szükséges felvilágosítások kiszolgáltatása végett megbízta Scharberger Orbán udvari titkárt. Turnhout 1550 július 21. (Hatvani: Bürsseli Okmtár II, 227-28.) – Ugyanez ügyben a Körmöcz és Selmecz város bírájának és tanácsának. Turnhout 1550 július 21. (U. o. 228. l.) – Ugyanerről tudósítja a királyné Ferdinánd király megbizottait is. Turnhout 1550 július 21-ikén. (U. o. 228.) – Ugyane tárgyban külön is ír Krabath (Horvát) Györgynek, a királyi biztosok egyikének, jóvoltába ajánlva Scharbergert. Turnhout 1550 július 22. (U. o. 228. l.) – És meghagyja Kremer Farkasnak, hogy a kezelése alatt lévő pénzből Scharberger Orbánnak, MOgba küldött, egész távolléte alatt, az általa teendő rendkívüli költségek megtérítésén felül, visszatértéig, havonként 36 rajnai forintot fizessen. Turnhout 1550 július 22-ikén. (Brüsseli Okmtár II, 228.)[VISSZA]
- 1682. Schradt Kristóf értesíti Máriát Pozsonyból 1552 márczius 3-ikán az 1552. évi pozsonyi országgyűlésről. (Brüsseli Okmtár II, 327.) 1552 április 18-ikán Batthyány Ferencz elküldi Ujvárról Mária királynénak a mult pozsonyi országgyűlés végzéseit. Misi Mati vrae pariam articulorum Posonij in dieta proxima praeterita proditorum, melyekből ő megtudhatja, mit határoztak akkor. Elég súlyos terhet vettünk magunkra, – mondja – ha ugyan elbírjuk. De minthogy a török zsarnokságot tovább nem bírjuk, ettől a bajtól szabadulni akarunk, eltökélvék az ellent megtámadni. (Brüsseli Okmtár II, 331.) [VISSZA]
- 1683. Oláh felkéri 1533 május 1-sején irott levelében Sceppert, hogy ne szóljon az ő, Oláh, szándékba vett elhatározásáról: Nollem enim ante tempus reginam intelligere, me ab ea parare abitionem. (Levelezése 357. l.)[VISSZA]
- 1684. Megbecsülhetetlennek titkárának, Oláh Miklósnak levelei.[VISSZA]
- 1685. 1537-ben 600 forintot adott Mária segélyül a Szapolyai ellen való hadra. (Oesterr. Gedenkbuch von 1537. I. Epist. Oberleitnernél: Archiv f. Kunde österr Geschichtsquellen XXII, 66.) Az 1542-1546. évi háború folytatására ugyanő 108.645 forintot és 106.105 aranyat kölcsönzött. (Oesterr. Gedenkbuch 1544. 18. October. Oberleitnernél: Archiv f. Kunde österr. Geschichtsquellen XXII, 80.)[VISSZA]
- 1686. Ferdinánd 1542 február 16-ikán Speierből felkéri Máriát, hogy mivel neki a török ellen tervezett és személyesen vezérlendő hadjáratára elegendő lova nincsen s pénzen sem képes azt szerezni, legyen a királyné neki segedelmére, felszólítván némely fejedelmeket vagy más főembereket, hogy neki lovakat küldjenek. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 47-48.)[VISSZA]
- 1687. 1529 május 23-ikán támogatja Ferdinándnál a sopronyiak kérelmét. (Datum in castro nostro Znoymensi XXIII. Maii, anno d. 1529. Papir-másolata a sopronyi városi ltárban. Kiadta Pollák: A zsidók tört. Sopronban 339. l. és Friss Ármin: Magyar zsidó Okltár I, 411.) 1533-ban október 30-ikán értesíti a pozsonyiakat, hogy kérésüket ajánlatával támogatja Ferdinándnál (Bruxelle, tricesima Octobris, anno d. 1533. Papir eredetije a pozsonyi városi ltárban. Kiadta Friss Ármin i. h. I. 426-27.) s ebbeli készségét 1533 október 30-ikán be is bizonyítja. (Brüsszel. Eredetije Nagyszombat város ltárában. Kiadva Frissnél i. h. 427-28.)[VISSZA]
- 1688. Botka: Magy. Sion II, 108.[VISSZA]
- 1689. Quae supplico Mati Vrae, velit illas (primicias) sua praesentia aut per hominem suum ornare. (Oláh Miklós Prágában 1552 január 6-ikán kelt levele. Kiadta a Brüsseli Okmtár II, 315.)[VISSZA]
