V.
MÁRIA ÉS LAJOS EGYÉNISÉGEINEK ÉRTÉKELÉSE.

MÁRIA és Lajos házassági frigyét egyébiránt nemcsak anyagi viszonyaik szempontjából, hanem a frigyesek testi és lelki jó tulajdonságaiknál fogva is boldognak lehetett jósolni. A jegyesek közt már kezdettől fogva kölcsönös vonzalom nyilatkozott meg. A császári követ levelének egyik helye szerint a 14 éves király rendkívül vágyódott a házasság után. «Inkább ma házasodnék, mondotta, mint holnap s hogy szerelemmel van eltelve a főherczegnő iránt, nem csupán testalkata, de szellemi előnyei folytán is.»[222] Viszont Mária is lelkesedett jegyeseért, mert az ő szemeiben Lajost lelki tulajdonságai igen rokonszenvesnek tüntethették fel és egyéniségét szeretetreméltónak és becsülendőnek. Lajos egyik személyes ismerőse, Cuspinianus, ki az ifjut a pozsonyi és bécsi congressuson jól megfigyelhette, őt «csodás lelkületű» ifjunak magasztalja.[223] A hazánkban járt s a királyi udvarban sokat forgolódott velenczei követek jelentéseikben telvék Lajos dicséretével. Suriano 1516-ban úgy nyilatkozott, hogy «a király, ha életben marad, méltó király leend, ki országát megnyugtatni képes lesz».[224] Bon három évvel későbben csaknem ugyanazon szavakkal mondja Lajosról, hogy «az, ha életben maradt, érdemes király leend».[225] Orio Lorenzo velenczei követ 1523-iki és Guidoto Vincze ugyancsak velenczei követ 1525. évi zárjelentéseikben kiemelik Lajos «angyali jóságát, kimondhatatlan kegyességét, mindenki iránt való jóindulatát és bőkezűségét». Oly férfiuul magasztalják, kinek «öröme telik a nyomorultak és szűkölködők panaszainak meghallgatásában s abban, hogy nekik kegyességének és bőkezűségének bizonyitékait jutassa. S oly férfiuul is, ki szívét isteni félelemnek és áhitatnak szereti szentelni».[226] Massaro Ferencz, velenczei követségi titkár a csodálat superlativumait halmozza az ifju királyra, «kit szája eléggé dicsérni képtelen». Szerinte «a 17 éves király áhitatos, kegyes, jósággal teljes és bőkezű, sohasem lobban haragra, de nem is bosszúálló, mindenkor megbocsát s az őt érő csapásokon keveset töprenkedik».[227] Lajos anonym életírója szerint «kitűnt ő lelki szépsége és tehetsége által».[228] Brodarics szavai szerint «ő természetének kiváló jóságánál és kitűnő lelki tulajdonságainál fogva,[229] ha érettebb korhoz jön, kétségtelenül a legjobb és legkitűnőbb fejedelem lehetett volna, mert lelkülete minden legkisebb rútságtól ment szelídséggel ékeskedett, minden igaz és tisztesség iránt csodálatosan fogékony és készséges…, igaz, állhatatos és titoktartó volt.»[230] Szapolyai János I. Zsigmond lengyel királyhoz intézett egyik levelében róla mint «kitűnő tulajdonságú, erényeinél fogva például szolgálható ifjúról» szól.[231] Egy másik személyes ismerőse, Dubravszky cseh történetíró Lajost «jóindulatunak» mondja.[232] Istvánffy azonkép dicséri «kiváló szellemi és erkölcsi tulajdonságait, készségét a közügyekről való tanácsban segíteni buzgólkodott, valamint kegyességét, vallásosságát».[233] A XVI. század Zsámboki szerint pedig Lajos «senkinek sem volt terhére, bőkezű, szeretetreméltó kedves természetű».[234] Ezen s hasonló hírek alapján X. Leo pápa méltán magasztalhatta Lajost «nagyreményű, csodás lelkületű ifjuként». És egyik utódja, VII. Kelemen pápa még 1525 augusztus 8-ikán is még «sokat vél remélhetni az ő jámborságától, eszességétől és emberségétől».[235]

23. II. LAJOS ARCZKÉPE.[236]

Még ajánlatosabbá tehette őt Mária szemében testi deli épsége: jóltermettsége, formás szépsége és egészsége. Mert hogy Lajos senyvedő, fejletlen testalkattal bírt volna, az az egykorúak hiteles elbeszélése mellett mesének bizonyul. A dőre hír eredetileg abból származhatott, hogy Lajos súlyos anyai terhesség utáni nehéz szülésből előálló koraszülött volt,[237] s kezdetben az életképességet nélkülözni látszott.[238] A közhír szerint «bőr nélkül született s hogy életben maradhasson, az orvosok rendeletére egymásután, frissen leölt sertések meleg belsejébe zárták, hol a gyermeket életre megérlelték.[239] Az is feltűnt nála, hogy már ifju korában őszhajú volt.[240] Egykoru okiratokban is «gyengének, uralkodásra legkevésbé alkalmasnak» mondatik,[241] mit azonban a legtöbben félreértettek, mert e szavak nem vonatkoznak Lajos testi s lelki épségére és képességére, hanem csakis zsenge gyermekkorára. A félreértéshez hozzájárult napjainkban az a körülmény, hogy az ambrazi gyűjteménynek egyik mellvértét a Lajosénak tartották s tartják ma is.[242] Ez a mellvért valóban igen fejletlen ifjuember vagy éppen serdülő gyermek számára készült, de miután az semmi esetre sem volt a Lajosé, annak töprengése mellett nem is bizonyíthat.[243] Egykorú, személyes ismerői is ugyancsak ellentmondanak e téves nézetnek. Lobkovitzi Hassenstein Bohuslaw Lajost 1509-ben, négyéves korában Prágában, koronázásakor saját szemeivel látta s azt írja felőle barátjának, Adelmann Bernátnak, hogy «a bölcsőben aranyhímzésű takaró alatt fekvő s kezecskéjét feléje nyujtó gyermek testének alakja s tagjainak formája sokat igérők».[244] Suriano velenczei követ elismerőleg szól egyik 1516 évi jelentésében Lajos király előkelő tulajdonságairól. Szépnek és nagynak mondja őt.[245] Massaro követségi titkár szerint Lajos «szép és magastermetű».[246] A királynak említett egykorú névtelen életírója szerint «kitűnt ő korát meghaladó testi ereje és magassága» által.[247] Brodarics «testileg derék, magas növésű ifju»-nak mondja.[248] Istvánffy őt «minden testi jó tulajdonokkal ékeskedő fejedelemként» dicséri.[249] A XVI. századi Zsámboki «erős egészséges testűnek s minden reményre feljogosítónak» mondja.[250]

KETTŐS ELJEGYZÉS A HABSBURG- ÉS JAGELLO-CSALÁDBAN.[251]

24. II. LAJOS KIRÁLY ÁLLÍTÓLAGOS VÉRTEZETE.[252]

E tudósításokkal egyeznek aztán Lajos ismert arczképei is. Egy gyermekkori arczképe látható a Gersei-Petheö-család 1507 szeptember 27-ikén kiállított czímeres levelén, mely II. Ulászlót tünteti fel gyermekeivel, Lajossal és Annával. A mennyezetes gyermek trónon ülő Ulászlótól jobbra áll Lajos nyilt koronával fején, jogarral jobb kezében s alakja felett külön van feltüntetve a cseh zárt korona s e felett nevének L kezdőbetűje. A bíborköntösbe öltözött, hosszú és tömött fehér hajú,[253] friss telt arczú gyermek testi, lelki épségre vall.[254] Egy másik gyermekkori arczképe látható a bécsi császári múzeum képtárában.[255] E képet Strigel Bernát festette a XVI. század két első tizedének éveiben, (1520-28.) Lajost hosszú hajjal s kék szemmel, mellén medaillonnal s azon függő nagy gyöngygyel tünteti fel. A gyermek csattanós egészségre vall.[256] Ugyancsak Strigel műve I. Miksa császár családképe, melyen a császáron s nején, Burgundiai Márián kívül fia, Szép Fülöp, ennek fiai, V. Károly és E. Ferdinánd és utolsó helyen Ludovicus Rex Hung. et Bohemiae is fel van tüntetve.[257] A gyermek mellén aranylánczon medaillont lóg függő gyöngygyel. A hosszú hajú gyermekarcz s alakja teljes épségre s szépségre vall.[258] Lajosnak egy másik arczképe rávonatkozó Lvd. felirattal ismeretes a bécsi udvari műtörténelmi múzeum ambrazi arczképgyűjteményéből, mely ez idő szerint a császári éremgyűjteményben, tiroli Ferdinánd főherczeg arczképgyűjteménye sorozatában van elhelyezve.[259] Ez arczkép, melyen a Holbein-, sőt a későbbi Amberger-féle arczfestészeti modor félreismerhetetlen[260] s újabban Dashorst Antal Mór után készültnek mondatik,[261] s hosszúszakállú s hajú, hajlott nagyorrú, erőteljes szép férfiut tüntet elénk. Ugyancsak Lajosnak két másik arczképét szemlélhetjük a brüsseli St. Gudule-egyház két csúcsíves ablaka üvegfestményén, melyeket életnagyságban Lajos özvegye festett meg. Mindkét képen a festőművészek, Jean Haeck és Bernhard von Orley, arczképi hűségre törekedtek kétségtelenül. Bár Lajos két arczmása nem természet után készült, mert 1540-47 közti évekből valók, mégis bizonyos, hogy mindkettő Lajosnak egyik, Mária birtokában volt hű arczképének a másolata. Mindkét arczkép Lajost mint magas alakú, szakállas, szép férfiut tünteti fel.[262] Ugyancsak Lajosnak egy ismeretlen festőtől származó, 7 hüvelyk széles s 12 hüvelyk magas, igen szép és értékes képe látható a brüsseli királyi múzeum régi képtárában.[263] A szép arczú, egyenes orrú, rendes szájú és állú király e képe nyilván annak fiatalabb évekből való.[264] Erre mutat ritka bajusza és szakálla. Fején dupla selyemzsinóros, aranyszállal sujtásozott fekete barett van. Testén fekete talár, alatta hímzett körfodros ing s a felett piros alsó öltöny van. Mellén nagy rendláncz s drágakövekkel kirakott kereszt látható. Arczát hosszú, a nyak körül lenyesett gesztenyebarna haj szegi be. Feltűnőek e képen az arcz nagy szemöldökei és hasított szemnyílásai. Hogy szemei bágyadtak, tekintete révedező volna, nem mondható.[265] Hogy kinek a műve ez arczkép, nem tudjuk, a képen levő képtári felirat azt az École Allemandból valónak mondja. Vele ugyanazon a falon I. Miksa császár hasonló nagyságú s ugyanazon ismeretlen festőre valló arczképe látható.[266] Nyilván mindkét képet II. Lajosnak Máriával történt eljegyzése vagy még inkább házassági egybekelése idejéből származónak vehetjük. Lajos arczképe éppenséggel nem teszi az elcsenevészett ember benyomását. Egyik délolaszországi képtárban, Rotonda városában (Basilicatában) egy igen megnyerő külsejű, fekete kis körszakállú s bajuszú, hosszukás arczú, rendes, de kissé hosszas orrú fiatal ember arczképe szemlélhető, kinek vonásain férfiassággal párosult jószívűség tükröződik. A kép felső balsarkán e felirat van: Ludovicus rex Hugnariae et Bohemiae. Festészetének modora világosan bizonyítja, hogy a kép felírásával együtt a XVI-ik század elején készült. «Rendes, mondhatnám szép arczvonásaival és egészségre mutató arczkifejezésével, írja a kép szemlélője s feltalálója. Kápolnai P. István, merő ellentétében áll az a II. Lajos külsőjéről általánosan elterjedt véleménynyel.»[267] Ugyanazt mondhatjuk II. Lajos királynak azon arczképéről, mely a Dietrichstein menyegzőjét ábrázoló festményen van megörökítve. Jól kifejlett testű, szelíden, jóságosan tekintő, hosszú hajú, pelyhesedő, díszpalástba öltözött, nagy arany nyaklánczczal ékesített ifju.[268] Előtte terített asztal, serleg, ivópohár, kenyér, tálalt szárnyas és egyéb étel. A Burgkmayr Hans színezett képe után készült, a gr. Thun-Hohenstein család tescheni hitbizományi könyvtárában levő egykorú másolaton feltüntetett Lajos, koronával fején, jogarral jobbjában, kardhüvelyt tartó balkézzel, aranypaszomántos ruhájú s díszcsaton tartott köpenynyel, nagyon életrevaló, jó testben levő egészséges ifjuként jelentkezik.[269] Ugyancsak II. Lajosnak egy fametszetű arczképét közli Herberstein Zsigmond önéletrajzi iratában. A kép ugyan hitvány fametszet, de a feltüntetett magyar király hosszúhajú és szakállú férfias egyént tüntet elénk. Hogy II. Lajost ábrázolja, mutatja a felírás: Ludovicus Hung. et Bohemiae Rex. Aetatis Suae XX.[270] A Nemzeti Múzeum birtokában levő rézmetszet Lajost en faceben tünteti fel renaissance-kalapban, homlokon és fültáján egyenesre lenyesett hosszú hajjal, lelógó bajuszszal és kettős csimbókú szakállal, hermelines alsó öltönynyel, bő felső palásttal s nagy aranylánczon lógó aranygyapjas renddel s a körirattal: LVDOVICS HUNGARIAE ET BOHEMIAE REX. IN PRELIO CONTRA TVRCOS CAESVS M. D. XXXVI. A metszet Wirix Jeromos műve, ki Amsterdamban 1551-ben született. Ez arczkép is férfias, erőteljes, komoly egyénként tünteti fel a királyt.[271] Végre Münchenben, az Ujképtárban is van Lajos királynak egy arczképe. Ez a királyt mellképében tünteti fel. Fején barett, testén prémes felöltöny van, arczát fülig érő szőke haj veszi körül, felső ajkát vékony bajusz takarja, állát gyenge körszakáll borítja, arczkifejezése komoly. A kép felírása Lvd. Rex Vngariae. A kép egy férfias, derék alakot állít elé.[272]

25. II. LAJOS KIRÁLY.[273]

26. II. LAJOS KIRÁLY.[274]

27. II. LAJOS KIRÁLY.[275]

Ugyanily eredményhez jövünk, ha II. Lajos plastikus arczmásait vizsgáljuk. Egy 1525. évi egyoldalas nagy bronz emlékérmen egy már öregebb, férfiasabb, sűrű hosszú szakállú, nagy bajuszú s nyakig leérő hajjal bíró arczot szemlélünk. A király hermelines palástban, nehéz aranylánczczal ékesítetten, egyenes gallérú alsóöltönyben s gyöngyökkel pettyegtetett barettben van feltüntetve. Körirata: Lvdovicus, Vladislai. Filivs. Hungariae. Et. Bohemiae etc. Rex. 1525. Eredetije a M. Nemzeti Múzeum régiségtárában van.[276] Ugyanott van a mohácsi csata emlékére vert eredeti érem is, melyen az előlapon a Mária királynéval szemben néző Lajos király szintén a teljes erőben levő férfiut mutatja.[277] Így tehát méltán és igazul írhatta egyik legkritikusabb történetírónk, Jászay Pál: hogy Lajos «sugár termetű, kora felett magas, gyönyörű testalkotású király volt, kit bár kissé vastagabb orra, ajkai s erősebb vonásai miatt szép arczúnak mondani nem lehetett, mégis széles válla, izmos, erőteljes volta derék férfiuvá tették.»[278]

28. II. LAJOS KIRÁLY.[279]

Ezen egykorú arczképekkel s emlékérmekkel hitelesített előnyökhöz hozzájárultak, mi egy nő részéről való megbecsülésben nem kis dolog, Lajosnak köztetszésben részesült lovagi virtusai is. Brodarics szerint Lajos «fegyverforgatás, lovaglás, vadászat s egyéb ifjusági és hadi gyakorlatok után vágyakozó» volt.[280] Tényleg ügyes lovas, biztos íjlövő, gyakorlott kard- és lándzsaforgató volt. Már nevelésénél fogva is kiváló sportul űzte a vadászatot, melyet nemcsak kellemes,[281] de hasznos foglalkozásnak tekintettek.[282] Lajos a nagyvad, a szarvas és vaddisznó kitartó, bátor vadászának mutatta magát a budai hegyek erdőségeiben, a pozsonyi Dunaszigeteken és az ausztriai vadasvidékeken. Néha több napon át is hódolt ezen nem minden veszedelemtől ment szenvedélynek.[283] Vívásban, párbajozásban is amily bátor, oly ügyes is volt. Abban a látványos küzdelemben, melyet Budán a nászünnepélyek alkalmából 1522-ben, január hóban tartottak, Lajos a vele megmérkőzött Brandenburgi György őrgrófot levetette lováról.[284] S e diadal nyilván annál nagyobb dicsőségére vált Lajosnak, mert ellenfelében mesterét és vitézi dolgokban tanítóját győzte le, ki pedig mesteri vívási ügyessége után országszerte hírneves volt.[285] Abban a lovagi összemérkőzésben, melyet Pozsonyban a császár és a lengyel király követeinek tiszteletére 1523 őszén rendeztek, ellenfelét, Ungnad János bárót ugyancsak győztesen kiemelte nyergéből.[286] A hozzáértők méltán mondhatták róla, hogy megvan benne «a tökéletes lovag minden kelléke», ki mint ilyen méltó volt arra, hogy Miksa császár, «az utolsó lovag» kedvelten legeltette rajta szemeit.

29. II. LAJOS EMLÉKÉRME 1525-BŐL.[287]

30. II. LAJOS KIRÁLY ÉRME.[288]

De tetézte Lajos testi szervezetének és ügyességének mindezen előnyeit szellemi képessége is. Az egyes korírók ezt ki is emelik, mint egykorú névtelen életírója, ki szerint kitűnt «tehetsége» által.[289] Brodarics «kitünő lelki tulajdonságait» említi.[290] Istvánffy «kiváló szellemi és lelki jó tulajdonainál» fogva magasztalja.[291] Zsámboki «élénk elméjű»-nek mondja.[292] Már mint zsenge gyermek, külön udvartartás által gondozva,[293] örvendetes előhaladást tett az ismeretek elsajátításában. Első éveiben a hírneves humanista, a poeta elegans et venustus, a már említett Balbi Jeromos, későbbi pozsonyi prépost vezetése alatt állott, ki nagy buzgósággal s nagy szaktudással, bár nagyratörő politikai czéljai és diplomácziai szereplésre való vágyódása miatt kisebb állhatatossággal foglalkozott fejedelmi növendékeinek, Lajosnak és Annának, szellemi kiképzésével.[294] Majd az erdélyi (medgyesi) Borsódy (Piso) Jakab, a hírneves költő, szónok és államférfiu[295] s a később, 1528-ban Sz. Zsigmondról czímzett budai prépostság prépostja vette át 1516-ban a királyi sarjak nevelését.[296] Ő Lajosban nagy tanulási kedvet s erős tudásvágyat ébresztett fel, míg udvarmestere, berzenczei Bornemissza János a rend és kötelesség, a mértékletesség és vallásosság iránt való hajlamot és szeretetet költötte fel benne.[297] Bornemissza jelleme és hazafias érzésre nézve ama kor egyik legkiválóbb férfia volt. A pápa fennen magasztalta őt mint oly férfiut, «kit tanácscsal a vének, szorgosságban az ifjak fölül nem múlnak»[298] s kit «annyi vallásos cselekedet tesz hírnevessé s annyi tény a pápának kedvessé».[299] Hozzájárult tanítványához való őszinte ragaszkodása is. Lajost ő valósággal a maga fiául tekintette.[300] Viszont a brandenburgi őrgróf Lajost a fegyverforgatás mesterségébe s egyéb szükséges tudnivalókba (nyilván a lovagi gyakorlatokba) vezette be.[301]

31. II. LAJOS ÉRME 1526-BÓL.[302]

Lajos tanítói igyekezetei s saját jó képességei következtében fiatalabb éveiben elismerésre méltó előhaladást tett. Hat nyelven: magyarul, csehül, lengyelül, francziául, olaszul és latinul beszélt.[303] Nyelvmesterei közül névleg is ismerjük Tandorfi Dietrich prépostot, ki a cseh nyelv tanításában volt mestere.[304] Amellett elsajátított magának előkelő és könnyű előadást, értelmes és szabatos irályt, mit a tőle fennmaradt latin s német magánlevelei fennen bizonyítanak.[305] Kedvvel foglalkozott továbbá nyilvános ügyek megfigyelésével, az atyjának benyujtott kérvények és jelentések tanulmányozásával. Tízéves korában, mikor az országos pártok compromissuma értelmében, kiskorúsága daczára «valóságos királyként» léptették a cselekvés terére, úgy a királyi tanács, mint a királyi törvényszék ülésein elnökölt, országgyűléseken megjelent, külföldi követeket fogadott, ezek előterjesztésére válaszolt s e ténykedésében annyira kiválónak bizonyult, hogy ő, egyik velenczei követ jelentése szerint nehéz helyzete igényeinek meglepő ügyességgel tudott megfelelni s komoly méltósággal szólni.[306] Hogy mekkora önérzettel s önmagához való bizalommal bírt, mutatja az őt jellemző következő eset, melyet az első pesti szentgyörgynapi országgyűlés idejéből a történetírók feljegyeztek róla. Ezen gyűlésen a Szapolyai-párt ki akarta ragadni az ő törvényes gyámságának kezeiből úgy a gyámságot, mint az országos közigazgatási hatalmat és gyámok helyett helytartót léptetni életbe. Az erőszakoskodás következtében támadt heves vitatkozásra Lajos megkérdezte a mellette ülő esztergomi érseket, hogy mi tulajdonkép a helytartó? Erre azt válaszolta, hogy a helytartó «király és birodalom felett álló úr». «És én?» – kérdezte Lajos. «Árnyék-király inden hatalom nélkül» – válaszolta az érsek. «Ilyen én nem akarok lenni» – mondta a király. «És mi nem akarunk ilyen királyt tűrni» – volt Barkócz érsek felelete. «Tehát elégedjetek meg csak én velem», – válaszolá Lajos.[307] Hogy harczászati dolgok iránt értelemmel, életrevaló felfogással vagy legalább is helyes sejtéssel bírt, világosan kitetszik abból, hogy Salm Miklós grófnak a Magyarországba küldendő német hadsereg főparancsnokává leendő kineveztetését ő javallotta Ferdinándnak.[308] De hogy kedélye sem volt üres és sivár, eléggé mutatja az, hogy a Balbi és Piso által előtte hirdetett humanista felfogással és irányzattal rokonszenvezett. Humanista s művészeti tehetségeket anyagilag támogatott és serkentett.[309] Örömet talált classikai műveltségben s tanultságban.[310] A zenében nemcsak gyönyörködött, hanem azt gyakorlatilag űzte is. Játszott a lanton s foglalkozott domborművek faragásával.[311]

32. II. LAJOS ÉRME.[312]

Mind e tulajdonságok Lajost, személyes értékét illetőleg közelhozták Mária szívéhez és női vágyaihoz. E nő sokban rokontulajdonságokkal bírt. Ha nem is mondható oly igéző női szépségnek, ki legott a rátekintő férfiut szerelemre gyullasztja,[313] bája, lelkiereje, nagy társadalmi műveltsége és szórakozási szokásai őt igen közel hozták a kor szellemében nevelt férfiak szívéhez. A vele személyesen érintkező külföldi államférfiak és tudós urak sok szépet s dicséreteset mondanak róla. Ha a magyar udvarban követségben járó velenczei követek egyike-másika kevésbbé vonzó színben tünteti őt fel, erre meg kell jegyezni, hogy Mária életében két korszakot kell megkülönböztetni, egyiket, mely a mohácsi vész előtt való időbe, másikat, mely a mohácsi vész után következő időbe esik. A nagy nemzeti szerencsétlenség, amely nemcsak az ország hatalmi állását és politikai önállóságát semmisítette meg, hanem a király életének is véget vetett, annyira átalakító következményű volt Mária lelkületére és jellemére, hogy az özvegy nő már nem volt azonos a férjes nővel.[314] E nőnek jó tulajdonságai fölülkerekedtek, főleg megszokás által szerzett kevésbbé jó tulajdonságain, úgy hogy azok a hivatalos relatiók, melyek a velenczei követek évi zárjelentéseiben reánk maradtak, nem veendők mindig betű- s szószerint.[315] Mert a velenczei követek személyrajzaiba nem csekély mértékben belejátszott az a politika, a melynek szolgálatában ők állottak.[316] Mária, a közügyek iránt való érdeklődése mellett, nem tudott annyira titkolódzó lenni, hogy a velenczei köztársaság iránt táplált ellenszenvét egészen leplezhette volna, mi pedig annál szembeötlőbb volt, mivel elődje a királyi trónon, Anna királyné nagy Velencze-barát volt.[317] Az a férfiu is, ki bizalmi állásban volt a magyar udvarban, György brandenburgi őrgróf ugyancsak bevallott ellenese volt Velencze politikájának,[318] a mi Máriát nemcsak erősebben meggyanusította a signoria ágensei szemében, hanem őt tényleg ellenséges érzületében meg is erősítette. Ez a körülmény tehát jelentékenyen befolyásolta az informáló jelentések íróit, kik, ha politikai tényállások dolgában hűen informálták is küldőiket, mégis a személyes vonatkozások megrajzolásában éppen nem voltak mindig részrehajlatlanok. Ha figyelemmel s elfogulatlanul olvassuk jelentéseiket, kitűnik, hogy ők azokat, kik politikai ellenesei voltak Velenczének, előnyeik mellett is mindig kedvezőtlenebbül tüntették fel, mint azokat, kik a doge uralmával rokonszenveztek, bár kisebb egyéni előnyök által váltak ki. Hogy csak Szapolyait említsük, Massaro őt váltig dicséri, «bölcs és eszélyes, valódi szép tehetségekkel felruházott, az országban közszeretetben részesülő, jeles vezéri képességgel bíró férfiunak» mondja. A dicséret magyarázata: «A velenczeieknek igaz barátja». [319]

33. II. LAJOS LOVASÉRME.[320]

MÁRIA KIRÁLYNÉ 1519-BEN.[321]

Máriát illetőleg épp ezen Massaro velenczei követségi titkárról állnak a mondottak. Az ő jelentése szerint «Mária királyné fényűző, kicsiny, rút, gőgös, szívtelen és bosszúálló;[322] a magyarok őt nem szeretik,[323] s férjének is sok kellemetlenséget okoz.[324] Velenczét gyűlöli. Egész nap ágaskodó paripákon nyargal s annyira telhetetlen az evésben, hogy meddőségét is annak tulajdonítják».[325] Számos adattal mutathatni ki,[326] hogy ez a személyleírás nem minden vonásában hű és Massaro politikai gyűlöletéből fakadó. Az olasz diplomata rajzának először is Máriának ránk maradt festett, metszett, öntött és faragott arczképei mondanak ellent. Ez egyike sem tüntet fel oly női arczot, melyre Massaro leírása ráillenék. Ha eltekintünk Mária alsó ajkának duzzadtságától, inkább is formás női alaknak mondhatjuk őt még későbbi éveiben is. Számos és ritka jó tulajdonai amúgy is nagyon alkalmasak voltak mérsékelni némely testi fogyatkozásai hatását, annyira, hogy Mária személyes megjelenését nagyon megnyerőnek mondhatni. Brentôme Máriát inkább is igen szépnek mondja, bár az osztrák család nagy és lecsüngő alsó ajkát ő is kifogásolandónak tartja.[327] Van írónk, a kinek ízlése szerint még e pittyedt ajkak sem vonnak le e nő szépségnéek magasztalásában, mert «mintegy csókra álló ajkak»-ul tekinti.[328] Mária német életírója is őt, nyilván túlzott felbuzdulással, «üde szépségűnek» mondja, kinek «daczos kifejezésű osztrák ajka emelte júnói feje ingerét».[329] Mindenesetre nem állott nagyon nővérei: Eleonora, Izabella, Katalin mögött, kik mindannyian a szépség hírében állottak.[330]

34. MÁRIA KIRÁLYNÉ ÉRME.[331]

Hogy Massaro egyéb torzvonásai is csakugyan Mária személyisége iránt érzett politikai ellenszenvének szülöttei, más írók nyilatkozatai világánál kétségtelen. A nagyevőség, igaz, a Habsburg-család egyik tulajdonsága. Mária nagyatyja, Miksa császár s atyja Fülöp örömet találtak a lakmározásban. Maga V. Károly is nagyevő hírében állott, ki annyira nem tudott ételvágya felett uralkodni, hogy még orvosának szigorú és határozott tilalma daczára sem tartózkodott a túlgazdag tápláléktól.[332] Azonban Máriának a meddőségét a sok evésnek tulajdonítani merő képtelenség, mert orvosok állítása szerint, a meddőségnek semmi összefüggése nincsen a táplálkozással és az osztrák házból származó számos férjes nő nem kis szaporaságú anya, minden jó étvágya daczára is. Sokkal helyesebben tulajdonítják más írók Mária méhi terméketlenségét, gyenge testi alkatának és nyughatatlan életének, folytonvaló élénk s izgatott mozgásának. A velenczeiek közül maga Guidoto Vincze mondja 1525. évi szeptember 3-iki jelentésében, hogy Máriát gyönge testalkata és rendkívüli mozgékonysága miatt tartja már eleve a világ terméketlennek.[333] Nagyevőség illetőleg pedig, ha fiatal asszony korában netán abban gyönyörködött, későbbi éveiben mindinkább elszokott az élvezettől. Richard nikápolyi püspök,[334] a Mária királyné felett tartott halotti beszédében azt mondja róla: «Nem tudok oly teremtést a világon, kihez a tétlenség kevésbbé tudott volna férkőzni mint hozzá s ki az időfelosztásban kevesebbet juttatott volna evésre, ivásra, alvásra és nyugalomra, mint ez asszony.»

35. MÁRIA ÉS LAJOS KETTŐS MELLKÉPE.

36. MÁRIA KIRÁLYNÉ.[335]

Nem tartalmasabbak az olasz diplomácziai agens egyéb ráfogásai sem, ha a fényűzéstől eltekintünk. Mert a mit gőgjéről, szívtelen és bosszúálló természetéről mond, az nem helyes magyarázása Máriának alkalomadtán megnyilvánuló természetének. A mit a velenczés gőgnek mond, az könnyen megmagyarázható abból a társadalmi felfogásból, mely a középkorban a magasbrangút elkülönítette az alsóbbrangútól. A mi jellemzőt tudunk V. Károlyról, II. Fülöpről, I. Ferenczről és számos más azonkori uralkodóról és uralkodói eseményekről, az szintén a gőgnek benyomását teszi, bár nem egyéb annál a társadalomrangi felfogásnál, melylyel az állami rendek egyes osztályainál találkozunk. A tekintély öntudatának, mondjuk a rangosztályok beleneveléssel kapott önfelbecsülés kifejezése s e czímen aligha volt Mária vagy más uralkodói személy a nemességnél és polgárságnál gyűlölt. Látszólagos szívtelenségének is az a magyarázata, hogy az, ha mutatkozott nála, mindig a kérések és fenyegetések részéről megközelíthetetlen, hozzáférhetetlen szigorú igazságszeretetének következménye és a megismerés útján kialakult hajthatatlan akaratának és meggyőződésének a következménye volt. Ebben nyilván éles ellentét volt közbe és Lajos között, ki senki kérését meg nem tagadhatta, mert csupa jóság és szolgálatkészség volt annyira, hogy ez az egyéni tulajdonsága már emberi erényül nem vétethetett, mert ha a szolgálatkészség, az engedékeny jóság az igazságosság alatt szenved, a korlátozó igazságosság fensőbb erény a szolgálatkészségnél és legengedékenyebb jóságnál. Máriát a fentebb kifejezett vád ellen sikeresen megvédi megszámolhatatlanul sok jótéteménye. Az eléje terjesztett s reánk maradt sok folyamodás és segítségkérés kedvező elintézése szíve jóságáról és nemességéről szól.

MÁRIA KIRÁLYNÉ.[336]

Hozzájárul mindehhez, hogy nagy, talán páratlan erélye is őt érdesebbé tette, de abban a korban, mikor a sors e nőt uralkodásra szólította, kivált Németalföldön, becsülendőbb egyéni tulajdonság alig is képzelhető, mint ez a határozottság. E szempontból a legnagyobb dicsérete és magasztalása, ha Guidoto kiemeli férfiasságát.[337] Érthető egyik kortársa és bizalmasa, Henckel János mondásának értelme: kívánatos volna, mondá, egy oly átalakulási lehetőség, mely e nőt férfiuvá tenné, mert ez esetben hazánk ügyei jobban állanának.[338] Jellemző Mária férfias érzületéből folyó amaz előszeretete, melylyel a vitézség, a jó katonai virtuskodás iránt viseltetett. Férjének egyik káplánja, Szerémi György elmondja nekünk,[339] hogy úrnője különös kegyében részesítette Bárdi Istvánt, daczára annak, hogy ez egyén Péterváradon gonoszságainak egész sorozata miatt lefejeztetett. A királyné kegyének magyarázatául szolgál az a katonai vitézség, melylyel magát ez a gonosztevő híressé tenni tudta.[340] A vitézséget tehát Mária többre becsülte, mint kellett volna egy oly férfiuval szemben, kit a rakonczátlankodás, erőszakoskodás, prédavágy tett a társadalomban gyűlöltté és halálra keresetté. Azt is tudjuk, hogy egyik kedvencz embere Tomori Pál érsek volt, ki silányul tartott külsejével alkalmasabb volt egy finomabb nőt magától inkább eltaszítani, semmint magához vonzani. De a legdurvább daróczban járó férfiunak egy másik oly tulajdonsága volt, mely Mária szemében nem volt érték nélkül. t. i. vitézsége. Mindig nagy örömére szolgált Máriának és férjének, mikor a végbeli vitéz generális török foglyokkal, a török kerületekbe tett becsapásainak vitéz kézzel eredményeiként kedveskedett nekik és a pápai követeknek.

37. MÁRIA KIRÁLYNÉ ÁLLÍTÓLAGOS ARCZKÉPE A FORGÁCH-CZÍMERBEN.[341]

Ilyképen tehát mondhatni, hogy két rokonlelkű s hasonképzettségű egyén készült egymással házassági frigyre lépni, mely éppen a tulajdonságuk s műveltségük egyenlő színvonalánál fogva boldognak igérkezett. Csak egyben tértek el lelki tulajdonságaik egymástól s ez az egy sajátság tette Máriát jóval tökéletesb egyénné, mint a milyen volt Lajos: a character erélyessége. Lajos akaratereje nagyon gyenge volt, mely nála a teljes tétlenségig sülyedt le, míg a Máriáé szívós, kitartó és következetes. A Lajosé éppen ellenkezője annak a tulajdonságnak, melyre kora erkölcsi zsibbadtságával és petyhüdtségével szemben oly nagy szüksége lett volna. Mindenben engedékeny, képtelen volt a maga jobb belátásának érvényt szerezni, nem tudott úszni azon ár ellenében, mely akkor a társadalomban és politikában uralkodó elemként hömpölygött. Inkább is úszott az árral, melyről tiszta beismerése volt, hogy veszedelembe sodorja őt is, a hazát és a nemzetet is. Mária ellenben akaraterős lélek volt, mely szembe tudott nézni a veszedelemmel s mely a maga meggyőződését sikerre vezetni képes volt. Megvolt az a tulajdonsága, hogy állhatatos híveket tudott szerezni magának.[342] Férfiasság volt gyöngéd női szervezetében, mely nemcsak képességet, de akaratot is egyesített magában magának czélokat kitűzni s azok felé törtetni. Uralkodásra és nem engedelmességre, cselekvésre és nem tétovázásra termett egyén, mely mint ilyen, felülkerekedett férjén s mely képesítette őt akkor, mikor már férje nem volt, a helyzet magaslatára emelkedni, irányt adni a politikának s azt diadalra juttatni.

VI.
MÁRIA HAZÁNKBA ÉRKEZÉSE ÉS MEGKORONÁZÁSA,
FÉRJHEZMENETELE ÉS PRÁGAI ÚTJA.
BUDAI OTTHONA.

AZON idő alatt, hogy Mária Annával együtt Innsbruckban nevelkedett, a pozsonyi, illetve bécsi congressusi egyezmény, mely a vőlegények egyikéül Miksa császárt helyettesítette, azt a határozott kialakulást kapta, hogy Anna férje a Habsburgok közül Ferdinand főherczeg, Mária fivére legyen. Ez meg is kötötte 1520 deczember 11-ikén Annával a procurationalis házasságot Innsbruckban. E házasság megkötése czéljából a nevezett főherczeg még november 20-ikán teljhatalmat állított ki mollenburgi báró Regendorf Vilmos, Dietrichstein Zsigmond és Speranzi brixeni prépost részére,[343] de ugyanez alkalomból Máriának Lajos koronázott királylyá való procurationalis házassága megkötésére Balbi Jeromos pozsonyi prépost és ákosházi Sárkány Ambrus zalai főispán is kaptak volt hasonló teljhatalmat.[344] Jelen volt a házasságkötésen az erdélyi Corner János apostoli vicarius és esztergomi pap is. Az esketési szertartást Lénárt wiltaui premontrei apát végezte. A nevezett teljhatalmazottak egyúttal mint tanuk voltak jelen este az elhálás czeremoniáján is és hitelesítették az e napon hozott határozatot, melynek értelmében a következő évben Anna Ferdinándnak, Mária Lajosnak a valóságos elhálásra átadassék.[345] A következő 1521. évben, május 26-ikán megtartották végre Ferdinánd és Anna Linzben nagy ünnepségek közt, a császár és a magyar király orátorainak, sok fejedelmi és egyházi főúr jelenlétében egyházi egybekelésüket,[346] de Máriának Lajossal való egyházi egybekelése még több hónapi késedelmet szenvedett, mert azt Mária magyar királynévá történendő megkoronázásának kellett megelőznie.

Mária az 1521-iki év nyarán[347] érkezett a fiatalság bájában, 16-ik életévében Magyarországba. Ideérkezése épp nagyon szomorú időbe esett. Az ország kulcsa, Nándorfejérvár sorsa volt akkor függőben. A harczias Szulejman Piri basát rendelte ki a nevezetes vár elfoglalására. Az országos tanács, felfogva a fenyegető nagy veszedelem horderejét, tanácskozással és nemzetközi segélykéréssel igyekezett a bajt az országtól elhárítani. Ám csakhamar kitünt, hogy sem tanácskozással, sem segélykéréssel a bajt megelőzni nem lehet. Erélyes ellenállásra pénzhiányból sem lehetett gondolni, de maga a király is inkább házasságával mint harczias védelemmel volt elfoglalva s Nándorfejérvár védelmét tényleg el is halasztották.[348] Ily körülmények között Máriának hazánkban való fogadása sem lehetett oly örömzajos, mint a milyen az rendes körülmények között lenni szokott. Mária úgyszólván csendben érkezett Budára.[349] Útja őt Innsbruckból Bécsbe vezette, honnan a Dunán evezett le Pozsonyba. Innen szárazon tette meg a Csallóközben az utat Komáromba, de útközben megállapodott Sárkány Ambrus főispán meghívására ennek nagyszarvai várkastélyában.[350] Komáromból Esztergomba újból a Dunán utazott. E városban őt a pécsi püspök és Perényi Imre nádor özvegye, Dorottya fogadták,[351] majd tovább folytatta a vizi utat, Ó-Budán szállottak partra s innen Mosa László, Batthyány Ferencz és Rétházi Lukács s mások vezették leendő székhelyére Budára.[352] Mária megjelenése mindenfelé jó benyomást tett.[353]

38. II. LAJOS KIRÁLY.[354]

Mária koronázásának ügye még az 1521. évi november 19-ikén megnyílt s a deczember 6-ikán befejezett országgyűlésen került tárgyalásra.[355] Az országgyűlésnek erre vonatkozó tárgyalásai azzal végződtek, hogy a rendek beleegyeztek Mária megkoronázásába, melynek már két nap mulva kellett megtörténnie.[356] A fényes szertartás 1521 deczember 4-ikén ment véghez Székesfehérvárott, hol Erdődy Simon zágrábi püspök, ugyanazon férfiu, ki később János királyt vallotta Lajos király utódjának, tette fejére a koronát, mert Várdai Pál, bár kinevezett veszprémi püspök volt, még nem volt felszentelve s így a koronázást nem végezhette. Koronázás után 1522 január 13-ikán ment véghez Budán Máriának a nagykorúnak nyilvánított 16 éves Lajossal az egyházi egybekelése. Hogy ennek létrejötte körül sok érdeme volt Balbi Jeromos pozsonyi prépostnak, ezt maga Mária emeli ki azon levelében, melyet 1521-ben augusztus 11-ikén Budáról testvérbátyjához, V. Károly császárhoz a török ellen való segítség megadása ügyében intézett. Ajánlja ebben Balbit a barii érsekségre a nápolyi királyságban az osztrák ház körül szerzett nagy érdemei miatt s különösen azon érdemei miatt is, melyeket az ajánlott ajánlója, Mária és sógornője házassága körül szerzett.

MIKSA CSÁSZÁR INNSBRUCKI SÍREMLÉKE.[357]

A budai egyházi egybekeléssel egyesült két egymást igaz érzéssel szerető szív. Mária élte végeig, évtizedekkel túlélve férjét, igaz hitvesi hűséggel viseltetett férje iránt. De Lajos is viszonozta neje érzelmeit. Bár a budai udvari élet nem egy kalandja csábítólag hatott Lajos érzékeire, mégis minden megtévelyedése daczára is nejét mindvégig szerette. Házassága egész ideje alatt nejének tüzes imádója, a nászhetek férje, a házasság szenvedélyes, odaadó eleme maradt. Ennek koronatanuja maga Mária, ki Chimai herczegnőhöz intézett egyik levelében azzal dicsekszik, hogy «neki a férjek gyöngye jutott osztályrészül.»