- 1690. A püspök egyik Bécsből 1533 május 19-ikén Oláhnak küldött levelében írja: Nisi nimium esset, supplicarem Maiestati reginali, ut eius libertate habere possem violaceum ac nigrum pannum ad vestimenta duo; hic enim pannus, qui quidem alicuius esset pretii, hoc tempore non inuenitur; et alioqui gloriam doni reginalis pluris, quam ipsas vestes facerem. Tu videris, an tacienda eius rei sit mentio: nollem notari impudentiae. (Oláh Levelezése 368. l.)[VISSZA]
- 1691. Mikor Oláh Miklós 1532 július 26-ikán a Freiburgban tartózkodó rotterdami Erasmust a hazatérésre rábirni igyekszik, egyebeken kívül jó magyar borral is biztatja s csalogatja. Habebis etiam (a burgundi boron kívül) aliquando Hungaricum non peius, neque insuauius Burgundiaco. Quod ex Hungaria reginae huc naui allatum est, etsi pax in mea Hungaria secuta fuerit, afferetur annuatim. (Oláh Levelezése 228. l.) Egy későbbi levelében ezt az érvet újból használja: Ut ex meis prioribus intellexisse potuisti, hic et Burgundiacum et Hungaricum ex penu reginae habere potuisses, quo aetatem tuam foueres. (U. o. 276. l.) Magának a királynak 1551 július 25-ikén kelt leveléből kitetszik, hogy meghagyja a hallersteni Haller Farkas, tanácsosának és udvarmesterének, miszerint küldessen Kramer Farkas által jó magyar borokat az ő udvara számára, damit Du fur vnns guet Simicher (sümegi) vagy szerémi ? vnnd annder hungrisch wein einkhaufen vnnd herab verordnen soltest. Ist derhalben hiemit vnnser gnadiges begern an dich, beuelhend, demnach zuuerhoffen, das durch die Gnad des almechtigen dieses iar das weingewechs, wie es sich dan biszheer erczaigt, wolgeroten werde, Du wollest bestes Vleiss daran sein, nadhfrag vnnd Zeitliche verordnung thuen, damit von Simmicher vnnd andern hungrischen Wein, der besten so die zubekhomen, fur vnns bestelt, erkhauft vnnd an vnnsern Hoff gebracht worden. (Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 297.) Ugyanő 1551 július 25-ikén, tehát az előbbivel egyidejűleg Eyczing Ulriknak is ír, hogy miután ő (a királyné) megbízta Kremer Farkast jó sümegi és más magyar borok számára való bevásárlásával s udarába küldésével, Eyczing is tegye meg erre nézve a szükséges lépéseket Kremer Farkasnál. (U. o.) 1551 október 4-ikén köszöni Batthyány Ferencznek, amiért számára lovakat és szerémi borokat szerezni igyekszik. (Úgy látszik a levél nem expediáltatott, mert oldalt a szélén e szavak olvashatók: ist nit geferttigt vnnd hernach geendert worden. U. o. 298.) 1551 október 6-ikán azt írja Szalonakból (Schleuningből) gr. Batthyány Ferencz neje Katalin Máriának, «hogy jó bort küldjek Felségednek, különösen ügyekezzem sümegi (Sumicher wein) bort szerezni… Habár ez idén symicher borral nem szolgálhatunk is, mindazáltal jó bort akarok küldeni Felségednek». (Ered. német levél a brüsszeli ltárban. Közli egész terjedelmében Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 299. Hű magyar fordításban közli ugyanő: Pár szó özvegy Mária királyné összeköttetéseiről Magyarországról. Kisebb Tört. Munkái II, 428-31. 1551. november 23-ikán írja Mária Batthyány Ferencznek, studium et diligentiam tuam in perquirendi bonis equis et vinis Sirmiensibus praeterae quoque te nobis duo uasa uini et uascula aliquot fructuum Hungaricorum in praesens mittere, ex dictis literis tuis intelleximus. (U. o. II, 298.) Egy 1551. évi november 1-én kelt útlevélmásolatban megkeresi Mária királyné a németországi fejedelmeket s azok tisztviselőit, kivált harminczadosait, hogy a jelen útlevél birtokosa vagy előmutatója által a királyné számára szállítandó 16 hordó magyar bort vámmentesen átbocsássák. (U. o.) Egy 1552 január 18-án Gentből keltezett levelében Mária írja Oláh Miklós egri püspöknek s kir. cancellárnak: Wein herab in diese Niederlanndt gebracht. (Hatvani U. o. II, 316.) 