Még a koronázáson jelen volt cseh követek meghívták a cseh rendek nevében Lajost és Máriát Prágába, hogy ott az utóbbi szintén megkoronáztassa magát cseh királynévá. Nyilván nem ez volt az első meghivás, mert egy azonkori diplomata már 1520 július havában jött a bécsi kormánytanács küldetésében Magyarországba azon alkalomból, hogy a magyar király akkor Csehországba utazni készült.[358] Akkor az utazásból semmi sem lett, mert Herberstein még az év szeptember havában is hiába várakozott Pozsonyban.[359] Mária koronázása csak újabb alkalmat adott a cseheknek a meghívás ismétlésére. Ám a magyar urak akkor is ellenszegültek a kérés teljesítésének, okul adván, hogy a király ily veszedelmes időkben az országot a török bátorítása és a magyarok megfélemlítése nélkül el nem hagyhatja. Ám néhány hét mulva négy cseh főúr érkezett Budára, ismételve a cseh nemzet óhaját s a török ellen való segélynyujtás igérete mellett kérték Mária és Lajos elbocsátását. Hosszas tanácskozások és viták után Lajos, főleg Mária sürgetésére, útra kelt nejével, igérve, hogy husvétra ismét hazajönnek. Lajos és Mária királyné kíséretében több magyar főúr s köztük Szalkay László egri püspök mint magyar cancellár is volt.

39. SZALKAY LÁSZLÓ NÉVALÁÍRÁSA.[360]

Márczius 9-ikén Brünnben voltak, hol a következő napon Cuspinianust és követtársát Polhaen Czirjéket audientián s ebéden fogadták.[361] Márczius 12-ikén királyi válaszban részesültek s újból a királyi párral ebédeltek.[362] Márczius 13-ikán a király esküt mondott a morváknak.[363] Ezután a királyi pár folytatta útját.

Már Csehország határán járult eléjök az ország rendeinek képviselete s kísérte őket onnan nagy fénynyel az ország fővárosába, Prágába, hova márczius 28-ikán vonultak be. Itt a lakosság tomboló örömmel fogadta őket. A király 1522 május 9-ikén esküvel fogadta meg a csehek kiváltságainak és szabadságainak megtartását, mire az olmüczi érsek Máriát 1522 június 1-sején cseh királynénak megkoronázta.[364] Ez ünnepélyes államactuson, hogy az urak és lovagok versenygésének és czivakodásának Lajos véget vessen, ő maga vitte neje előtt a koronázási jelvényeket.[365]

40. BUDAVÁR SCHEDEL KRÓNIKÁJÁBAN.
Fametszet után.

41. MADARÁSZAT HÁLÓVAL A XVI. SZÁZADBAN.

Lajos azután, hogy a cseh bajokat elintézze, országgyűlésre hívta meg a rendeket, melyek katholikus, lutheranus, utraquista, pikkardista pártállásuk szerint rakonczátlankodni kezdtek. Főleg az ország nemessége, gyűlölettel eltelve az ország polgársága iránt, kezdett zavarogni. Ám Lajos csakhamar engedelmességre szorította őket s meghagyta nekik, hogy az ország adósságait törleszszék s hogy a török ellen segélycsapatokat küldjenek. Lajos és Mária a polgárság iránt való rokonszenvüket azzal mutatták, hogy a főnemesség meghivásait el nem fogadták s lakomáit az óvárosi városházán tartották a hozzá hű polgárság körében.[366] Ezt az urak annál inkább rossz néven vették nekik, mivel az összejöveteleken Lajos excessiv természete, daczára fiatal házasságának, meg-megnyilatkozott. Hogy a prágai tárgyalásokon jelen volt Ferdinánd osztrák főherczeg oratora, báró Herberstein Zsigmond is, tudjuk ennek életirati közléséből.[367] Még június hóban visszament Ausztriába a tapasztaltakról jelentést tenni urának.[368] De Lajos és Mária, az 1523 január 6-ikára kiírt magyar országgyűlést február 14-ikére, majd meg április 23-ikára elhalasztva, még csak 1523 május 2-ikán érkeztek vissza Budára.[369]

Innentől fogva Mária és Lajos csaknem folytonosan Budán tartózkodtak.[370] Itt találhatta Mária még leginkább azt a kényelmet s azt a fényüzéses házi berendezkedést, melyhez szokva volt. Tudjuk, hogy Mátyás király Budát, úgy a királyi várat, mint magát a várost is nagy igyekezettel, de sőt erőszakos ösztönzéssel is[371] jobb karba állította, nemcsak mivel ez által renaissance-hajlamainak és igényeinek tett eleget, hanem mert ezzel nemzetközi hatalmi állását is öregbíteni igyekezett külső fényben és befolyásban. A közvetlen elődei által elhanyagolt, polgárháboruk, politikai versenygések és zavarok által nagyban rongált házakat, palotákat, utczákat tataroztatta, helyreállíttatta, a várost új épületekkel díszíttette, nehogy elhanyagolt vagy egészen romokba dűlt épületek miatt a külföldiek előtt szégyenkeznie kelljen. Így Buda az ő uralkodása alatt a continens egyik legkiesb, legszebb városává lett. Halála után a városnak és várnak ezen külső csinosságát a trónra jutott királyok s szerencsétlen közviszonyok ugyan nem jelentéktelenül károsították,[372] mindazonáltal Mária királyné, hála királyné-elődjének, Annának, II. Ulászló nejének, II. Lajos király anyjának okosan fényszerető gondoskodásából, melylyel az II. Ulászló esztelen pazarlását ellensúlyozni iparkodott,[373] Budán még mindig elég úri lakásra találhatott.

42. SOLYMÁR A VADÁSZSÓLYOMMAL.
Dürer Albert.

A velenczei követek jelentéseiből tudjuk, hogy Anna királyné, a budai környék egyik-másik helyének kivételével, csaknem mindig budai otthonában szeretett tartózkodni[374] s így a maga kényelme és királynéi méltósága okából ezen otthonát lehetőleg jókarban tartani s azt ékesíteni szerette. A mi halála után a kastély berendezésében netán hanyatlásnak indult és értékes ezüstnemüiből netán elkallódott,[375] azt Mária abból a gazdag kelengyéből, melyet magával hozott volt, könnyen pótolhatta. Hogy tényleg II. Lajos és Mária budai residentiájának előkelőnek kellett lennie, kitetszik abból, hogy a mohácsi vész után török kézre került Budát és királyi várát a török írók magasztalólag említik.[376]

De Budát kedveltethette meg Máriával a főváros környéke is. Dunamenti magas fekvésén kívül kies hegyvidéke, messzire elhúzódó vaddús erdőssége egyaránt bájossá tették az ottan való tartózkodást. Mária szórakozási főszenvedélye már ekkor a vad űzésében mutatkozott. A budavidéki vadászatok mindenkor hírnevesek és keresettek voltak s így a királyné e szenvedélyét Buda vidéke bőven elégíthette ki. Többször ki is rándult férjével vagy egyedül a környékre: a Csepelre, Zsámbékra és Visegrádra, majd távolabbra is, Pozsonyba, Magyaróvárra, Diósgyőrre, hol várai vagy kastélyai voltak. Zsámbékot egy XVI-ik századi követ, Lorenzo Orio említi olyanul, melybe Lajos, kísérve Brandenburgi György és Bornemissza, nemkülönben a két utóbbi csapatai által, megszállott.[377] A magyaróvári uradalomhoz tartozó Féltoronyban méntenyésztési telep volt, mely iránt Mária nagyon érdeklődött. A Csepel szigetére, már az Árpád-házi királyok kedvencz tartózkodási helyére, sólyomvadászatok vonzották. Brodarics István visszajövén Rómából Budára, említi, hogy Ő felségeiket nem találta Budán, hanem a Csepel szigetén, hová szórakozás okából rándultak ki.[378] Két, most már elkallódott felirat hirdette, hogy Mária Diósgyőrött tartózkodott.[379] Igen fényes napokat töltött 1523-ban Németujhelyen és Pozsonyban. Amott találkozott ő és férje Ferdinánd főherczeggel, valamint V. Károly császár és Zsigmond lengyel király követeivel, tanácskozva velök a magyar belzavarok megszüntetése és a török ellen indítandó hadjárat előkészítése ügyében. Pozsonyban érte őket az új pápa, a még nagybátyja X. Leo által Magyarország protectorává kinevezett VII. Kelemen (Medici Gyula) megválasztásának híre, mi úgy a királyi párt mint a város lakóit nagy örömmel s lelkesedéssel töltötte el. Lajos és Mária ellovagolva Sz. Márton egyházához, részt vettek az ott tartott Te Deumon.[380] Még csak a következő 1524-ik év február végén vagy márczius elején tértek vissza Budára.

VII.
MÁRIA HÁZASÉLETÉNEK ALAKULÁSA.
A FÉRJ KÖNNYELMŰ ÉLETE.

MAGYARORSZÁGBA érkezésekor és itt tartózkodásának rövid ideje alatt Mária tapasztalatai és kapott benyomásai nyilván nem lehettek a legfelemelőbbek. Az új hazában szokatlan világ tárult eléje, mely sokszorosan különbözött attól a világtól, melyet ő elhagyott. Magyarország semmiképen sem emlékeztethette őt németalföldi hazájára, sem táji, sem társadalmi s egyéb közviszonyok tekintetében. Tájilag az új hazát, hihetjük változatosabbnak, mondjuk, szebbnek találhatta ugyan, amennyiben a sík, egyhangú tengerparti földet nem tették hegyek, völgyek annyira változatossá, mint ahogy hazánkat annak földrajzi alakulása tette. Bevonuló útja, mint mondtuk, Bécsen át a Duna mentén húzódott el. A nagy folyó partvidéke, ha a kultúra által nem is volt még annyira megművelve, mint manap, mégis könnyen elragadhatta a szép iránt fogékony lelket, mint a milyen a Máriáé volt. A mondák és történeti hagyományok által regényesekké vált útközi várak: Hainburg, Német-Óvár, Dévény, Pozsony, Esztergom, Visegrád és az azok alján elterülő városok, melyek lakói sajátos nemzeti köntösben siettek az érkező elé, pittoreszkké tették a tájat, s azt festői színszépségben tüntethették fel. Tetszhetett az érkezőnek a főnemesség gazdag és festői ruházata s büszke természete.[381] Ám annak a gazdasági kultúrának, melyhez szeme szokva volt, nem igen találhatta nyomát. Az új hazában a lovagi kornak jelenségei kaphatták meg lelkét, míg az elhagyott szülőföldön, hol a nyugodalmas és élvező polgári életet elébe tették minden háborúskodásnak és harczi felforgatásnak, lépten-nyomon a gazdaság, az ipar és művészet, az anyagi jólét, a szellemi előhaladottság, a nagy világlátottság jelenségei mutatkoztak mindenfelé. Németalföldön a városok, a szenvedélyesen űzött építészet folytán, nagyszerű és örökszép köz- és magánépületekkel, templomokkal, város- és czéhházakkal, iskola- és családházakkal ékeskedtek, az egyes falvak hatalmasb benyomást tettek a szemlélőre, mint hazánkban akár maguk a vidéki városok. Németalföld az állattenyésztés és tejgazdaság, a földművelés és kertészet, a virágkultusz, a galambtenyésztés, a halászat, a kereskedés, a vásárok országa volt. Ez országot keresztül-kasul a legjobb karban tartott száraz- és víziutak szelték át. Számtalan műhelyében világhírű iparágak foglalatoskodtak. Itt készültek a flandriai tapéták és brabanti csipkék. Itt kallódott és szövődött a legjobb minőségű híres németalföldi posztó és vászon. Itt készültek mindazok a háziszerek és eszközök, melyek a külföldön, kivált Svéd- és Spanyolországban annyira kapósak voltak. Ez ország erdeiből szerezték be maguknak az angol és spanyol hajók árboczfáikat. Innen szállították a heringeket és lovakat az európai országok, Moszkvától Nápolyig. Mondhatni Németalföld volt Európa vására és kikötője, mert minden nemzetnek volt itt vevője és megrendelője. Kikötőiben naponta jött-ment száz meg száz hajó, hozva és vive árúkat; hozva a világ minden drágaságát és hasznos portékáját, elvive az ország tömérdek termékét. Kereskedését szabadelvű törvények, korlátlan hittel tették oly virágzóvá, mint sehol másutt. Ez a páratlan műszorgalom és kereskedelmi forgalom gazdaggá tette az országot, megtöltötte lakosságának az erszényeit, módot adva neki a jó élésre, de sőt pompára és fényűzésre. A szibériai hermelin, a Keleti-tenger borostyánköve, India drágaköve és gyöngye még polgári családok háztartásában sem hiányzott. A genuai bársony és atlasz rendes ruházkodási szövetekül szolgáltak. A polgári házak ebédlőiben tálalásra került a pisztráng, a lazacz, a fáczán, az osztriga, a pávapástétom, csemegékből a füge, datolya, narancs, italokból a malvasi, a porter, a cyprusi bor. A lakószobákat értékes műbútorok, drága képek és tapéták ékesítették. Ezüst tálak, diszített kancsók s velenczei üvegfélék díszelegtek pohárszékein. S mindezek mellett magasfokú műértelem, szakképzettség, nyelvismeret jellemezte az anyagi jólét e boldog bírálóit. Országszerte magas nivón álló iskolák virágoztak.[382]

43. A BÉCSI KIRÁLYI VÁR ÉS KÖRNYÉKE A XVI. SZÁZADBAN.[383]

44. VADASKERTI VADÁSZAT.[384]

Az ó és új haza ez ellentétes állapota nyilván nem maradhatott Mária fogékony lelkére mélyebb hatás nélkül, de bizonyára nem kevésbbé az udvari élet állapota sem, melyre Budán talált. Míg vőlegényét csak hírből ismerte, könnyen szőhetett a vele való házasélet képzeletébe aranyos szálakat. Az ifju első látása, a bécsi kongresszus alkalmakor, a császári Burg fényes termeiben, megragadhatta gyermekkori ábrándozását bűvös erővel. A tömött szőkehajú, kecses mozgású, ügyesen tánczoló, aranyos brokát-öltönybe avagy csillogó vértbe öltözködött, délczeg lovon pompásan lovagló deli ifju felköltötte a gyermekleány szenvedelmét. Az első látás, az első megismerés boldog napjai voltak ezek, melyek emléke állandóan megaranyozta az innsbrucki többévi magánnevelés idején a fejedelmi gyermekhölgy lelki világát. És mégis a viszonyok az állandó együttlét idején nem alakultak úgy, hogy az első szerelmi ábrándozás tündérképe valamennyire el ne homályosodjék. Lajos ugyanis minden veleszületett jó természete és nemes indulata daczára is az apjától örökölt könnyelműsége és gyengesége révén,[385] korán megszokta az excessiv életet s mindazt, a mi ezzel kapcsolatos volt. Köztörténelmünk egyértelműleg mondja, hogy amint ő a melléje rendelt Brandenburgi őrgróf vezetése és befolyása alá került, erkölcsileg hanyatlani kezdett. Az őrgróf, daczára hogy hivatalba lépésekor esküvel igérte az ifju király jó gondját viselni s daczára annak, hogy ő maga már a férfikor derén állott,[386] egy vígtermészetű, enni-inni, jól élni, mulatni szerető excessiv egyén volt, «aki csakis mulatságokra és ünnepélyekre, turnirokra és felvonásokra gondolt s a király szegénységén csakis azért sajnálkozott, mert emiatt nem tarthatott több ünnepélyt, vadászatot, lakmározást s nagyobb udvartartást.[387] Egy egykorú államférfiu, Burgio nunczius szerint az őrgróf «mindennapi foglalkozása a táncz és a hajsza, csakhogy nem vadat, szarvast, vadkant vagy madarat hajhász. Azért kerüli a városokat és keresi fel az erdőt, hogy félretéve a szemérmet, élvezhesse a mértéktelen evés-ivás szabadságát s mindazt, a mi azzal jár».[388] Mulatni szerető természetére érdekes világítást vet azon 1515-ik évi levele, melyet testvéréhez, Kázmérhoz intézett, elmondva abban, hogyan mulatott át a királylyal egy farsangi éjszakát.[389] Ehhez hasonló más mulatozásairól is van egynél több tudomásunk.[390] Hogy a királyi ifjut hogyan nevelte, az kitetszik az olasz Massaro tudósításából. E szerint «naponta 6-7-szer lakmároztatják és szerfelett itatják, emellett fényes dáridókat rendeznek udvaránál s minden este megtánczoltatják, éjfélkor pedig újból étkeztetik. Ebbeli mesterei Burgo császári követ[391] és a Brandenburgi őrgróf, kik a királynéval és ennek kisasszonyaival virradtig tánczolnak».[392] Szóval a nevelő, György gróf rossz példát szolgáltatott királyi növendékének s a dolog természetében feküdt, hogy a komoly, szigorú nézetű, nehézkes, zsémbeskedő s a mellett fukarkodó másik mentor, Bornemissza Jánost nem lehetett Lajos előtt oly kedves, mint az életkedvnek szabad folyást engedő, bőven költekező őrgróf, kinek mint atyjától ajánlott rokonnak is, könnyebben sikerült az őt eltávolítani akaró magyar urakkal szemben a maga befolyása alá hozni. Hogy mennyire szerette Lajos az őrgrófot és annak ivadékát, azt VII. Kelemen pápához intézett 1524. évi január 10-iki pozsonyi levele mutatja. Ebben ajánlja ő a pápának Albert és Impert testvéreket, György brandenburgi őrgróf fiait. Elmondja, hogy ezek az ő rokonai, kik annyira szívéhez nőttek, «hogy bármi jótéteményben részesíti őket a Szentatya, azt olybá veszi, mintha őt magát részesítette volna azokban».[393] Ily személyes gyöngeség mellett végre is az őrgróf a királyt (s utóbb a királynét is) egészen hatalmába kerítette, az udvart megtöltötte németekkel, konczleső hitvány udvaronczokkal és sok haszontalan, élősködő, alávaló s kétesjellemű emberekkel. «A budai királyi udvart a németség árasztotta el, ez szolgálta ki a királyt ágyban, asztalnál, termekben, tanácsban, erdőben egyaránt», mondja Burgio nunczius 1525. évi áprilisi 13-iki jelentésében.[394]

45. VADDISZNÓVADÁSZAT A XVI. SZÁZADBAN.[395]

46. VII. KELEMEN ÉRME.[396]

De nemcsak a pápai követ, Burgio és a velenczei követ, Massaro, hanem más egykorúak és közelkorúak is hangoztatják Lajos megrontói ellen a vádat. Így a királyi udvar egyik bennlakója, Szerémi György királyi káplán azt írja egyik helyt, hogy Lajost «gyermekkortól fogva rosszul nevelték, fajtalankodásra csábították, tánczra tanították s nem arra, hogy a hazát védje. Minden húshagyó (farsangi) napon démoni orgiákban részesítették».[397] S ugyanő máshelyt mondja, hogy «a lator udvaronczok a királyt gyermekkorától kezdve a rosszra tanították inkább, mint a jóra, amiről ő saját szemeivel is meggyőződött».[398] Így vádaskodik továbbá Dubravszky János olmützi püspök s cseh történetíró, Lajos apjának, II. Ulászlónak barátja is, ki többször megfordult Budán mint urának a magyar királyhoz küldött ügynöke. Budán jártakor többször élvezte Thurzó Elek vendégszeretetét s személyesen ismerte az őrgrófot, kivel együtt képviselte volt később, 1543-ban I. Ferdinándot Krakóban, II. Zsigmond király lakodalmán.[399] Hitelességéhez tehát, ki ekként a budai viszonyokat legjobban ismerhette, semmi kétség sem fér. Ő súlyosan vádolja az őrgrófot azzal, hogy növendékének erkölcseit megmételyezte s a szép tehetségekkel megáldott ifjut sikamlós talajra állította. Őt a maga mintájára idomítva, kifejlesztette benne az élvvágyat, a lakmározás és a dőzsölés, a színjátékok, tánczvigalmak és tournirok iránt való kedvét annyira, hogy elveszítve a komolyabb tanulmányoktól a kedvet, az országos ügyeket úgy kerülte, mint «a kutyát és kígyót».[400]

47. THURZÓ ELEK NÉVALÁÍRÁSA.[401]

A Lajos ellen emelt eme vádakat hitelesítik azok a panaszok is, melyek a király nagybátyjához, Zsigmond lengyel királyhoz érkeztek volt. Ezek szerint a királyt «leginkább idegenek rossz erkölcsökben nevelik, a melyek alattvalóit elégedetlenekké teszik és úgy a királyi méltósággal, mint a válságos időviszonyokkal meg nem férnek, minélfogva attól kell tartani, hogy az ifju tehetetlenné fog válni, magára gyalázatot és az országra romlást fog hozni.[402] Másnemű, positiv vádakat is emeltek titkon a lengyel királynál. Egy lengyel diplomata, Krzicki András, nagybátyjához, Tomicki Péter alkanczellárhoz és poseni püspökhöz intézett 1523. évi levelében tudósítja ezt, hogy a magyar követ a lengyel királynak «tiltott borzalmas dolgokat» közölt Lajos király életéről.[403] Szerinte az esztergomi érsek is ugyanazokat a dolgokat közölte chifrirozott levélben Zsigmond királylyal. Hogy minők lehettek ezek a «borzalmas dolgok», azt könnyen megtudhatjuk azokból a tanácsokból, melyeket Zsigmond király unokaöcscséhez, a magyar királyhoz intézett, mert nyilvánvaló, hogy azok már nem tanácsok, hanem vádak, tanácsok mezébe öltözött szemrehányások voltak. Történeti értelmük az, hogy Lajos Istent nem tartja mindig szemei előtt, nem imádkozik ájtatosan, nem hallgat misét és prédikácziót, ünnepnapokon is vadászik, mise előtt nem tartózkodik az evéstől, vadászatra túlsok időt fordít, még akkor sem mellőzi, mikor fontos ügyeket kell tárgyalnia, az ügyek intézésében nem buzgó és gondos, megengedi, hogy vadászebei ellepik ebédlőjét és lakószobáit, nem óvakodik a poharazástól és részegeskedéstől, kerüli a komoly emberek társaságát, nem óvatos és takarékos az ajándékozásban, puhító és gyengítő fürdőket használ, fürdés közben étkezik, nem tartja távol a könnyelmű embereket, akár szakálltalanok, akár szakállasak, a kik csak tivornyák, szórakozások és más becstelen dolgok felől beszélnek.[404] Hogy e tanácsok valósággal történeti tények bevallását tartalmazzák, fényesen, bár szomorúan hitelesítik az egykorúak vagy oly közelkorúak, kik a valóságot még jól tudhatták. Már az 1518. évi szentgyörgynapi országgyűlésen az urak kötelességévé tették a királyi tanácsnak, ne engedje, hogy «ő felségének még ifju lelkét bárki hiú és haszontalan rábeszéléssel ide-oda hajlítsa s hogy őrködjék a király becsülete és udvarának dísze felett». Krzicki 1524 október 6-ikán Budáról és november 28-ikán Krakóból írt leveleiben mondja, hogy a magyaroknál «a fejedelem árnyéka» ül a trónon.[405] Burgio nuncziusnak 1526 márczius 27-iki jelentése szerint «léhaság és álmosság vett erőt a királyi udvaron».[406] A magyar hazafiak egyik legjellemesbike, Tomori Pál kalocsai érsek nem habozik 1526-ban azt írni a királynak: «Bocsássa meg Felséged, ha nyiltan kimondom: nincs királyunk».[407] De feljajdultak az 1523. évi október 18-iki németújhelyi konferenczián résztvettek is. A császár, a lengyel király, az osztrák főherczeg követei s az egri püspök konstatálták, «hogy a király míg korban fejlődik, szellemileg hanyatlik és meg van rontva erkölcseiben; udvarnokai nem tisztelik s nem félnek tőle; bárki szabadon léphet termeibe; nem ritkán mezítelenül jelenik meg udvarnokai előtt; bárki hivatlanúl asztalához ül; illetlen tréfákat űznek előtte, sőt vele is; a tanácsüléseken szórakozott és szótalan; a templomban nem imádkozik, vadászatok és egyéb szórakozások foglalják el egész idejét…»[408] És bár a császári követ térden állva esdeklett a király előtt, hogy változtassa meg életmódját, viselje magát királyhoz illően, ez, valamint fenyegetése, hogy különben meg nem javulás esetére alattvalói meg fogják vetni s a hatalomtól megfosztani, kérés és fenyegetés is eredménytelen volt. Eredménytelen az a szabályzat is, melyet a császár és más uralkodók udvari rendtartása alapján a magyar udvar számára dolgoztak ki, bár azt maga a király és királyné is megerősítették.[409] A királylyal együtt az egész kor volt megromolva. Tubero Lajos, dalmát apát a korról azt írja, hogy ezt «bujálkodás, tétlenség, viszálykodás, pénztelenség és királymegvetés» jellemzik.[410]

48. TOMICKY PÉTER ALKANCZELLÁR.[411]

Lajos botránkoztató, kihágó, kicsapongó élete akkora méreteket öltött, hogy maga ellen ingerelte úgy magyar, mint cseh alattvalóit. Könnyen attól lehetett tartani, hogy ellene fellázadnak s elkergetik. Az esztergomi érsek már 1519-ben szemébe mondta Lajosnak, hogy ha nem hallgat tanácsaikra, az országból kiűzik s mást választanak királyukul.[412] Krzicki András Tomicki Péterhez intézett 1523-ik évi levelében kijelenti, hogy ha Zsigmond lengyel király rögtönösen nem intézkedik unokaöcscse életének megjavításáról, akkor az a dán király[413] sorsára jutand.[414]

49. II. LAJOS UDVARI ORVOSA.[415]

Az esztergomi érsek említett 1523. évi chiffrirozott levelében szintén tudtára adja Zsigmondnak, hogy Csehországban felette veszedelmes összeesküvések keletkeznek s hogy Magyarországban pamfleteket terjesztenek Lajos ellen.[416] Okozza emiatt az őrgrófot és a többieket.[417]

50. II. LAJOS LOVAS ÉREMKÉPE. I, II.[418]

A csehek is megütközve látták Lajos excessiv viselkedését, mikor ő a királyné koronázásakor, 1522-ben Prágában járt. Rozmitali Zdeneck Leo főúr az országgyűlésen nyilt ülésben mondotta Lajosnak, hogy nem ez a módja cseh és magyar trónja megerősítésének. Ám hogy mennyibe vette a megszégyenített király a mogorva korholást, abból tetszik ki, hogy Lajos 1522 deczember 1-én a fiatal Batthyány Ferenczet Prágába hívta mulatni és utasította a tárnokmestert, adjon neki útiköltséget, azonban Szalkai kanczellár eltiltotta Batthyánynak az elutazást és utasította, hogy menjen Szlavóniába.[419]

Ujabbkori történetíróink: Pray,[420] Katona,[421] Engel[422] s mások, mondjuk, csaknem valamennyien, maguk a külföldi írók közül is többen eszerint tartózkodás nélkül ismételhették az őrgróf ellen hangoztatott vádakat. Kik pedig az őrgrófot Dubravszky és követei vádjaival szemben védelembe veszik,[423] szintén nem tagadják magát a tényt, a király erkölcsi sülyedtségét, melyet hiteles okiratokkal szemben nem is tagadhatnak, de a romlottság okozójául nem a Brandenburgi őrgrófot, hanem az osztrák ház embereit tartják s azt hirdetik, hogy Lajos király házasságáig, vagyis míg György őrgróf vezetése alatt állott, romlatlan volt s csak házassága után, mikor György őrgróf nevelői tiszte véget ért, sülyedt erkölcseiben. Hivatkoznak egy velenczei titkárnak, Massarónak egyik jelentésére, mely szerint «a király, míg magyarok vezetése alatt állott, a legjobb erkölcsökben neveltetett; de mióta megházasodott és németek vezetése alá jutott, egészen ellentétes életmódhoz szoktatták.[424] Egymaga az a körülmény, hogy Zsigmond tanácsadó levele a király házassága előtt iratott, legvilágosabban bizonyítja Massaro állítását s azokat, kik Brandenburgi György védelmezésében s tisztára mosásában rája hivatkoznak. Az sem áll, hogy az őrgróf befolyása nevelői tisztének befejezésével megszűnt volna. Még ezentúl is játszott ő és testvére Vilmos, Mária királyné udvarmestere[425] fontos szerepet az udvarnál. Intézte az ügyeket, szőtte a politika szálait, értékesítette a maga rokonsága javára befolyását,[426] szerzett magának királyi évdíjakat,[427] várakat és uradalmakat,[428] árusította a maga zsebe hasznára a hivatalokat, tisztségeket, méltóságokat és birtokszerzéseket, zsarolva a püspököket, főurakat, nemeseket, köztük még olyan főurat is, mint Thurzó Elek.[429] Egyik főtényezője az 1523. évi németujhelyi és pozsonyi fontos tanácskozmányoknak s lett a felállított titkos tanács egyik tanácsosa.[430] Az ő és testvére szereplése annyira szembeötlő volt, hogy mikor az esztergomi érsekség betöltéséről szó volt, Ferdinánd főherczeg 1524 április 19-ikén azt írja magyarországi követének, hogy ez ügyben mindkét őrgróf támogatását igyekezzék kinyerni.[431] Györgyöt a pápai legatus még 1525 június 5-ikén Rómába írott levelében mint az udvarban és az országban hatalmas s a király előtt nagy tekintélyben álló ellenséget tünteti fel.[432] Még csak két év mulva hagyta el végleg, félve a nemzeti ellentállás zivataros kitörésétől, az országot.[433]

51. HARCZJÁTÉK A XVI. SZÁZADBAN.[434]

Első pillanatra azt gondolnók, hogy Máriára férjének ezen erkölcsi állapota elidegenítő hatással volt. De ez nem volt az eset, mert ennek daczára is Mária bensőséggel csüngött Lajos személyén. Nemcsak hogy szerette mindvégiglen férjét, de részt is vett annak egyes kedvteléseiben: a vadászatban, a tournirokban, tánczban, lakomázásban, szinészi mutatványokban s hasonlókban, úgy hogy éppenséggel nem áll róla, a mit egyik életírója mond, hogy Mária alaposan megtisztogatta az udvart a söpredéktől és szeméttől.[435] Ura megrontóival folyton fenntartotta a jó és szivélyes viszont. György őrgróffal és testvéreivel, Albrecht nagymesterrel és Kázmér őrgróffal meg Vilmossal, nemcsak a rokonságnál fogva, hanem azon czélzatból is, hogy velük és általuk politikai terveit is megvalósíthatni remélhette.[436]

Vadászatokban, tournirokban, tánczban, lakomákban s egyéb zajosabb szórakozásokban minden udvarnál gyönyörködtek. Nem kell amellett elfelejtenünk, hogy Mária, mint Németalföld szülötte, gyermekkortól fogva hozzá volt ezekhez szokva. Európa egyik legvigadozóbb fővárosában, a kieken-fretterek[437] városában születve és a «miksai dőreségekben» és «flandriai szabadosságban» nevelkedve,[438] az ő erkölcsi világa és életnézete nem idegenkedhetett a vígabb és zajosabb, a pezsgőbb s kitörőbb élet nyilvánulásától. A burgundi udvar Miksa, Szép Fülöp és nővére Margit, valamint V. Károly, sőt még későbben II. Fülöp alatt is a könnyelműség, a jólét, a pazarlás és könnyű erkölcsösség hírében állott.[439] De Németalföld népe közvilágában is rendesek voltak a duhajkodó felvonulások, az álarczos és fegyveres körmenetek, a házi és nyilvános ünnepélyek, a bankettek. A flamandi nő, a közérzet tisztességének megóvása mellett, nem idegenkedett a szabadabb erkölcs, a pajzánabb női kaczérság megnyilatkozásában való örömtől, báját szerette alkalomadtán ledérkedő könnyelműséggel érvényesíteni, jellemével és női önérzetével meg tudta egyeztetni a kihivó frivolság és durváskodó bujaság látszatát. Máriának Németalföldről magával hozott udvarnépe: kisasszonyai, női szolgái az erkölcsi életnek könnyelműbb, ha nem éppen feslettebb felfogásának látszottak hódolni.[440] Ezek tették az udvari életet fesletté, de érte nem Máriát okozhatni mintegy bűnszerzőül.[441] Ő nem találhatta a budai udvari élet vigalmait és zajosabb szórakozásait éppen elrettentőknek s részt vett azokban anélkül, hogy botránkoztató jeleneteket a maga jelenlétében megtűrni hajlandó lett volna.[442] Sokkal fiatalabb is volt, semhogy a vígabb életmódnak az akkori nehézjárású, válságos időkhöz való összenemillését beláthatta vagy megérezhette volna. Csakis erre véljük szoríthatni a németujhelyi konferenczia mentő igyekezetében fáradozó urak abbeli lesujtó nyilatkozatát, hogy ők hiába fordultak a királynéhoz, «mert már ez is meg van rontva».[443]

VIII.
MÁRIA HÁZASÉLETÉNEK ALAKULÁSA.
AZ UDVAR NAGY SZEGÉNYSÉGE.

FÉRJE könnyelmű életénél sokkal érzékenyebben, mert közvetlenebbül érintette Máriát az udvar nagy szegénysége, milyenhez németalföldi otthonában szokva nem volt. A szegénységet Lajos mint atyjáról rászármazott örökséget vette át, mert II. Ulászló alatt a királyi pénztárak mind üresek voltak, a miről a velenczei követek jelentést is tettek a signoriának.[444] A király egyik cseh titkára, Schlechta János, 1503 július 10-ikén Lobkoviczi Hassenstein Bohuslavhoz írott levelében azt mondja: «Mi itt az arany és ezüst halmai közepett szegénységben és inségben élünk és mint hiszem, élni fogunk továbbra is. Sőt félek, hogy ő felsége, miután a baj egyre nő, s mind súlyosabban nehezedik ránk, rövid időn belül kénytelen lesz ezt az országot velünk együtt elhagyni és máshová elvonulni».[445] De a király maga is elpanaszolja az 1493. évi országgyűlésen, hogy udvartartásának és az ország védelmének költségeit nagy részben Csehország jövedelmeiből fedezi. Az ő kincstárába, mióta a magyar trónt elfoglalta, alig folyt be 40 ezer arany.[446] Mindenét kénytelen volt elzálogosítani.[447] Foixi Annával való lakodalmát is csak a prelatusoktól összekéregetett kölcsönökkel tarthatta meg.[448] Házassága után pedig kénytelen volt körlevéllel a törvényhatóságokat valamelyes nászajándékért felkérni,[449] s annyira jutott, hogy a királyi palota pinczéjének és konyhájának költségeit sem tudta fedezni.[450] Az udvaronczok a püspökök palotáiba futkostak, hogy ott a királyi asztal számára bort és főzeléket kolduljanak.[451] A szegénység még rívóbb és nyomasztóbb volt Ulászló fia, Lajos udvarában, mi annál feltűnőbb, mivel a magyar törvényhozás épp Ulászló és Lajos alatt kellőleg gondoskodott a királyi udvartartás szükségleteinek fedezéséről. Az 1514. évi decretum[452] 3-ik czikke értelmében a királyi koronára tartozó fekvő jószágok és jövedelmek nagyon jelentékenyeknek mondhatók. Ezek voltak: Buda, Pest, Kassa, Pozsony, Nagyszombat, Bártfa, Eperjes és Sopron; továbbá Ó-Buda, Esztergom, Székesfejérvár, Lőcse, Szakolcza, Szeben és Szeged; a kúnok és jászok mindannyian; továbbá Visegrád a két szigettel ú. m. a Visegrád alatt egészen Megyerig elnyúló Chepel (azaz a mai Sz. Endrei sziget) és Kos nevű szigetekkel, Körmöczbánya, Beszterczebánya, Zólyom a többi bányavárosokkal, Nagybánya meg Huszt vára az öt várossal és a sóbányákkal; Magyar- és Szlavonországok összes harminczadai és az azokban levő minden sókamara; Munkács és Diósgyőr várai; Erdélyben a királyi századok, minden bánya és sókamara és ezeknek a bányáknak a helyei Kolozsvár várossal együtt; végül minden huszad és század meg ötvened, melyeket ugyancsak az erdélyi részekben szoktak szedni; az ugyanott fekvő Görgény, Tharcs és Déva várak.[453] Az 1518. évi (bácsi) törvény[454] 3-ik czikke külön gondoskodik a király konyhájára szánt jövedelmekről. Ennek 1. §-a szerint Munkács, Tata és Komárom várait az egész alsó visegrádi részszel, Ó-Budával, Kos és Csepel nevű szigetekkel, valamint Zsámbék, Solmár és Kesző mezővárosok és összes tartozékaikkal és a kúnokkal és jászokkal a királyi felség konyhájának ellátására és fentartására a budai tiszttartó kezéhez kell szolgáltatni, kinek a szalonnáról és borról Munkács jövedelmeiből, a vizákról és egyéb halakról Komáromból és Tatából kell gondoskodnia és azonfelül köteles a budai és más, Szerémben levő dézsmákat a királyi asztal és udvar számára beszerezni. Ha pedig valami hiány fog lenni, a tanácsos és ülnök urak meghatározásához képest a királyi kincstárnok fogja kipótolni.

52. II. ULÁSZLÓ TALLÉRJA.[455]

És íme daczára ezen provideáló törvényhozási rendelkezéseknek, az udvar anyagi állapota vígasztalhatatlan volt. 1512-ben a király híve, nevelője és vezetője, Bornemissza János azt írja Lengyelországba küldött emlékiratában, hogy Lajos alig tudja magát s udvarnépét fenntartani, alig gondoskodnak konyhája szükségéről, alig küldenek neki, mikor kolostorba megy, misére vagy a szegények közt kiosztandó alamizsnára 1-2 forintot, olykor ennél is kevesebbet. E miatt aztán a külhatalmak követei is méltatlan bánásmódban részesülnek.[456] Később, 1523 márczius 23-ikán ugyanő írja Zsigmondnak, hogy «se toll, se nyelv nem mondhatja, milyen szűkösen vannak ebben az országban.»[457] A király egy másik nevelője és vezetője, Brandenburgi György őrgróf a brandenburgi kanczellárhoz intézett 1519. évi, de havi és napi kelet nélkül maradt levele szerint «a király udvara szörnyűségesen szegény».[458] Frangepán is hasonlókat ír.[459] Várdai Pál tárnok Kasztellánfi Jánoshoz 1520 november 7-ikén írott levelében mondja, hogy oly kevés pénz van a kincstárban, hogy «alig fedezhetni vele a király legkisebb szükségleteit is.»[460] Egy velenczei követ, Lorenzo Orio 1520 július 19-iki jelentésében említi, hogy Lajos nem tudja udvaronczainak a bérét fizetni[461] s igen kiemeli a király siralmas szegénységét.[462] Szerémi György szerint a király jövedelmeit maguk közt felosztó országnagyok annyira visszaéltek a király szegénységével, «hogy elegendő ennivalót sem adtak neki. Ő ugyanis tudja, hogy sokszor nem volt ebédje, vacsorája». Szakácsa, Bosnyák Mátyás koldulgatott össze a főpapoktól és főuraktól a királyi asztal számára pénzt és ennivalókat. Mint tudomására jutott dolgot elmondja, hogy a pécsi püspök egy ízben 100 márkát juttatott a királyi konyhának.[463] Ha ugyanazon Szerémi szerint a király szükségletei avagy szolgái és naszádosai számára pénzt kértek a királyi kincstartótól, ezt a papirost másra használta föl s az így beszennyezett papírt a kérők arczába dobta.[464] A mi testőrség volt a palotában, 60 lovas, azt Brandenburgi György őrgróf a magáéból fizette. A mindennapi bort is jóformán ő szolgáltatta a királyi asztalra, úgy hogy az őrgróf évi 4 ezer forintra számította a királyra költött pénzét, összesen 100 ezer forintra.[465] Abban sincs kétség, hogy a mikor Lajos kísérete fényesebb és számosabb volt, mint a külföldi fejedelmek képviselőié,[466] ez szintén csakis az őrgróf bőkezűségének volt köszönhető, ki azt alkalomadtán csupa politikai számításból tette, nehogy a főnemesség gőgje diadalt ülhessen a szegénységre jutott, nyakig eladósodott udvar felett.[467] A külhatalmaknak Budán megforduló követei Lajos és Mária udvari személyzetét kicsinynek és nagyon szegénynek» mondják.[468] Abban a jelentésében, melyet Burgio nunczius 1526 január 18-ikán Rómába küldött, elmondja, hogy «a király ő felsége akkora szükséget szenved, hogy olykor élelmiszerekre sem telik».[469] Majd egy másik, 1526 márczius 27-iki jelentésében azt írja, hogy «a király oly szükségben van, hogy mindennapi élelmezésre ma ettől, holnap attól kell kölcsönöznie, ha ugyan akad ember, ki erre hajlandó».[470] 1526 márczius 29-ikén meg azt írja, «hogy a királynak nincs mit ennie, ezüstjét elzálogosította zsidóknál s nincs is reménye, hogy pénzhez jusson».[471] Hogy mekkora anyagi nyomorúsággal készült volt Lajos 1526-ban augusztusban a beözönlött török elé vonulni, azt meghatva olvashatjuk Burgio pápai követnek ez évi június 30-ikán Campeggio bíbornokhoz intézett iratában. E szerint «a még Budán veszteglő király, ha a török ellen vonulni akarna, még csak élelemre sincs akár egy dénárja is».[472]

53. A VISEGRÁDI «VIZIVÁR» MARADVÁNYAI.

54. KIRÁLYI KONYHAMESTER A XV. SZÁZAD VÉGÉN.[473]

De maga Lajos király is azt írja Budáról 1518-ban Zsigmond lengyel királynak, hogy vagyoni viszonyai nemcsak romlottak, hanem annyira elhanyagolvák, hogy sem határőreit, kik már a legnagyobb veszedelmeket kiállották, nem segítheti, sem naponta szaporodó magánzaklatásaiból nem menekülhet. Ha idején nem gondoskodnak róla, akkor nemsokára a királyi méltóság is tönkremegy pénzhiányból szégyenteljesen, mint a hogy az az ő tekintélyével is csaknem megtörtént már.[474] Abban a levelében, melyet ő 1520 augusztus 7-ikén Pozsonyból ugyancsak nagybátyjához, a lengyel királyhoz intézett, azonkép panaszolja el nagy szegénységét, előadva, «hogy teljesen el van hanyagolva és gyalázatos szegénységre kárhoztatva».[475] Teljesen pénznélkülinek mondja magát abban a levelében, melyet 1520 június 1-sején Zágrábnak írt. Még élelmiszerekben és ruházatban is szükséget szenvedett,[476] annyira, hogy egy újabbkori német író túlzás nélkül mondhatta, hogy «a király már alig tudott jóllakni s a külhatalmak követeit Mátyás király aranybrokátos mennyezetes trónján ülve, rongyos csizmában fogadta».[477]