1552 április 18-ikán Battyhány Ferencz értesíti Újvárból Máriát, hogy nem feledkezett meg a szerémi borról, az azon vidéken időző Báthori Andrással is beszélt ez ügyben, de szerinte a szerémi borok, mióta a török van itt, már nem oly jók mint régebben s kivitelük is tiltva van. Brüsseli Okmtár II, 332.) Ugyanő az írja 1552 deczember 14-ikén Bécsből Máriának Quod ad vina Sirmiensia attinet, azok megrendeléseiben ugyan szorgos volt, de nem kaphatott minden utánjárás daczára, e bor kivivőit a törökök megölik. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 309.) Mária ismert borszállítói gr. Batthyány Ferenczen kívül Lander Péter s Kramer Farkas voltak.[VISSZA]
- 1692. «Az uram körtvét és almát is küld az itteni kertből» írja Batthyány Katalin grófnő 1551 október 22-ikén Németujvárról Mária királynénak. (Német eredetije a brüsszeli ltárban. Magyar fordításban közli Horváth Mihály: Pár szó özv. Mária királyné összeköttetéseiről czímű czikkében. Kisebb tört. Munkái II, 432.) Máriának egy 1551 november 23-iki leveléből tudjuk, hogy Batthyány Ferencz igért uascula aliquot fructuum Hungaricorum in praesens mittere. (Brüsseli Okmtár II, 298.) 1552 deczember 14-ikén azt írja Batthyány Ferencz Bécsből Mária királynénak: Fructus illi, quos Mati Vrae misi, maturescent adhuc ad Quadragesimam, eruntque valde bonj, praesertim pira. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 310.)[VISSZA]
- 1693. L. a fentebb közlöttekből az 5-ik sz. jegyzetet. Batthyány Katalin grófnő azt írja 1551 október 6-ikán Schleuningből Mária királynénak: »Ügyekezni fogok lovakat keresni Felséged számára, de úgy látom, hogy azok már nem oly jók, mint husz vagy hatvan év előtt voltanak. Kérem Felségedet, tudassa velem, melyik volt azon négy közől, melyeket Felségednek adtam, a legalkalmasabb, hogy tudjam, minőket vegyek ezentúl… Nekem a lóvételre nem adatott pénz; de azért ha valahol találok Felséged számára valót, azt mégis megveszem, mert az én és uramnak java s vagyona Felségedé s mind a kettőnknek nagy örömére van Felségednek szolgálnunk. És kérem Felségedet, írja meg, hány jó lóra van szüksége s miként tetszettek azok, melyeket Felségednek adtam.» (Horváth M.: Kisebb tört. munk. II, 428-43. és eredeti németben Hatvaninál: Brüseli Okmtár II, 300.) Máriának egy 1551 október 4-iki és egy 1551 november 23-iki levelében köszöni Batthyány Ferencznek studium et diligentiam tuam in perquirendis bonis equis. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 298.) Batthyány Ferencznek egy Bécsből 1552 deczember 14-ikén Máriához intézett leveléből kitetszik, hogy a gróf ezután is fáradozott ez ügyben, csakhogy mint mondja a jó lovak száma igen kevés. (Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 310.)[VISSZA]