MÁRIA KIRÁLYNÉ.[478]

55. HERBERSTEIN ZSIGMOND.[479]

A király szegénysége annál kirívóbb volt, mint a főnemesség nagy fényűzést kifejtve jelent meg s szerepelt az udvarban. Herberstein Zsigmond császári követ 1518. évi közlésből tudjuk, hogy a püspökök és világi urak sok lókísérettel, huszársággal, aranynyal, ezüsttel elborítottan, dölyfösen jelentek meg az udvarnál. Az utczákon mindenfelé hallhatók voltak a trombitásaik kürtjei, amint lakomázásra hívtak. Fényes banketteket és ebédkezéseket tartottak, melyeken fényesen öltözött szolgák szolgáltak fel. Maga a király pedig szükséget szenvedett. Ha a követek kihallgatásakor apró ajándékokat kellett azoknak juttatni, előbb uzsorával kellett azokat összeszerezni. Az a látszata volt, hogy ez sokáig így nem mehet.[480]

Hogy a királyi udvar ily nyomasztó szegénységbe sülyedt, annak okául mást, mint a király határtalan pazarlását, nem jelölhetünk ki. Lajos király jellemének egyik legkövetkezményesebb gyengesége épp a pazarlás volt. Az 1523. évi németújhelyi konferenczia, melyen Burgos András császári követ s kívüle Zsigmond lengyel király követe, Salamanca, Ferdinánd főherczeg bizalmas tanácsosa és az egri püspök vettek részt, panaszolják, hogy Lajos «mindent a mije van, elajándékoz; gyűrűpecsétje alatt adományleveleket állít ki várakra és nagy összegekre; a kiknek ezreket ád, gyakran nem érdemlik, hogy egy forintot kapjanak; nem bőkezű, hanem pazar; a ki valamit megkíván, maga készíti el az adománylevelét s a király megfontolás nélkül aláírja, ellátja gyűrűpecsétjével». S az értekezleten elő is mutattak több ilyen adománylevelet, a melyekben nagy összegeket és értékes tárgyakat ajándékozott hitvány embereknek.[481] Annyira ment a király ebbeli gyarlósága, hogy egyes költekezései a meggondolatlanságnál súlyosabb megítélés alá esnek: az eszelősség bélyegét viselik magukon. Látszólag az a közszájon élő cselekedete, hogy egy megkedvelt sólyomért 60 ezer aranyat adott, pletyka mendemondánál egyébül nem vehető oly egyén részéről, kinek soha akkora készpénzösszege nem volt. És mégis valónak bizonyul e hír abban a formában, hogy a sólyommadárnak átengedéséért Lajos magára vállalt egy 60 ezer forintnyi terhet.[482]

A királyt szertelen költekezésében sajnos, Mária sem tartotta vissza, mert tagadhatatlan, hogy a nagy jólétben született és nevekedett fejedelmi hölgy is a fényűzést nagyon szerette, melyhez családja háztartásában könnyen hozzászokhatott.[483] Nagy baj volt az is, hogy Thurzó Elek kincstartó nem tudott a királynénak ellentállani. E miatt a pápai követ nem is tartotta Thurzót alkalmasnak arra, hogy főkincstárnokul újból kineveztessék, mert tartani kellett attól, hogy ez esetben az országos jövedelmek mind a királyné kezébe kerülnének. A követ szerint a királyné oly tékozló, hogy két ország jövedelme sem volna neki elegendő.[484]

56. II. LAJOS KIRÁLY SZÁMADÁSKÖNYVE.[485]

A királyi pár, hogy élelemhez és pénzhez jusson, kénytelen volt adósságokat csinálni. Hitelbe vásárolta a budai kereskedőknél és zsidóknál az udvar és háztartás szükségleteit.[486] Az adósságcsinálás éppenséggel nem volt mindig könnyű szerrel végezhető kisegítési művelet, miután a király pénzhitele csakhamar annyira silányult volt, hogy őt a hitelezők kölcsönkötéseknél már eléggé jótállónak nem fogadták el. Adott királyi szavát zálogokkal kellett hatályosítani, mely kötéseknél kitűnt, hogy a «királyi szó» csak szólam, frázis, a «zálog» a biztosíték.[487] A pénzszerzés adósságcsinálással, zálogosításokkal, vagy adók lekötésével történt. Az adósságcsinálás permanenssé lett az udvarban. Kértek pénzt a nuncziustól,[488] Szerencsés Imre kamarai haszonbérlőtől,[489] a Fuggerektől és másoktól, kiktől csak kaphattak.[490] Egyre növekedett a hitelezők száma, kiknek nagy részét uzsorás kapzsiság vezette, nem egyszer nagyon is koczkázatos pénzügyi műveleteikben. Egyes kölcsönök a megszavazott, de be nem hajtott adókon alapultak.[491] Ily esedékes adók fejében kölcsönöztek Lajosnak kisebb-nagyobb összegeket Máté pannonhalmi apát,[492] Széchy Tamás,[493] Eperjes, Kolozsvár, Korpona és más városok.[494] A királyi udvar ezüst készlete Bakócz prímás zálogába került.[495] Mikor Lajos kézi záloggal pénzt már nem szerezhetett, egyre-másra állította ki az adósságleveleket koronajószágokra, harminczadokra, vámokra s egyéb jövedelmekre. Ezek rendszerint oly hitelezők avagy bérlők kezeibe kerültek, kik kölcsönökért a bér visszatartásával kártalanították, de sőt gazdagították magukat. Nem egyszer közczélokra szánt pénzkészletek a király s királyné személyes zavarai elhárítására fordíttattak, mi országra szóló súlyos botrányokat idézett fel, úgy hogy Lajos és udvara tekintélye és tisztelete csaknem megsemmisült. Országos törvénynyel kellett igyekezni a király személyes tiszteletét helyreállítani,[496] az eltékozolt jószágokat és jövedelmeket visszaszerezni,[497] a megfogyatkozott javakat a kötelezvények és adósságlevelek érvénytelenítésével is újból előállítani s jövedelmeket behajtani,[498] az udvart nyomó tömérdek adósságok miatt megbolygatott háztartási egyensúlyt helyreállítani,[499] az udvar háztartásának költségeit megszorítani,[500] a pazarlást eltiltani,[501] a tékozlásnak a király és királyné gyűrűspecséteinek lefoglalásával elejét venni,[502] a tékozlásban segítőket felelősségre vonni és szigorúan megbüntetni,[503] a tékozlásban segítő idegen, külföldi urakat az országból eltávolítani.[504] Csakhogy a törvényes intézkedések is mindvégiglen meddők, eredménytelenek maradtak.

57. II. LAJOS KIRÁLY PECSÉTJE.[505]

IX.
MÁRIA PÉNZÜGYI VISZONYAI.

Hogy a király és udvara nyomasztó szegénységben Mária pénzügyi helyzete sem volt kedvező, már az előzőkből is kitetsző. Az ő jövedelmei részint családi vagyonából vagyis hozományából, részint nászajándéki birtokaiból és jogaiból, részint szerzett vagyonából, de részint az országtanács üzelmei után a reá eső nyereségrészekből is folytak. Mintegy 40.000 aranyra volt tehető évi jövedelme.[506] Hozományáról nem vagyunk eléggé tájékoztatva, de több mint valószinű, hogy a férje anyagi bajai közepette csakhamar kimerült.[507] Nászajándéka után járó jövedelmei nagyon rendetlenül és fogyatékosan folytak s a mi belőlök befolyt, azt legott elnyelték a tátongó szükségletek. A jövedelmek rendetlen és fogyatékos befolyásának nem kis oka azok kezelésének hitványsága volt. Az országtanácsban uralkodó főemberek Mária jövedelmeinek kezelését egy Innsbruckból hívott bukott kereskedőre bízták, ki manipulácziójával roppant zavart idézett elő, a királyné háztartásában. A nászajándéki birtokok részben már Ulászló, de sőt már Mátyás király idejében zálogba kerültek volt.[508] A zálogosítások aztán folytatódtak II. Lajos alatt, az el nem zálogosítottak pedig oly bérletbe jutottak, mely évekre kötötte le azokat a bérlők javára. A bérletösszegekről tudjuk, hogy Mária azokat nem egy esetben Lajosnak engedte át. Igy azt a 25.000 magyar = 31.250 rajnai forintot, vagyis a bányavárosok egész bérletét, melyet Mária a török elleni hadjáratra kölcsönzött s miről Lajos 1526 május 3-ikán elismervényt állított ki, meghagyva Thurzó Elek főtárnokmesternek, hogy ezen összeget a királynénak a 8 latos pénz verése királyt illető jövedelmeinek feléből múlhatatlanul kifizetni tartozzék.[509] A mohácsi csata után pedig e birtokok jövedelmei annyiban váltak Máriára nézve meddőkké, a mennyiben azok a Ferdinánd és Szapolyai közt kitört hatalmi versenygéskor Szapolyai birtokába kerültek.[510] Ferdinánd ugyan biztosított Máriának kárpótlásul ezért az alsó-ausztriai kamara jövedelmeiből havonkint 2000 forintot s egyúttal Stiriában Cili városát, várát és Purgh kastélyt biztosította neki összes jövedelmeivel és jogaival,[511] de a mindig pénz nélkül szűkölködő Ferdinánd, kötelességének éppenséggel nem tudott eleget tenni, mit Mária folytonos követelései eléggé bizonyítanak. A Ferdinánd és János király közt folyt béketárgyalások egyik nevezetes pontját épp ezen özvegyi javaknak Mária részére leendő biztosítása tette.[512] A bányák jövedelme Mária financziái gyarapítására csak később, mikor már Németalföldön volt, alakult kedvezőbbé.[513]

58. OSTÁBLA II. LAJOS KIRÁLY MEDAILLONÁVAL.[514]

Mária nem habozott egyes esetekben férjeért jótállani.[515] Ily úton is birtokainak bérletei lefoglaltattak. A mi pedig szerzett birtokait illeti, ezek sem voltak jövedelmezés dolgában kedvezőbbek. Ők tényleg adomány vagy tétel útján több uradalmat szerzett magának. Így kapta, adományozás útján II. Lajostól 1522-ben Vöröskő várat,[516] csakhogy ezt már a következő 1523. évben Thurzó Elek kincstárnokoknak s fivérének, Jánosnak adományozta.[517] Majd megvette 1524 őszné 33.000 forint árán György brandenburgi őrgróftól Varasd, Medved, Rokonok és Lukovecz uradalmakat, illetőleg várakat, városokat és falvakat a hozzájok tartozó népeikkel.[518] Csakhogy ezek a privát szerzeményei sem lendíthettek anyagi viszonyain. Vöröskő megszerzésével csak költséges perei támadtak. Mikor ő ugyanis e várat elnyerte, a jogokkal természetesen a terheket is elvállalta, minélfogva kötelességében állott a vár birtokát terhelő 36.100 aranyforintot lefizetni. Kérdés támadt, hogy ez összeg ó- vagy újpénzben fizetendő-e? A per 1525-ig húzódott. Ekkor a nádor, Báthory István úgy ítélt,[519] hogy Mária ezt a 36.200 forintot fizetni köteles Szapolyai Jánosnak és Györgynek.[520] A mi az említett horvátországi birtokokat illeti, ezek közül Medved várát még ugyanazon 1524-ik évben megszerezte a Guzics-nemzetségből való Karlovicz Iván gróf.[521] A többi birtokok Ferdinánd osztrák herczeg kértére szerződésileg annak kezeibe mentek át azon feltétel mellett, hogy azt a 17.200 forintot, melyet a birtokok vételekor Mária készpénzben fizetett az őrgrófnak, Ferdinánd fizesse meg a többi hátralékkal együtt a 26.812 rajnai forintot.[522]

59. BÁTHORY ISTVÁN NÉVALÁÍRÁSA.[523]

Rendes pénzjövedelemről nem lévén szó, s a befolyó jövedelmek lekötve lévén, nem csodálkozhatni a felett, hogy Mária a maga s udvara szükségleteit szintén hitelre, nagy kamatok mellett vásárolta. Így tudjuk Thurzó, királyi tárnokmester és kincstartó egyik iratából, hogy a királyné egyes kereskedőktől 4000 forintnyi selyem-, arany- és ezüstposztót vásárolt puszta hitelre.[524] Lajos király neki ugyan a pozsonyi harminczadra, a birtokok megvételére a 4000 forintot utalványozta, miről Thurzó Elek Budán 1526 május 3-ikán írást is állított ki, de minthogy a kincstáros az összeget nem adta meg Máriának, ennek magának kellett a 4000 forintot = 5000 rajnai forintot a kereskedőknek megfizetni.[525] Ugyancsak Mária fizette ki azt a 14.000 magyar forintot = 17.500 rajnai forintot, melyet férje, Lajos a mohácsi hadjáratkor Szerencsés Imrétől kölcsön vett és miről ő 1526 július 22-ikén Budán adósságlevelet állított ki.[526] Lajosnak az az 1500 magyar forintnyi adóssága is, melyet a pozsonyi harminczad jövedelmére Szerencsés Imrénél tett s miről ő 1526 április 8-ikán adósságlevelet állított ki, szintén Máriára, mint Lajos örökösére szakadt.[527]

60. PÉNZVERŐMŰHELY II. LAJOS KIRÁLY KORÁBAN.
Egykorú metszet után.

A nyomasztó szükség kényszere alatt könnyen történhetett meg, hogy a királyi pár nem átallott beleegyezésével a forgalmi pénz anyagi értékének silányítását s így a valuta megrontását keresztülvihetővé tenni azoknak a pénzügyőröknek, kik feladatuk becsületességét nem vették kellőleg szigorúan. Tudjuk, hogy pápai s országgyűlési engedélylyel az egyházi kincset honvédelmi czélokra használták.[528] Bár igaz, hogy az így szabaddá tett egyházi kincs a királyi kényszerrendeletek daczára is csak kis részben szolgáltatott volt be,[529] más részben pedig csalárd kezek által elsikkasztatott,[530] mégis a temérdek pénzkészletből elég sok jött az állam rendelkezésére. Ölben szállították a királyi várba a tiszta ezüstöt oly nagy mennyiségben, hogy Mária, mint később látni fogjuk, a mohácsi csata után való hirtelen megfutamodása éjjelén el sem szállíthatta mind.[531] A mint a pénzkészlet egybegyűlt, Mária legott 25 pénzverőt hozatott Bécsből Budára s itt Keresztelő Sz. János utczájában levő egyik házában pénzzé verette.[532] Csakhogy e pénz, mivel anyagát rézzel felette vegyítették, hitvány minőségű volt s csakhamar rossz hírbe jutott.[533] Öt érem értéke ment egy Mátyás királybeli éremre, utóbb 32 tíz Mátyás királybelire.[534] Beváltáskor a német és magyar kereskedők 150 ily éremért egy régi jó forintot adtak csak.[535] «Akkora kárt okozott ez által a királyné az országnak, mondja Szerémi György, s akkora zsákmányt ejtett az országból, hogy a török, felperzselve az országot, azt jobban nem károsíthatta volna.»[536]

61. II. LAJOS ARANYPÉNZE. I, II.[537]

Kétségtelen, hogy Szerémi gyűlölettel viseltetett a királyné mint német származású hölgy iránt s így az ő részességét a rossz pénz szerzéséhez kelleténél nyomósabban emlegeti. Rosszhiszeműségét az író azzal is árulja el, hogy az egyházi kincseknek pénzzé való verését Mária személyes kapzsiságára vezeti vissza, mintha vele a királyné nem az országnak, hanem a saját maga szükségletének kielégítésére gondolt volna,[538] a miben azonban vádja teljesen igazságtalan. Mária és férje viselkedését ez ügyben csakis az országos köz anyagi viszonyaik züllöttsége teszi megérthetővé. De egy pszichológiai momentum is magyarázza a dolgot. Az anyagi szűkösség egyik közvetlen következménye volt, hogy Mária kezdetben szellemének azt a tulajdonságát, mely későbbi életéveiben oly határozottan kifejlődött s egyéniségét annyira önállóvá tette, önállóságát ki nem fejthette. A folytonos függőség és ráutalás mintegy békóba szorította energiáját. Az ország hatalma akkor három férfiu kezében volt: Szalkay Lászlóéban, Brandenburgi György őrgróféban és Del Borgo Károly császári követében. E három férfiu a legjobb egyetértésben élt egymással, támogatták kölcsönösen önző érdekeiket s függővé tették maguktól még azokat is, kik belátva önző czéljaik politikájába, lelkükben határozott ellenségei voltak. Mikor ők Lajos kíséretében Prágából visszatértek Magyarországba, csakhamar elszakadtak egymástól. Del Borgo Károlyt V. Károly császár visszahívta a magyar udvartól, Brandenburgi György pedig viszályba keveredett Szalkayval és pedig a miatt, mivel Szalkay László elhódította az őrgróftól azt a Helene nevű cseh hölgyet, ki Lajosnak Prágából való visszajövetelekor az udvarral hazánkba jött.

62. II. LAJOS EZÜSTGARASA.[539]

E viszály következménye volt, hogy Szalkay egyes magyar urakkal szövetkezett az őrgróf ellen, kit végül is sikerült az udvartól távol tartani. Minden hatalom Szalkay kezébe került.[540] E férfiu jellemét az egykorúak, Campeggio és Burgio nagyon selejtesül tüntetik fel. Nagy műveltségű, szép tanultságú férfiú volt ugyan, de annyira önző és érdekhajhászó, hogy e rút szenvedélyének minden egyéni, állásbeli és hazafias tekintetet feláldozott. Szertelen gazdagságra törekedett, hogy a haza tönkrejutása esetén is legyen miből bőségesen megélnie. Az országtanácsba tőle függő urakat neveztetett ki s Burgio jelentéseiből tudjuk, hogy mily körmönfont ravaszsággal vihette általuk czélhoz a maga terveit. Mária királynét is egészen függővé tette magától azáltal, hogy anyagi és pénzügyi viszonyait úgy rendeztette, hogy folyton az ő közvetítésére rá volt utalva. Alig szabadult meg a királyné az egyik szükségből, máris a másikba esett, úgy hogy Szalkay s az országtanács folytonos támogatására szorult s azzal egészen tőlük függővé lett.[541]

Jegyzetek

- 222. Smets: Az osztr. birod. története II, 468.[VISSZA]
- 223. Rex Lvdouicus mirae indolis. (Diarium Johannis Cuspiniani de Congressu Caesaris Maximiliani I. et trium Regnum, Hungariae, Bohemiae, Poloniae. Bélnél: Adparatus. 283. l.)[VISSZA]
- 224. Tört Tár XXV, 56.[VISSZA]
- 225. Tört Tár XXV, 153.[VISSZA]
- 226. Fessler: Die Geschichten d. Ungern VI, 3.[VISSZA]
- 227. Summario di una letera scripta al Serenissimo Principe nostro per Francesco Massaro venuto secretario di d. Lorenzo Orio dotor e caualier orator in Hongaria. Data 5 octubrio 1523. Kiadva a M. Tört. Tár-ban XXV, 291. A turini áll. ltár Francesconi-gyűjteményéből ismerteti b. Nyáry Albert: Századok 1869. III, 237-38.[VISSZA]
- 228. Virtute, ingenio, proceritate … supra etatem conspicuus. (In vitam Ludovici, közzétéve in Actis Tomic. VIII, 253.)[VISSZA]
- 229. Nature singulari bonitate et preclara indole virtutis insignis. (In Actis Tomic. VIII, 232. Bonfinnál i. h. 757.)[VISSZA]
- 230. Nature singulari bonitate et preclara indole virtutis insignis. Ingenio erat miti admodum ac minime feroci, ad omne rectum et honestum mire flexibili et sua etiam sponte procliui … verax, constans et secreti, si quod ei credidisses, tenacissimus. (In Actis Tomic. VIII, 232. Bonfinnál i. h. 757. l.)[VISSZA]
- 231. rex ipse, praeclarae indolis adolescens et summae virtutis specimen. (Tarnow, 1528. aug. 5. Közölte in Actis Tomic. X, 351.)[VISSZA]
- 232. Kiemeli annak bona indoleseit. (Hist. Bohemiae XXXIII, 203. l.)[VISSZA]
- 233. seriis et gravibus de Republica consiliis sese immiscere, supplicum libellorum expeditioni vacare, miseros et calamitosos sublevare, clementiae et liberalitatis indica praebere, pietati et religioni imprimis studere. (Hist. de rebus Vngaricis libri XXXIV. Lib. VIII. p. 82. Kölni kiad. 1622. VI, 85. VII, 100.)[VISSZA]
- 234. Fuit is … nemini molestus, largus … amabilis, et placidus natura. (In Appendice ad Petri Ranzani Epitomerer. Hungaricar. Index XXXVIII. Schwandtnernél: Script. I, 517.)[VISSZA]
- 235. Non enim ignoramus, quae sit indoles virtutis tua, et quantum de tua probitate, ingenio, humanitate sperandum sit. (Theinernél: Vet. Mon. II, 651.)[VISSZA]
- 236. (A Dietrichstein-féle lakodalmi képen.)[VISSZA]
- 237. A velenczei követségi titkár jelenti április 15-ike alatt: La Raina sta in leto per la gravedenze; aztán április 29-ike alatt: La Raina non si move, e grossa e grassa. (Marino-Samutónál: Világkrónika május 11-ike alatt.)[VISSZA]
- 238. Fraknói: A Hunyadiak és a Jagellók kora 414. l.[VISSZA]
- 239. Brutus: Hist. Praynál: Annales IV, 322. Istvánffy: Hist. Lib. IV. 33. Geiszan: Hist. Tagebuch d. Erzhauses Österr. 130. l. Engel: Gesch. des Ungr. Reichs III. II, 530. Fessler: Die Geschichten d. Ung. V, 829.[VISSZA]
- 240. ante tempus, adolescens, írja Zsámboki, canos aliquot capillos alebat. (In appendice ad Ranzani Epitome. Schwandtnernél: Script. I, 517.)[VISSZA]
- 241. «imbecillis est, et ad gubernacula regni minime aptus», mondja egy 1516. évi márczius 26-ikán kelt s Miksa császárhoz intézett veszprémi tudósítás. (Eredetije és jó másolata a bécsi cs. államlevéltárban, Maximiliani-gyűjteményben. Közli Szabó Dezső: A magyar országgyűlések tört. II. Lajos korában 113-116. lt.[VISSZA]
- 242. Ilyenül szerepel úgy a szakkatalógusokban, mint a leíró-művekben és még a világtörténelmi munkákban is. Így például a Corvin-Held-féle: Illustrirte Weltgeschichte für das Volk cz. műben. Leipzig u. Berlin 1882. IV, 289.[VISSZA]
- 243. A mellvért most a bécsi cs. műtört. múzeumban van. Rajzát közli Fraknói: M. Nemz. tört. IV, 509. Thallóczy: Zay Ferencz élete 6. l. Held-Corvin, Szendrey és az Osztrák-magyar monarchia irásban és képben czímű mű MO. I. köt. stb. Már a régibb műtörténetírók kétségbevonták mint Lajos mellvértjét. Ipolyi Arnold «állítólagos»-nak mondja. (Századok 1876. X, 490.) A vért mellén alkalmazott L. S. monogramm nem is bizonyíthatja, hogy a Lajosénak tartsuk. L. 65. l.[VISSZA]
- 244. Hassenstein levélgyűjteményében, a boroszlói városi könyvtárban (Sign. N. 716. 156. l.) 1570-ből. Közölve Neustadt Louisnál: Markgraf Georg v. Brandenburg 34. l.[VISSZA]
- 245. E bella et grande mondja róla.[VISSZA]
- 246. 1523 október 5-iki jelentésében. A turini áll. ltár Francesconi-gyűjteményében. I. b. Nyáry Albert: Századok 1869. III. 237-38. M. Tört. Tár XXV, 291.[VISSZA]
- 247. Viribus corporis supra etatem conspicuus. (In vitam Ludovici. Közzétéve in Actis Tomic. VIII, 253.)[VISSZA]
- 248. In Actis Tomic. VIII, 232. Bonfinnál i. h. 757. l.[VISSZA]
- 249. Hist de reb. Vngarisch. Lib. VIII, p. 82.[VISSZA]
- 250. Fuit in corpore valido, bene sano, colore subfusco, ad quaevis solatia natus. (In Append. ad Petri Ranzani Epitome. Ind. XXXVIII. Schwandtnernél: Script. I. 517.)[VISSZA]
- 251. (Miksa császár innsbrucki síremlékén.)
  Eredeti fényképfelvétel.[VISSZA]
- 252. A bécsi hadtörténelmi muzeumban Boeheim Vendel reproductiója. L. Mill. tört. IV. köt. 509. l.[VISSZA]
- 253. Az okirat szövege szerint «capillulis albis et nunc primum pullulantibus», minek értelme, a kép magyarázata szerint nem lehet «jelentkező fehér haj», hanem a capillamentum = nagy, hosszú, eresztett haj, capillatus = nagy hajú, hajas értelmében «tömött, eresztett hosszú haj». A kép, mint Szabó Károly írja, szebb miniaturjeihez tartozik. A XIV. és XV. században uralkodó németalföldi van Eyck-féle iskola realistikus befolyása rajta szembetűnő, minélfogva következtethetjük, hogy azon «pictor», ki – az okmány szerint – «non indocta manu» azt készítette, a németalföldi vagy a kölni iskola tagja volt. (Századok 1871. v. 680.)[VISSZA]
- 254. Közli a gr. Sztáray-család nagymihályi levéltára eredeti példányáról Fraknói a Magy. Nemzet Történeté-ben (Millennáris kiad.) IV, 589.) Azonk. közli ezt a Sztáraynak homonnai ltárából varians kiállításban a Beöthy Zsolt-féle Magyar irodalom története. Bpest 1896. I, 142. Lásd még Századok 1871. VI, 581.[VISSZA]
- 255. IX. terem 1428. sz.[VISSZA]
- 256. L. Übersicht der kunsthistorischen Sammlungen d. allerh. Kaiserhauses. Wien 1912. 273. l. Saal IX. 1428. sz.[VISSZA]
- 257. IX. terem 1429. sz. L. itt 48. l.[VISSZA]
- 258. Ugyanott 273. l. Saal IX. 1425. sz.[VISSZA]
- 259. Ugyanott 361. lap.[VISSZA]
- 260. Közli Fraknói i. h. IV, 502. L. itt 67. l. I(polyi) A(rnold): Századok 1876. X, 503.[VISSZA]
- 261. Übersicht der kunsthist. Sammlungen d. allerh. Kaiserhauses. Wien 1913. 361. l.[VISSZA]
- 262. I(polyi) A(rnold): Századok 1876. X, 503. és Deák Farkas: Magyar emlékek Brüsselben. Megj. a Századok 1872. évf. V, 723.[VISSZA]
- 263. XI. terem 564. sz.[VISSZA]
- 264. Meglep, hogy Deák Farkas, ki szintén említi, «20-22 év körülinek» veszi. (Századok 1872. VI, 723.)[VISSZA]
- 265. Ezt Deák Farkas véli mondhatni. (Századok VI, 723.)[VISSZA]
- 266. XI. terem 620. sz.[VISSZA]
- 267. II. Lajos arczképe. Megjelent a Századok 1869. III, 200-201. és u. o. 192.[VISSZA]
- 268. A képet közli a M. Nemzet Tört. (Millennáris kiad.) IV, 415. Ugyanazt a Tört. Életrajzok V, 154. És itt 63. l.[VISSZA]
- 269. Közli a M. Nemz. Tört. IV, 492. És a Die österr.-ung. Monarchie in Wort u. Bild I, 139. És itt 70. l.[VISSZA]
- 270. Sigmund Freyherr zu Herberstain Neyperg u. Guetenhag stb. Gecruckt zu Wienn inn Oesterreich durch Michael Zimmerman MDLXII. És Selbst-Biographie, közölve Font. rer. Austriac. Script. I, 225. Ez utóbbiban azonban az arczkép másolata nincs meg.[VISSZA]
- 271. A rézmetszetet közli Fraknói: Erdődi Bakócz Tamás életrajzában a Tört. Életrajzok-ban V, 162. l. itt 73. l.[VISSZA]
- 272. A kép czéduláján mint Barthei Beham műve van feltüntetve, de a képtár katalogusában mint Blinck Jakab műve szerepel. (Grieben: München. Berlin. Albert Goldschmitt. 1910-1911. 61. lap. 268. szám.[VISSZA]
- 273. (Az ambrazi arczképgyűjteményből.)
  A bécsi udvari műtörténelmi muzeum ambrasi arczképgyűjteményében levő eredetiről Túry Gyula másolta.[VISSZA]
- 274. (Burgkmayr egykorú rajza után.)
  Színezett képe után készült egykori másolat a gróf Thun-Hohenstein-család hitbizományi könyvtárában. Az udvari műgyűjtemények évkönyvének reproductiója után. L. e mű 71. lapján közölt leírást.[VISSZA]
- 275. Az Ernst Lajos képtárában lévő metszetről.[VISSZA]
- 276. Közli a M. Nemzet Története (Millenniumi kiad.) IV, 459. l. itt 74. l.[VISSZA]
- 277. Közli a M. Nemzet Története (Millenniumi kiad.) IV, 514. l. fejléczünket.[VISSZA]
- 278. A magyar nemzet napjai I, 2. És Századok 1869. III, 200.[VISSZA]
- 279. (Wirix metszete után.)
  a Herbrstein-féle «Gratae posteritati stb.» cz. műben.[VISSZA]
- 280. Armorum tractandorum, equitandi, venandi et alia huiusmodi iuuenalia et militaria opera exercendi studiosus. (In Actis Tomicianis VIII, 232. Bonfinnál: Hist. 757. l.)[VISSZA]
- 281. Óváry: M. Tud. Akad. tört. bizottságának oklevélmásolatai. 265. l.[VISSZA]
- 282. Amaz időkben vadászat, madarászat s hasonló foglalkozások az előkelő egyének megengedett szórakozásai voltak. Iucunda dumtaxat exercitia utique, suis temporibus viro principi concedenta, mondja Istvánffy. (Hist. VI, 85.)[VISSZA]
- 283. Ezt kimutatja abban az iratban, melyet Erzsébet királyné, II. Ulászló anyja II. Lajos nevelése dolgában szerkesztett. (Zeissberg: Kleinere Geschichtsquellen Polens im Mittelalter 110. l.)[VISSZA]
- 284. A Schydlowiecz-féle Napló másolatai a M. Tud. Akadémia tört. bizottsága gyűjteményében. Ennek nyomán Fraknói: II. Lajos és udvara cz. műve. (Olcsó könyvtár 1878. 46. sz. 52. l.) Egy ily vadászatnak, bár fantastikus, de a való igaznak megfelelő rajzát olvashatni Sacher-Masochnak: Der letzte König d. Magyaren cz. művében I, 146. s kk. ll.[VISSZA]
- 285. Mint győztes lovag szerepelt Székesfejérvárott II. Lajos koronázásakor 1508-ban (Vincenzo Guidoto 1508. évi április 4-iki jelentése a M. Tört. Tár-ban XXIV, 153. l.), Boroszlóban 1511-ben (Kloss: Kulturgeschichte v. Breslau II, 195.), Bécsben 1515-ben a congressus alkalmakor (Cuspinianus: Diarium 26., 28., 30. ll. és Bartholimus: Hodeporikon 120. l.), 1519-ben a farsangi tu niron. (Spiess: Aufklärungen 64. s k. ll.[VISSZA]
- 286. Óváry: M. Tud. Akad. tört. bizottsága oklevélmásolatai 50. l.[VISSZA]
- 287. A Magy. Nemz. Múzeum régiségtárának eredeti példányáról Cserna Károly másolta le. Körirata olvasását l. e mű 73. lapján.[VISSZA]
- 288. (Ifj. Bernhard Beham emlékérme.)
  Körirata: LVDOVICVS DEI GRATIA HVNGARIE BOEMIE E[TCETERA] REX Közbül: 15/25 Hátlapján kilencz czímerrel s e körirattal: MAR[CHIO] MORAVIE LVSACI DVX LVCEN[BURGENSIS] SLESOA[VISSZA]
- 289. ingenio … supra etatem conspicuus. (In vitam Ludovici, kiadva in Actis Tomic. VIII, 253.)[VISSZA]
- 290. In Actis Tomicianis VIII, 232. Bonfinnál: Hist. 757. l.[VISSZA]
- 291. Hist. de rebus Vngaricis libri XXXIV. Lib. VIII. p. 82.[VISSZA]
- 292. bene sano … ingenio satis excitato. (In Appendice ad Petri Ranzani Epitome. Ind. XXXVIII. Schwandtnernél: Scriptores I, 517.)[VISSZA]
- 293. Főudvarmesteréül, magister curiae, gersei Pethő Jánost s háznagyul Istvánffi Istvánt találjuk említve. (Engel: Gesch. d. Ungr. Reichs. Wien 1834. III. II, 136.) Egy külföldi író, Neustadt Lajos úgy Pethőt mint Istvánffyt a gyermekkirály nevelőivé teszi. (Markgraf Georg v. Brandenburg 29. l.)[VISSZA]
- 294. Lajos két oklevélben önmagának ellentmondólag egyszer 2, másszor 3 évinek mondja Balbinak tanárkodását. Egy harmadik, Zsigmond lengyel királyhoz intézett levelében 3 évinek, per triennium. (Retzernél: Opera Balbi I, 36.) Miksa császárhoz intézett levelében nagy dicsérettel említi tanítását. Nos ipsos etiam, mondja, carissimamque sororem nostram primis litterarum elementis erudivit, per integrumque biennium solertissimi praeceptoris munus explevit. (Katona: Hist. Crit. CVIII, 554-55. Bél: Not. I, 555. Knauz M. Sion IV, 88.) A tétényi táborból 1521 augusztus 8-ikán írott s Wolsey yorki bíborosérsekhez intézett levelében dicsérettel halmozza el Lajos Balbit, kit követeképen Angliába küldött. Elegimus – mondja – ex omnibus Consiliarijs nostris hunc precipuum ad tam arduas res tractandas Oratorem quem nobis semper fidissimum sincerissimumque sumus experti, et quo praeceptore solertissimo, deinceps omnium nostrarum rerum Consultore ac ministro fidissimo usi sumus, eique tantum confidimus quantum mortalium cuique confidi potest. (A londoni Cottoniana-féle könyvtárban lévő eredeti okiratot közli Simonyi: Londoni magyar Okmtár V, 66.) Gróf Szentgyörgyi Péterhez írott levelében pedig: nos ipsos primis litterarum elementis praecipua cum dexteritate, ac diligentia erudivit, optimique, ac solertissimi praeceptoris officio per biennium in ingenio nostro, quantum pro aetatis teneritudine licuit, excolendo est perfunctus. (Knauznál: i. h. IV, 88. Bélnél: Not. I, 550. Katonánál: H. Crit. XVIII, 554., 555. és XIX, 143.) Fáradozásáért hálásnak is mutatta magát, 1525 szeptember 18-ikán őt és káptalanát ajánlja Bornemissza János pozsonyi grófnak és Aczél István pozsonyi várnagynak oltalmába. (Knauznál: M. Sion IV, 171.) Lehetetlen elhinnünk, hogy azon ocsmányságok: pederastia hitetlenség, lélektagadás, melyekről Lobkovitzi Hassenstein Bohuslaw egyik distichonja Balbit vádolja (Illustr. ac generosi D. D. Bohuslai Hasisteynii a Lobkowitz … farrago poëmatum per Thomam Mitem. Praga 1570 d. 162. f.) Lajos nevelésében valamelyes befolyással lett volna, úgy amint azt a magyarellenes Neustadt Louis elhitetni szeretné, csakhogy kedvencze, György brandeburgi őrgróf vállairól a vádak súlyát elhengerítse. (Markgraf Georg v. Brandenburg 35. l.) Az a férfiu, kit II. Lajos ob excellentes virtutes egregiamque doctrinam dicsér, (Knauz i. h. IV, 95.) nem lehetett az a puerilium amorum sectator et iuventutis corruptor, kit ilyenül vádol.[VISSZA]
- 295. Poeta praeclarissimus, Orator et Poeta excellens. Ő maga erdélyinek mondja magát s azért tévesen teszi őt meg olasznak Neumann Louis. (Markgraf Georg v. Brandenburg 37. l.) Diplomácziai szerepléséről l. Acta Tomic. I, 100, 113., 222. III, 70., 97., 144., 159., 202., 254. IV. 363. Az Opus epistolarum (Erasmus Rotterdamus összegyűjtött levelei) 1529-iki kiadásában Piso az indexben mint «praeceptor Ludovici quondam Ungariae regis» van megnevezve. (Századok 1905. XXXIX, 64.)[VISSZA]
- 296. Egy német író abból, hogy a velenczei Suriano már 1516 deczember 20-ikán róla nem tesz említést, csak György őrgrófról és Bornemisszáról (M. Tört. Tár. XXV, 56.) azt következteti, hogy Piso csak igen rövid ideig volt Lajos oldala mellett. (Neustadt: Markgraf Georg v. Brandenburg 37. l.)[VISSZA]
- 297. Burgio pápai nuncius VII. Kelemen pápához intézett 1525 április 13-iki jelentése.[VISSZA]
- 298. ut neque te senes consilio, neque adolescentes solertia superent in omni pia actione et suscipienda et perficienda.[VISSZA]
- 299. equem tot piis operibus sanctis clarum, tot etiam nobis testimonia carum efficiunt. (A pápai breve 1524 február 20-ikán kelt. Másolata megvan a budapesti egyet. könyvtár kéziratos osztályában. Közli Schmith: Episcopi Agrienses II, 253-55. Katona: Hist. Crit. XIX, 433-35. Theiner: Vetera Monumenta II, 633-34. Luksics: Egyháztört. Emlékek a magyarorsz. hitújítás korából I, 113. Ugyanő: Mon. Rom. Eppat. Vespr. IV, 295-96. s részben, magyarul Fraknói: MO a mohácsi vész előtt 37. l.[VISSZA]
- 300. Brodarics írja ugyanis 1525 november 30-ikán Budáról a pápához intézett levelében: Quae cum ego nostro Abstemio… narrasem (t. i. a pápának II. Lajosról való gondoskodását), non potuit … lachrimas prae gaudio, continere, considerans Sanctitatem Tuam tantam de filio communi (nam et ipse Regem filium sibi, iure educationis vindicat), curam et sollicitudinem habeo. (Fraknóinál: MO a moh. vész előtt 185. l.)[VISSZA]
- 301. Ezt Suriano közléséből tudjuk: E mostrar e altre cose degne di saputa di uno excellentissimo Re. (M. Tört. Tár. XXV. köt. Azonk. l. Fraknói: Brandenburgi György i. h. XXXVI, 344. És Neustadt: Markgraf Georg v. Brandenburg als Erzieher am ung. Hof 42-43. ll.[VISSZA]
- 302. Körirata: LVDOVIC[US] VNGA[RIAE] E[T] C[ETERA] REX CONRA TVRCA[M] PVGNANDO OCCVBVIT Belől: I. 5 / 26. ETATIS SUE. 30.[VISSZA]
- 303. Lorenzo Orio tudósítása szerint. Vincenzo Guidoto a franczia nyelv helyett a németet említi. (Quellen u. Forschungen z. vaterl. Geschichte 135. l.) A német nyelvet Aluixe Bon is említi olyasul, melyet Lajos beszélt. Palaczky pedig téved, mikor azt mondja, hogy Lajos csakis csehül tudott. (L. Neustadt Louis: Markgraf v. Brandenburg 40. l.)[VISSZA]
- 304. Palaczky: Gesch. v. Böhmen V, 2. 288. Neustadt i. h. 40. l.[VISSZA]
- 305. Amazok kiadvák az Acta Tomiciana oklevélgyűjteményében. Emezek pedig a müncheni kir. levéltárban találhatók.[VISSZA]
- 306. Parla con un reputatione, írja a követ 1516 deczember 28-iki jelentésében. (Fraknói: II. Lajos udvara 4124. l. Azonk. l. ugyanőt: Brandenburgi György, közölve a Budapesti Szemle 1883. évf. XXXVI, 343.)[VISSZA]
- 307. Istvánffy: Hist. Lib. VI, p. 55. Dubravius: Hist. Lib. XXXIII. p. 835. Balbinus: Miscellan. Lib. VII. p. 233. Fessler: Geschichten VI, 4-5.[VISSZA]
- 308. Ez kitetszik Ferdinándnak egyik, 1526-ban június 27-ikén Speierben keltezett leveléből. (Megvan a cs. k. pénzügyministerium udv. pénzügyi aktái között. Oberleitner: Archif. f. Kunde Österr. Gesch. Quellen XXII, 27. l.)[VISSZA]