- 1694. 1550 június 14-ikén írja turnhouti kastélyából Eyczinger Ulriknak: Welchermassen wir dir hiebeuor von Brussel aus von wegen etlicher Blawfues vogl vnns dieselbigen in Hungern, sonnderlich in dem Bisthumb Neutra zubstellen vnnd herab in diese Niederlanndt zuuerordnen geschriben, wierdest one Zweifl aus demselbigen vnnsern schreiben verrer inhalts verstannden haben, Dieweil wir aber vnnczheer auf angerurt vorig vnnser schreiben von dir khain anndtwurtt emphangen, Ist derhalben nochmals, vnnser beuelch vnnd mainung, Du wellest moglichen Vleisz furkheren, das wir solche Blawfues bekhomen, vnnd sonnst hierinnen handeln, inmassen wir dir zuor zuthuen auferlegt haben. (Másolat a brüsszeli kir. levéltárban. Közli Hatvani: Brüss. Okmtár II, 224.) Ugyanez ügyben írt egyidejűleg magának a nyitrai püspöknek is. Quandoquidem praeteritis annis ad oblectamenti et recreationis nostrae usum iin episcopatu vestro Nitriensi pro beneuola eiusdem subiectione accipitres nonnullos pro nobis capi et conquiri benigne permiseritis ac concesseritis, nosque eorundem nunc iterum indigeamus, scripsimus eapropter Magnifico fideli nobis dilecto Vlrico libero Baroni ab Eyczing, Consiliario nostro, vt is sedulo demandet ac effectum redat, quo praedictae Aues quae ceteris sint praestantiores, suoque volatu aërem altius petent, diligenter in dicto Vestro Episcopatu capiantur et conquirantur, ab eodemque nobis deinceps in regiones hasce transmittantur. Kéri a püspököt, legyen Eyczingi Ulrik iránt jóakaratú. Si quoque, teszi aztán hozzá, praeter haec Auium uterum aliquas in Aërem altius uolitantes ipsi in promptu habetis, quae iam cicures et Aucopy sunt edoctae, similiter rogamus vt earundem nobis duas, per dictum Consiliarium nostrum mittendas curetis. (Másolat a brüsszeli kir. ltárban. Közli Hatvani: Brüsszeli Okmtár II, 224-25.)[VISSZA]
- 1695. «Az oltványokból, melyeket Eyczing úr Felségedtől hozott, írja neki Német-Ujvárról 1551 október 21-ikén Batthyány Katalin grófnő, néhány jól megérkezett.» (Horváth M.: Kisebb tört. munkái II, 432.)[VISSZA]
- 1696. Eredetije a Tört. Képcsarnokban az Akadémiában. Közli Veress Endre Izabella királyné életrajzában a M. Tört. Életrajzokban. Budapest, 1901.[VISSZA]
- 1697. Eredetije a Tört. Képcsarnokban az Akadémiában. Közli Szilágyi Sándor Rákóczy Zsigmond életrajzában a M. Tört. Életrajzokban. Budapest, 1886. 174. l.[VISSZA]
- 1698. L. Luboczki Zs. czikkét az Arch. Ért. Uj foly. VII, 145-46.[VISSZA]
- 1699. U. o. VII, 147.[VISSZA]
- 1700. Oláh Miklós 1533 május 1-sején felkéri Sceppert, hogy valamiképen ne árulja el idő előtt, hogy ő – Oláh – Magyarországba vissza akar térni, nam nec regem, nec reginam vellem aliquid tale de me ante tempus suspicari, praesertim cum sciam reginam non valde abhorrere ab Hungaria, cuius est nunc quoque cupidissima ad breue tempus solatii gratia adhuc reisenda. (Levelezése 357. l.)
  Egy későbbi, 1534 július 27-iki levelében írja ő Thurzó Eleknek: Serenissima regina mea iam ex Dei gratia optime valet; et si futura est spes in Hungaria, non abiecit animum redeundi, et rebus isthic suis aliquandiu prouidendi. (U. o. 516. l.) [VISSZA]
- 1701. Animus eius in Hungaria est, mondja Oláh Miklós Tamás egri püspökhöz, a magyar cancellárhoz 1533 május 2-ikán irott levelében. (Levelezése 361. l.)[VISSZA]
- 1702. Botka: Magy. Sion II, 24.[VISSZA]
- 1703. Nagyon méltányos volna, ha Akadémiánk vagy kormányunk Mária turnhouti szép arczképét, melyet a háborus zavarok miatt ez életrajz részére nem lehetett megszerezni, később a Magyar Történeti Képcsarnok számára lemásolhatná.[VISSZA]
- 1704. Eredeti fénykép után.[VISSZA]
- 1705. Hans Kelch műve. Körirata: FERDINANDVS * D[ei] *G[ratia] * RO[manorum] * HVNG[ariae]. BO[emiae]. REX. ARCHIDVX. AVS[triae] etc. [VISSZA]
- 1706. Körirata: MARIA DEI GRATIA HUNGARIAE ET BOHEMIAE [e]tc[etera] REGINA REGEN SET GVBER[nator] etc.[VISSZA]