- 309. Nagyon érdekes adatra találunk erre vonatkozólag VII. Kelemen pápának egyik 1525. évi november 24-ikén Lajos királyhoz intézett levelében, melylyel ő Logus György humanista ifjut ajánlja a királynak, mikor az végzett olaszországi tanulmányai után hazament. Is nobis, t. i. az említett ifju, narravit se biennium sane in Italiae gymnasiis litteris operam dedisse, adiutum literalitate et munificentia Serenitatis tuae, quod ei annuum subsidium ducatorum aureorum constitutisses: gratissimoque animo sese opus tuum et abs te factum esse predicavit. (Közölve Theinernél: Vet. Mon. II, 654.)[VISSZA]
- 310. Mikor a király hírét vette a nagyműveltségű humanista, Burgio báró nunciussá történt kinevezésének, e felett való örömének kifejezést adott a Brodaricshoz Rómába intézett levelében: Quod Baro Siculus ad nos revertitur, libenter audivimus; delectant enim nos vivi humanitas, virtus et conditio non vulgaris. (Praynál: Epist. Proc. I, 181.)[VISSZA]
- 311. Fraknói: II. Lajos és udvara 414-415. ll.[VISSZA]
- 312. Körirata: LVDOVICVS D[EI] G[RATIA] HVNGARIE BOHEMIE REX. A hátlapon: MARCH[IO] MORA[VIAE] E[T] DALMACIE CROACIE E[T] C[ETERA].[VISSZA]
- 313. Sacher-Masoch politikai regényének phantasmagoriája. Szerinte «Mária magas, nyulánk testű, buja szépségű nő volt, kinek daczos kifejezésű osztrák ajka emelte júnói feje ingerét». (I. m. I, 85. l.)[VISSZA]
- 314. Thallóczy: Zay Ferencz életrajzában. (Történelmi Életrajzok. Budapest, 1885. 13. l.)[VISSZA]
- 315. A követjelentések használhatóságáról újabban több, nem éppen optimista nézet nyilvánult (L. Századok 1911. XLV, 449.) azon feltétlenül dicsérő elismeréssel szemben, melylyel régebben e diplomacziai okiratokat elhalmozták. (L. Századok.)[VISSZA]
- 316. Cuers: De Georgii vita 9. l.[VISSZA]
- 317. Era molto amica dial Signoria nostra, írja Benedetti János Ferencz velenczei követségi titkár egyik jelentésében. (Marino Sanutonál: Világkrónika 1506 augusztus 6-ika alatt.) Velencze iránt való szeretetének azzal is adott kifejezést, hogy magát a velenczei köztársaság leányának mondotta; Lajos főkeresztatyjául a köztársaságot kívánta, terhessége idején velenczei osztrigát és velenczei szülésznőt kívánt magának küldetni. (L. az idézetteket Wenzelnél: Századok XI, 833.)[VISSZA]
- 318. inimicissimo di questo stato, írja róla Massaro. (M. Tört. Tár XXV, 287.)[VISSZA]
- 319. A turini áll. ltárban a Francesconi gyűjteményben. Ismerteti b. Nyáry Albert: Századok 1869. III, 238.[VISSZA]
- 320. Körirata: LVDOVIC[US] HVN[GARIAE] REX. A hátlapon: PATRONA VNGARIE.[VISSZA]
- 321. (Eredetije a berlini kir. Képtár metszetgyűjteményében őrzött eredeti metszetről, melyhez dr. Friedländer múzeumigazgató úr előzékenységéből jutottunk.)
  Ismertetését s a kép aláírásának olvasását l. e mű 83. lapján a jegyzetben 8. sz. a.[VISSZA]
- 322. U. o.[VISSZA]
- 323. U. o.[VISSZA]
- 324. U. o.[VISSZA]
- 325. e tutto il giorno la vol cavalchare cavalli che saltano, sollazare et ben mangiare a tutte Choro metendo indigestum usper indigestum, perho non si po ingrauidar. (M. Tört. Tár XXV, 286.)[VISSZA]
- 326. A) Mária festett arczképeiből ismeretesek: 1. Egy Londonban a Burlington-Houseban, mely a Society of Antiquaries tulajdona. Mária halaványarczú, barnahajú, csinos 14 éves leány. Turquoise kék alapra van festve, de London kormos levegőjétől már megviselt állapotú. Mária fején széles karimájú piros kalap van, ennek lapos karimája gyöngyökkel és aranyékszerekkel gazdagon díszített. Ujján gyűrű ékeskedik. A vászon felső részén aranybetűkben olvasható: Mária + Regina | 1520. Anno etatis 14. (Látta és leírta Kropf Lajos a Századokban) 2. Különösen szép s kitűnő mesterre valló olajfestményű mellképe őriztetik a belgiumi Turnhout városháza tanácstermében, melyről későbben lesz szó. 3. A budapesti szépművészeti múzeumban, a régi képek tárlatában látható Máriának egy hűen festett arczképe, az 1540-ben meghalt Ioost van Cleef műve. Egykorú eredeti kép. 4. Az ambrazi arczképgyűjteményből származó, ez idő szerint a bécsi császári éremgyűjteményben, tiroli Ferdinánd főherczeg arczképgyűjteményében Máriának két arczképe van. Ezek egyike (Tafel X. Fig. 157.) fiatalos mellkép, balra, csaknem szembe fordult arczczal, fekete szemekkel, sötétszőke hajjal, aranyhímzésű fekete barettel, melynek nyakfedőjén a gyémántokkal kirakott pht betűk fénylenek, a betűk alján gyöngyök. A szögletesen kivágott ruha fekete, arany hímzéssel díszítve. Elől a mellen a fekete széllel befogott s ezüst hímzéssel díszített vöröses alsóruha gyenge szegélye látható. A finom, ránczokba hajtott ing keskeny fodrozatban és széles nyakszalagban végződik. Egy rövid, kettős nyaklánczon ékszer lóg, mely fekete alapú korongból áll. Ezen két szürke alak van, mely a tokot tartja. Az egész kép fűzöld alapra van festve. (Rajzát közli Fraknói: A Hunyadiak és Jagellók kora cz. művében 473. l. A magyar nemzet millenniumi történetének IV. kötetében.) 5. Mária két üvegfestésű arczképe látható a brüsseli St. Gudule-egyháznak, későbben tüzetesebben leírandó csúcsíves ablakán férjének, II. Lajosnak arczképeivel együtt. Az egyik üvegfestményt Michael Coxia kartonja után Jan Haeck, a másikat pedig van Orly készítette. Az évszámok, egyikén 1538, másikon 1547, mutatják, hogy míg II. Lajos (†1526) csak régibb mű után, addig Mária személyes felvétel után készült egykorú festmény s így annál hitelesebb arczvonása. 6. Máriának egy hártyaokmányos szép arczképe látható a herczeg Eszterházy-hitbizományi könyv- és levéltárban, Kismartonban. Az okirat Oláh Miklós primás kinevezési okirata. Mint különösen szép festményre, figyelmeztette rá Marczali Henrik. 7. A berlini múzeumban van Mária színes fametszetű arczképe. Testén elől négyszögben kivágott brokátos ruhával, magasan álló gallérral, vállán és mellén háromsoros gyöngysorokkal, hasított ruhaujjakkal, vállán ránczokba rakott és lecsomózott szövettekercsekkel, fején sűrűn reczézett fejkötővel s a felett magas karimájú, kissé ferdén álló, drágagyöngyökkel dúsan ékesített kalappal, hosszukás, szép, üde arczczal, keskeny és erősen kidomborodó orral, erős és határozott állal, keskeny és magasan ívelő szemöldökökkel, fülig lenyúló s símán fésült dús hajzattal, mellén zsinóron vagy karikán lógó kettős medaillon, alant nagy gyöngygyel. (Közli Loga a berlini múzeum évkönyvében: Jahrbuch der k. preuss. Kunstsammlungen 1889. 209-210. ll. I. képmelléklet. Utána Kövér Béla az Arch. Ért. Uj foly. 1890. X. k. 246. l. és Fraknói: A Hunyadiak és Jagellók kora 447. l.) 8. Ugyancsak a berlini múzeumban egy másik, eddig kiadatlan arczképe van Máriának, mely őt az előbbinél valamivel fiatalabb korában tünteti fel. A királyné féltesttel ablaknyílásból jobbra tekint, ruhája olyan, mint az előbbi képen, de nem oly gazdag. Arczvonásai az előbbiekhez hasonlók. A kép párkányán cursiv írással 1519. évi német felirat szerint Frau Marie gebornne Kunigin zu Castilien Romisch vnd hispanischer kuniglicher vnt schwester Die Kunig Ludwigen von Hungern eelich vermehelt ist. Irs alters im funffzehennden Jaren 1519. 9. Königsbergben a porosz herczegek képtárából származó egyik kép Mária királyné arczmását tünteti fel. Halvány arcza hosszukás, kerek szemei barnák, orra vékony s nyújtott, szemöldökei finoman ívültek, sötétszőke dús haja gondosan félrefésült, szája formás, erősen kifejlett alsó ajakkal, ruházta igen gazdag, fején fekete bársonyból készült nagy barett, aranyszövetes béléssel, szintén fekete bársonyból készült ruhája bőujjú aranybarna kelme-mustrákat mutató borítékokkal, ránczokba szedett fehér patyolatinggel, e fölött aranynyal átszőtt gallérral, a melyen egy férfi és női alak, valamint tarka virágok hatásosan ütnek el az aranyos háttértől. Nyakán lelógó nehéz aranyláncz, ahhoz erősített zománczos ékszerrel, drágakővel és hatalmas gyöngygyel. Derekán aranyos öv. A királyné kezeiben keztyűk. A kép hátterén aranyos latin majusculákkal e felirat: M. D. XXIJ. CAL. CVLIJS ETATIS. REGINE. MARIE. XVJ. MENSIS. SEPTEMBRIS. IJMAGO FVIT. (Ezt az arczképet közölte Ehrenberg H.: Die Kunst am Hofe der Herzöge von Preussen. Leipzig u. Berlin 1899. Onnan Éber László: Mária királyné arczképe Königsbergben. Arch. Ért. Uj foly. 1899. XIX, 193-196.) Francis Beckett és Ehrenberg véleménye szerint ez arczkép alighanem Blinck Jakab német festő, rézmetsző és fafaragó műve, ki 1569-ben halt meg. A mű a német renaissance-festészet becsesebb alkotása. 9. A Forgáchok czímerében látható Mária-arczkép annyira syrénszerű, hogy kétesnek mondható, vajjon az csakugyan Mária királynét ábrázolja-e? (Századok 1871, V, 582.) 10. Az I. Miksa császár koronázási kocsiján látható alakok egyike ugyan Máriára vonatkozik, de a mű nyilván csak képzeleti arczkép, mely a történeti bizonyítás erejét nélkülözi. (Dürer ezen eredeti színes rajza megvan a bécsi Albertinában. Kisebbített alakban közli Heyck: Kaiser Maximilian I. cz. művében. Bielefeld u. Leipzig 1898. I. lapon. (Monographien zur Weltgeschichte V. köt.)
  B) Mária ismert szoborművei: I. Márvány mellképe a madridi El Prado-múzeumban található. (Rajzát l. az Arch. Értesítő 1887. évf. Uj foly. VII, 147. és Ortvaynál: Pozsony város tört. III, 69.) 2. Bronzszobra Leone Leonitől szintén a madridi El Prado-múzeumban van. (Rajzát közli az Arch. Ért. 1887. Uj foly. VII, 145.) 3. Aranyozott bronzszobra az Escorial templomában, a Presbyterium evangeliumi oldalán, az V. Károly császár csoportjában levő 5 aranyozott bronzszobor közt szemlélhető. Pompeio Leoni művészi terméke. (L. Zschokke Herman: Erinnerungen an Spanien II, 251.)
  C) Mária reliefarczképei: I. Bronz emlékérem Leone Leonitől. (Rajzát l. Fraknóinál: A Hunyadiak és Jagellók kora i. h. 435. l. És itt 82. l. Arch. Ért. 1887. Uj foly. VII, 149. Ortvaynál: Pozsony vár. tört. III, 71.) 2. Vert műben kidomborodó éremszerű mellképe látható a Mária egykori tulajdonául hirdetett ezüst tintatartón, mely jelenleg a báró Rédl-család tulajdona. (Ipolyi) A(rnold) a Századok 1876. évf. X, 497.) 3. A mohácsi csata emlékére vert érem előlapján, a felső félmezőnyben Mária látható éles profilban, typikus hű arczmásban, balra fordulva, Lajossal szemben. Fején az ismeretes renaissance lapos kalap lecsüngő nyakfedővel. Alatta reczés főkötő, melynek szélein a haj fülig leérően az arczba lehullámzik. Testén négyszögűen kivágott s bőujjú ruha, mellét ránczba szedett ing takarja s fodros gallérban végződő patyolating takarja. Nyakba vetett aranylánczon függő medaillon. A lap háttere virágdíszes. Az alsó mezőnyben a felirat: Lvdo: Vngar Bohe: Que | Regis. Et Mariae. Re | ginae. Dvlciss. Civ | gis. Ac. Proces | In. Flan. (Egyik példánya a müncheni kir. éremtárban, másik példánya a M. Nemz. Múzeum régiségtárában. Rajzát közli Fraknói i. m. IV, 514.) – 4. A mohácsi csata emlékére vert másik érem előlapján, a felső félmezőnyben oszlopos ív alatt Mária balra fordulva, éles profilban ugyanúgy mint az előbbi érmen. Az oszlopos íven kívül jobbról s balról czímerek. Aláírás: Marie. Hvngar: Bohemi | Equae. Reginae. Iam. | Pro. Cesarae. Carol | Vo. In Flandris | Effigies. Hátlapon a mohácsi csata úgy mint az előbbi érmen. (Egyik példánya a bécsi császári éremtárban.) – 5. Mária jobbra fordult emlékérme. Előlapon a királyné typikus arcza erősen kiálló alsóajakkal és állal. Fején főkötő nyaka körül csavart s hosszant lelógó végekkel. Körirata: Maria. Regina. Vng: Vidva. Caroli. Caesa: Et. Ferdi. Reg. Sor. Hátlapon: In. Paciencia, Possidebitis. Animas. Vestras. Lvce. XXI. A mezőnyben földön ülő, jobbra fordult nőalak. Szárnyas angyal keresztet tart eléje. A háttérben tornyos vár. (Egy-egy példány a brüsszeli és a müncheni kir. éremtárban.) – 6. Emlékérem. Előlapon Lajos király és Mária királyné. Mindkettő balra néző profilban. Mezőnyben 15-20. Körirat: Lvdwivs. Rex. Boemie. Et. Vngarie. Maria. Conjvnx. Eivs. Hátlapon: Golyót tartó meztelen alak. Háttérben vár. Körirat. (Egyik példánya a müncheni kir. éremtárban) – 7. Mária mint özvegy. Az érem körirata: Mária. Hvn. Bo. Re. Caroli V. Imp. Soror. Jobbra néző arcz lecsüngő ajakkal. Fején barett, testén prémes felöltő. Az érem 1550 körűl aló. Ismeretlen németalföldi műve. S. sigla. Szép, de nem fiatal arc. (Közli Domanig Károly: Porträtmedaillen des Erzhauses Österreich von Kaiser Friedrich III. bis Kaiser Franz II. aus der Medaillensammlng d. all. Kaiserhauses herausgegeben. Wien, 1896. 4. l. és Tab. V. 26.)
  D) Mária metszett arczképei: Az alább elsorolt 13 arczkép mind a bécsi császári hitbizományi gyűjteményben van. 1. Maria Regina Hongar. Guber. Belgii soror Imperat. Caroli Quinti. R. Sich sculp. et. excud. Mária egész alakban, prémes felöltönyben, barett fején, nyaka körül csavarva. Jobb kezének mutatóujját csatos könyvecskén tartva, balkezében olvasó. Nyakán aranylánczos medaillon. Előtte tört oszlop, annak alján magyar czímer, hármas dombok emelkedő kettős kereszt, fent MO koronája. Jobbról a háttéren donjonos vár. 2. Mária mellképe. Körirat. Maria. Hvn. Bo. Re. Caroli V. Imp. Soror. Fején főkötő, nyaka körül csavarva. Szétálló felsőruha. Szép szájú, finom orrú, jellegzetes szép arcz. Osztrák ajak. (Éremről). 3. Mellkép. Medaillon. Körirata: Maria * Regina * Ec * Qvos * Devs * Conivnxit * Homo * No * Se * Mária fején kalap, alatta fejkötőbe foglalt hajak, csipkés gallér, nyakán aranymedaillon. Kivágott ruha. Egyéni typust feltüntető szép arcz. (Éremről.) 4. Mellkép. Medaillon. Körirat: Mária. D. G. Idegenszerű, szögletes, öreges arcz, fején főkötő. Lapos orr. Nyakán lánczos függőmedaillon. Testén felöltő. Ölében kis eb. (Éremről.) 5. Mellkép. Medaillon. Balra néző profil. Sasorr, habsburgi ajak. Fején aranydíszes kalap. Alul reczés főkötőbe foglalt haj, melynek hullámos fürtjei a reczés főkötőn kívül szegélyzik be az arcz hosszát. Álló gallér. Kivágott ruha. Hermelin felöltő. Nyakán két gyöngysoron lógó rózsamedaillon. Az érem hátlapján M. D. XXVI. (Éremről.) 6. Mária hosszukás mellképe. Körirata: Maria. Dei Gr Hvngariae ac Boemiae Regina – Caroli – V – Imperatoris Soror. Balra néző en face arcz. Fején főkötő, nyaka körül tekert és hosszant lelógó végek. Prémes brokádos felöltő, zsinóros és gombos, rojtos felső ujjakkal. Egészen zárt alsó brokádos ruha. Egymásra tett kezek. Balkezében iráslap 3 sor írással. Szigorú arcz, habsburgi ajak, mérsékelt sasorr. Az egész tojásdad keretben. Keret alatt F. H. (Képről.) 7. Előbbinél kisebb tojásdad mellkép. Jobbra néző fej. Körirat: Marie D’ Avtriche Reine de Hongrie. Öregesb arcz, nagy orr, osztrák ajak. Főkötő, nyak körül tekert s hosszant lelógó végek. Zárt alsó ruha, kilátszó fehér fodros gallérral. Prémes felöltő. (Képről.) 8) Mellkép. Fejkötő lelógó végekkel. Nagy szem, nagy, de nem sasos orr. Gombos alsó ruha, prémes felső ruha. En face jobbra néző arcz. Aláírása: Maria Ab Austria. D. G. Regina Hvngarie. Caroli V. Imperatoris Soror. Gvbernatrix Belgiarum. 9. Balra néző mellkép. Főkötő, nyak körül tekert hosszan lelógó végek. Egészen zárt gombos alsóruha. Prémes felsőruha. Mária kezeiben könyv. Aláírása: Maria Ab Austria D. G. Regina Hungariae, Caroli V. Imperatoris Soror. Gvbernatrix Belgicarum etc. (Alul szögletben Martin van des Enden excudit.) Nagy szem, nagy, de nem sasos orr, osztrák ajak. Jó arcz. (Képről). 10. Jobbra néző en face mellkép. Főkötő nyak körül csavart s hosszan lelógó végekkel. Zárt gombos alsóruha. Prémes felöltő. Mária mindkét kezében rojtos könyv. Aláírása: Maria Ab Austria. D. g. Regina Hvngariae, Caroli V. Imperatoris Soror, Gvbernatrix. Belgicarum &. (Alul szögletben P. Jode excudit. Kézírással: nata anno 1505, nupta 22 Julij Ludovico Hung. Regi, mortua 18 Oct. 1558.) Az arcz elég fiatalos, nagy, de nem sasos orr, osztrák ajak. (Képről.) 11. Tojásdad mellkép. Főkötő, nyak körül csavart, hosszant lelógó végekkel. Kivarrott brokát alsó öltöny. Prémes felső öltöny, gombzsinóros rövid felső ujjakkal. Egymásra tett kezek, a jobb kézben könyv. Fodros alsó ujjak, t. i. a felső öltöny ujjai. Jobbra néző, idegenszerű arcz. Nagy sasorr, osztrák ajak, szigorú tekintet. Aláírása: Marie d’ Avtriche, Royne de Hongrie, et Soeur de l’Empereur Charles le V. Alul b. Moncornet excu. (Képről.) 12. Jobbra néző mellkép. Főkötő, nyak köré csavart, hosszan lelógó végekkel. Mellette lánczon vagy szalagon függő medaillon. E felett mellközepén függő alakú kereszt. Zárt alsó ruha, prémes felső ruha. Aranyrojtos párnán nyugvó kezeinek ujjai szétterjesztvék. Látszik, hogy beszél, mit nyitott szája is bizonyít. Talán nem egészen hű portrait. Fent kézírás: Maria, Carol. V. Soror. 13. Térdkép. Jobbra néző arcz. Hű portrait. Főkötő, nyak körül csavart, hosszant lelógó végekkel. Zárt alsó ruha. Hermelines, prémes felső ruha, fodrokban végződő szűk ujjakkal. Egymásra tett kezek. Nagy szemek, nagy orr, szép száj, hegyes áll. Aláírása: Marie d’ Autriche, Archiduchesse d’ Autriche Reine de Hongrie et de Bohème † 1558. Fent 1849. Szép jellegzetes arcz. (Aczélmetszet.) 14. Bronzmellkép, Mária en face arczczal, nagyszemű, kifejlett orrú, osztrák ajkú szép arcz. Főkötő nyak körül tekerve s hosszant lelógó végekkel. Zárt alsó ruha, felső öltöny. Talapzaton D. Mar | Hvng. Reg. Renaissance díszítés. (Rézmetszet.) [VISSZA]
- 327. Vies des Dames illustres stb. cz. művében.[VISSZA]
- 328. Kropf Lajos: Mária magyar királynénak, II. Lajos nejének arczképe 1520-ból. Közzétéve a Századok 1887. évf. XXI. 72.[VISSZA]
- 329. Maria war üppig schön. (Sacher-Masoch i. h. 43. és 85. ll.)[VISSZA]
- 330. Gans: Österr. Frawen Zimer 108. 115., 124. ll.[VISSZA]
- 331. (Leone Leoni műve.)[VISSZA]
- 332. Prescott: Gesch. Philipps des Zweiten I, 238.[VISSZA]
- 333. di natura fluxa per il che et per il suo nimio exercitio, et moto tutti judicano, la non sia per hauer figlioli. (Firnhaber: Font. rer. Austr. p. 135. Gévaynál: Urk. u. Actenstücke 6. l. Jászainál: A magy. nemz. napjai I.)[VISSZA]
- 334. Justinél: Mária magyar királyné 60. l.[VISSZA]
- 335. (Dürer Albert egykorú metszete után.)[VISSZA]
- 336. (Az eredeti olajfestmény a königsbergi képtárban.)[VISSZA]
- 337. Ha core di far ogni cosa. (1525. évi októberben.)[VISSZA]
- 338. 1526 márczius 15-ikén: «Utinam transformaciones fieri possent, ut ipsa (Maria) in virum regium transferri posset, res proinde nostre melius starent.» (Századok 1876. X, 611-612.)[VISSZA]
- 339. Et per illas causas (többrendbeli bűnét és kihágásait sorolja elő) decolatus erat, quia iam neminem formidabat, quod Regi Ludouci aulicus erat, et Regina valde eum diligebat propter bonam miliciam prosperitatis. sue. (Epist. de perd. cap. XXIV. p. 116.)[VISSZA]
- 340. Campeggio bíbornok-legatus 1525 április 25-iki jelentése. Fraknóinál: MO a moh. vész előtt 67. l.[VISSZA]
- 341. Magy. Nemz. Múzeum. Richter Aurél rajzolta.[VISSZA]
- 342. Thallóczy: Zay Ferencz életrajza 13. l.[VISSZA]
- 343. Kirchmair is említi az emlékiratában: Doch an dem 11-ten Tag Dezember kam von dem Kunig ferdinando gen Insprugg ain her, genant Her Wilhalm von Rogendorf. Derselbig hielt die sponsalia mit der von Vngern, anstat seines Herrn ferdinando. (Denkwürdigkeiten seiner Zeit 1519-1553. I. h. Scriptores I., 451.)[VISSZA]
- 344. So kam gleich an demselbigen tag (t. i. 1520 deczember 11.) Ain Vngerischer herr, genant graf Ambrosy schärcke, der hielt sponsalia mit der von osterreich. Vnd warden also paide vermechlung auch beeligung auf dem abgemelten tag zu Insprugg herlich verpracht. Der Vnger erschine anstat seins herm des Jungen Kunigs vast herlich. Vnd als gewislich der anschlag was, so solten auch paide hochzeitten den Ersten suntag nach ostern volfuert wrden des 1521. Jars. Dan baide wol ze leiden muglich gewesen sind. (Jorg Kirchmaier i. h. Scriptores I., 451-52. Azonk. l. Fessler: Die Geschichten d. Ungarn. VII., 49.)[VISSZA]
- 345. Az erről szóló, Croner János apostoli és császári jegyző által kiállított okiratok Praynál: Annales V., 38. s kk. ll.[VISSZA]
- 346. Az ünnepélyen személyesen részt vett Herberstein Zsigmond báró írja: «Ich belib da (Lynntz), hintz Ertzhertzog Ferdinannd khame, dann da wartettn seiner Durchl. Praut, Khünigin von Hungern Anna, wund Schwester Khünigin Maria. Allso hielt sein Durchl. hochzeyt am Suntag der heilliben Driualtigkhait, das was der Sechsvundzwaintzigist tag May. Bin bey solicher hochzeyt auff mein selbst Cossten beliben. (Selbst-Biographie Karaján kiadásában. Fontes rer. Austr. Script. I., 249.) Közelebbi részleteket közöl egy másik egykorú diplomata: Cuspinianus. Ennek Napló-feljegyzése szerint MDXXI. 26 Maii. Intra 2-dam et 3ia horas ingressus est Lyncium Archidux Austrie Ferdinandus, cum Cardinale Salczburgensi Matheo, Duce Ludouico Bauarie, Episcopo Tridentino, et Andrea de Burgo, qui oratores erant Cesaris Caroli. Sequuti sunt hos tres fratres Marchiones Brandeburgenses Casimirus, Johannes et Georgius, qui una cum Ambrosio Sarckan (Sárkány) agebat oratorem Regis Hungarie. Dehinc Dux Ernestus Bauarie, Episcopus Patauiensis, Episcopus Labacensis (Rauber Kristóf), Chiemensis (Pirstinger Bertold), Viennensis (Slatkoniai György) Episcopus Georgius Duci extra vrbem occurit et crucem osculandam prebuit. Cardinalis (Lang Máté, salczburgi érsek) Ferdinandum cum D. Anna, Regina Hungarie, copulauit, et mane celebrauit officium. Nuptie triduo letissime acte sunt. (Közölve in Font. rer. Austriac. I., 413. Azonk. l. Geissan: Hist. Tagebuch d. Erzhauses Österr. 108. l.) E tudósítást kiegészíti egy másik egykorú író Jorg Kirchmair von Raugen, kitől megtudjuk, hogy a lakodalomnak Innsbruckban kellett volna megtörténnie, hol Anna Máriával együtt már hosszabb időn át nevelkedett, de a tiroli parasztság lázongási kihágásai miatt, Innsbruck nagy kárára a fényes ünnepséget Linzben tarták meg. Im Eingang des Monats juni 1521 (azaz helyesen május 26-ikán), da wart die hochzeit zu linz mit Kunig ferdinando vnd des Kunigs tochter von Hungern herlich verpracht. Der Kunig Ferdinandus kam gar ausser Niderlannd gen Lintz; so kann die Kunigin von Insprugg dahin. Vnnd was gewiss die Maynung, wo im diesem Land vnter der paurschaft nit ain solche vngehorsam erschienen, wär der herlich pracht der hochzeit zu Insprugg gehalten, das dan disem Land nit ain klain Er, auch grosser nutz gewesen wär. (Dunkwürdigkeiten siner Zeit. 1519-1553. Kiadva a Fontes rer. Austr.-ban. Scriptores I., 455. Ezekhez l. még Kollár: Auctar. dipl. ad. Hist. Velii valamint Pray. Annales V., 38. Ugyanő: Hist. regum Hung. II., 590. Katona: Hist. Crit. XIX., 188-204. és u. ö.: Epit. chron. rer. Hung. II., 644.)[VISSZA]
- 347. Közelebb meghatározza az időt Szerémi. Azt írja ugyanis az 1521-ik évhez: Et eodem anno mortuus erat Thomas archiepiscopus in mense Junii inter octauas corporis Christi. Et post sepulturam ejus introiuit ad Hungariam sola germanica ancilla nomen Maria que erat desponsata jam Ludovicii Regis. (Epist. de perdic. Regni Hungarorum cap. XXIX., p. 92.) Bakócz Tamás esztergomi bíboros-érsek † 1521 június 15-én s így Mária június 2-ik felében érkezett ide. Ily értelemben írja Oláh Miklós is: Thomas Bakocz de Erdeodi, card. Strigoniensis, mortuus in mense Iunio, anno 1521 … Eodem anno Maria regina, deducta in Hungariam, excepta fuit Budae a rege Ludouico in mense Iunio. (Bélnél: Adparatas I., 39. Azonk. l. Katona: Epit. Chronologia rer. Hungaric. II., 645.)[VISSZA]
- 348. Prolongauerunt arcem sic Nandor-Albam expedire seu defendere ad sedecimum diem. Inde Regi ad thalamum oportet preparare se. Jam etiam debebant tempestiue auxilium mitere contra Turcas et absoluere arcem nobilissimam predictam. (Szerémi: Epist. de perd. Reg. Hung. cap. XXIX. p. 93.)[VISSZA]
- 349. Introiuit ad Hungariam sola. mondja Szerémi. Majd: Postea venit Maria cum ancillis suis, et nullus cum et aliquis magnus dominus. (U. o.)[VISSZA]
- 350. Ezt Istvánffitól tudjuk, ki szerint Ambrus ur, pénteki nap lévén, Máriát fényes bőjti ebéddel fogadta, mely alkalommal Mária bámulatát fejezte ki a feltálalt halak sokfélesége, különösen a Fekete-tengerben otthonos vizák felett. (Hist. Lib. VII., 57.)[VISSZA]
- 351. Ipsa latrocula venit per Ister aquam super rates et in Cutam supra Strigonien resedit. Et posteam elegerunt episcopum Quinque Ecclesiensem, et magnificam dominam Doroteam vxorem condam Emerici Prinij.[VISSZA]
- 352. Et sic duxerant ad Budam, et de aqua Ister reascendit ad terram supra O-Buda. Et isti aulici, videlicet Ladislaus More et Franciscus Batyani et Lucas Rethlazij, et tales latrones pares ad eam introduxerunt ad Budam. (U. o.)[VISSZA]
- 353. Engel: Gesch. d. Ungr. Reiches III-II., 227.[VISSZA]
- 354. (XVI. századi metszet után.)[VISSZA]
- 355. Acta Tomic. VI., 407-15.[VISSZA]
- 356. Ursinus Velius i. h.[VISSZA]
- 357. Eredeti fénykép után készült.[VISSZA]
- 358. Desselben Jars (1520) im Julio zw dem Khunig Ludwigen geen Hungern durch die öbersten des Erwellten Römischen Khünigs vnnd khünfftigen Khaisers Comissarien oder Regenuten geschickht. Nachdem der Khünig in Behaimb raisen wollt, wichtige sachen zuhanndlen, sambt herrn Jan Mrüxi, dahin dann des Khünigs zu Polln Pottschafften auch derhalben geschickht warn. (Selbst-Biographie Karajánnál: Fontes rer. Austr. Script. I., 225.)[VISSZA]
- 359. Vnnd hienndlen da zw Prespurg gar in September. (U. o.)[VISSZA]
- 360. 1524 nov. 23-án kelt leveléről. Olv. Ladislaus Archi[episcopus] Strigo[niensis] manu p[ro]p[ri]a.[VISSZA]
- 361. Cuspinianus Naplójegyzete: MDXXII 9. Martii. Venit Rex Ludouicus cum Regina et omni curia sua Brunam. Et die sequenti habiuimus audientiam, ac pransi sumus cum Rege et Regina. (I. h. 414. l.)[VISSZA]
- 362. 12. Martii. Accepimus Responsum et pransi sumus cum Regina et Rege (Ugyanő u. o.)[VISSZA]
- 363. 13. Martii. Jurauit Rex Morauis. (Ugyanő u. o.)[VISSZA]
- 364. A velenczei követ 1522 január 21., 26., február 12. és 14-iki jelentései. V. ö. Engel: Gesch. d. Ung. Reichs III., II., 233. Palaczky: Gesch. Böhm. V. II., 453. Szalay: MO tört IV., 567. Fraknói i. m. 434-35. ll. A Jahrbuch d. kunsthist. Sammlungen d. Allerh. Kaiserhauses. Wien 1893. XIV., 157. 1522 márczius 28-ikára teszi.[VISSZA]
- 365. Sacher-Masoch i. m. 45-46. ll.[VISSZA]
- 366. Sacher-Masoch i. m. 45-46. ll.[VISSZA]
- 367. Aus der Nestat schickt mich sein Fürstl. Durchl. zw Khünig Ludwigen gen Prag im Junio. (Selbst-Biographie i. h. Script. I., 256.)[VISSZA]
- 368. Kitetszik ez Burgo András császári követnek Prágában 1522 június 29-ikén Ferdinándhoz írott leveléből. Reuertens, írja ebben, ad Serenitatem Vestram D. Sigismundus Herberstainer, eius Orator, referat singula, que acta sunt, et in quo statu sint negocia, circa que prudenter versatus est. (A levelet közli Herberstein i. h. I., 256.)[VISSZA]
- 369. Fraknói: A Hunyadiak és a Jagellók kora. 442. l. Az ismételt elhalasztást bizonyítja magának Lajosnak 1523 április 17-iki, Lengyelországba küldött követéhez intézett utasítása. (Acta Tomic. VI., 238.) S így Herbersteinnak azon 1523-ból való közlése. Am fünffvndzwaintzigisten February bin Ich auff Gotschien zw Khunig Ludwigen geen Ofen geschickht (Selbst-Biographie i. h. 263. l.) s ugyanennek 1523 április havi másik jelentése: Am Sibenvnndzwaintzigisten Aprilis widerumb nach Ofen zw dem Khünig (i. h. 264. l.) nem vehető a fentebbieknek czáfolatául. Csak bizonyítja, hogy Lajos mennyire tartotta úgy saját rendeit, mint az osztrák kormányt is visszajövetele iránt bizonytalanságban. Lajosnak még csak májusban volt visszatérésével egyeztethető meg Herberstein azon további megjegyzése: Am zwenvnndzwaintzigisten May Bin Ich wider (t. i. von Ofen) in die Neustat komen. (U o. 64. l.)[VISSZA]
- 370. L. Ráth: A magyar királyok hadjáratai 280-82. ll.[VISSZA]
- 371. Csánki: Mátyás király mint városépítő, közzétéve a Századok 1904. évf. XXXVIII, 297-395.[VISSZA]
- 372. Mátyás király halálától (1490) Ulászló házasságáig 12 esztendőnél nem hosszabb idő telt el, de az ezen rövid idő alatt beállt szerencsétlen politikai és társadalmi események mégis oly mélyenható változásokat és indulatokat eredményeztek, hogy 1502-ben már alig lehetett ráismerni azon Magyarországra, mely Mátyás alatt Európának egyik legvirágzóbb állama, egyik legelőkelőbb hatalmassága volt. (Wenzel: II. Ulászló házas élete, közzétéve a Századok 1877. évf. XI., 816.)[VISSZA]
- 373. Dubraviustól tudjuk, hogy Anna a II. Ulászló jószívűségével visszaélő s tolakodó kéregetőket az udvartól eltávolította s a királyi lakást királyi fényben ragyogtatta, brevique insignem thesaurum coacervavit, ac prima Reginarum abacum Regis ex solido auro plane Regium instruxit, agressa dein mensas argenteas adornare, ne quid aliud in coenaculo Regis, nisi aurum et argentum purum putumque resplenderet. (Dubravius: Hist. Boemica Lib. XXXII., 131. Baseli 155. évi kiad.)[VISSZA]
- 374. Badoer János velenczei követ a dunai szigetet (Csepelt) s Esztergomot említi Ulászló és Anna kirándulási helyeiül, különben mindig otthon voltak, poi ritornono, e sempre ando a caze. (Az 1503. évi szeptember 25-ik, október 5-iki jelentése Marino Sanutónál október 7-iki és 23-iki jelentése. (L. Wenzel: II. Ulászló király házasélete i. h. 1877. évf. XI., 825.)[VISSZA]
- 375. Dubravius említést is tesz erről. Az arany- és ezüstneműekre vonatkozólag írja: In ista post obitum Reginae, sicut in alia Regis bona, impetus, non quidem festinus, sed lentus factus est ab Harppis aulicis, qui tempora rapiendi observare, nimiaque Regis bonitate ad suum quaestum abuti probe noverant. (Hist. Boiemica. Basel 1575. 301. l.)[VISSZA]
- 376. Igy Evlia Cselebi mondja, hogy mikor Szulejman szultán Budára bement, látta, hogy az olyan vár, minőt még szem nem látott. Csársija és bazárja többszörös és tetszetős. Házai művésziek és ragyogók. Utczái márvány-kövezetűek és tágasak. Azután a király palotájába ment s miután azt teljes hét órán át megnézegette, így szólt: «Ah! mi lenne, ha ez a palota a mi Isztámbulunkban a Szeráj-burnun volna.» Magában a várkastélyban pedig «ritkaszép tárgyakat, drágaköves trónokat, százakra menő, drágaköves ablakredőnyöket és ajtókat, bronzból készült bearanyozott fényes angyal-alakokat, a régi királyoknak bronzból készült szobrait» találta, melyeket aztán mind Konstantinápolyba küldött. (Evlia Cselebi török világutazó magyarországi utazásai 1660-1664. Karácson Imre ford. Török-Magyarkori tört. emlékek. Török történetírók. III. 217-19.) Egy egykorú hazai író, Zermegh János is említi, hogy a török, Budát kezére kerítvén, azt egészen feldúlta, arci soli, admiratus ingentem structuram, et aedificiorum pulchritudinem magnificentiamque...pepercít. (Rergestar. Commentarius. Schwandtnernél: Scriptores II-I., 383.[VISSZA]
- 377. L. 1520 július 19-iki jelentését. (M. Tört. Tár XXV., 176.)[VISSZA]
- 378. Ego postquam, írja ő VII. Kelemen pápának Budáról 1525 szeptember 13-ikán, a Vestra Sanctitae discessi XXI die Budam perveni. Ubi cum Maiestatem Regiam non reperiissem, quae ad insulam Chepel animi causa secesserat, illic Maiestatem suam et Serenissimam Dnam meam Reginam conveni. (Közölve Theinernél. Vet. Mon. II., 654.)[VISSZA]
- 379. Az egyik, mely a diósgyőri vár tornyának nyugatra néző ragasztóján volt olvasható, mondja: Maria Dei gracia Hungarie etc. et Bohemie etc. regina. 1526. s a másik a nyugati tornyon: Marie fon Gots Genade (Kunigin zw Vngarn) vnd Pehem etc. 1525. (Wenzel: Diósgyőr egykorú tört. jelentősége. Pest 1872. 22. l.)[VISSZA]
- 380. Schidlovieski írja a lengyel királyság moszkvai levéltárában levő kéziratos Naplójában 1527 deczember 3-ikára: Quia heri hora vesperarum venit significacio ex urbe, quod modernus papa Clemens VII. sit electus in pontificem… Regia et Reginalis Maiestas equitauit ad ecclesiam maiorem Posoniensem… Te Deum laudamus cantaureunt, ex multis bombardis regiis de turribus castri et ciuitatis sagittauerunt. Ibidemque dominus Legatus et domini Cesaris et Regis Polonie oratores comederunt et letari sunt cum serenissimo Rege et Regina. (Fraknóinál: MO a mohácsi vész előtt 23. l. és ugyanő a Mon. Vatic. Hung. II-I. kötetének Bevezetésében. XCIII. l.)[VISSZA]
- 381. Maria fühlte sich von der reichen Tracht wie von der wilden stolzen Natur derselben angezogen. (Sacher-Masoch: Ung. Untegr. 44. l.)[VISSZA]
- 382. Mocenigo Alajos velenczei követ bőven írja le Németalföldi gazdagságát és nagy kultúráját. (1548. évi zárójelentése Fiedlernél: Relationen venetianischer Botschafter in Font. rer. Austriac. II. oszt. XXX, 25-27.) Az újabb írók közül úgy Sacher-Masoch, mint Blok is szép színekben rajzolják műveikben a németalföldi nép magasszínvonalú kultúráját. Sacher-Masoch könyveit főleg erre nézve használtuk.[VISSZA]
- 383. Braun György «Theatrum urbium» cz. munkájából vétetett.[VISSZA]
- 384. Hans Friedrich v. Flemming «Der volkommene teutsche Jäger» cz. művéből való.[VISSZA]
- 385. II. Ulászlóról tudjuk, hogy erélynélküli, tehetetlen, önző, hasznossági számításból jellemtelen, nőket galádul hitegető, ledér egyéniség volt, kinek kedélyét a pártszenvedély, a vallásos mozgalmak, a közérdek iránt való gondoskodás nem igen zavarták fel s ki is inkább, fáradozás és uralkodói töprengés helyett, mulatni kívánt.[VISSZA]
- 386. Körülbelül 50 évesnek mondja őt 1525-ben, április 13-ikán Budáról küldött jelentésében Burgio pápai követ. Questo marchese è di eta apresso a li L. anni. (Relationes oratorum Pontif., közzétéve in Mon. Vat. Hung. II. I, 159.) Olajfestményű arczképe a berlini királyi múzeumban látható. Onnan vett fénykép után közli Fraknói: Erdődi Bakócz Tamás életrajzában a M. Tört. Életrajzok V. köt. 166. l. És Márki Sándor: Dósa György életrajzában Budapest 1913. 209. l.[VISSZA]
- 387. Er dachte nur an Lustbarkeiten und Feste, mondja a nagy német történetíró, Schlosser, an Turniere unt Aufzüge, und bedauerte die Armuth des Königs blos aus dem Grunde, weil er in Folge derselben nicht so reiche Feste, Jagden und Gastmähler anstellen und nicht eine grössere Hofhaltung einrichten konnte. (Weltgeschichte für d. deutsche Volk. 1851. évi kiad. XII, 111.)[VISSZA]
- 388. Io suo exercitio è ballare ordinariamente quasi ogni giorno, et mei avanti pranso o avanti cena, et andere qualche volta a caccia non di cervi o l’apri o uccelli, ma per potere cachiare de la cità la vergoqua et trovare in le silve la liberta del bevere et del mangiare sconciamente et forse anchora quello chei indi ni seguita. Burgionak 1525 április 13-iki, Budáról Sadolet Jakabhoz VII. Kelemen pápa számára irott s nagyrészt chiffirozott jelentése. (Relationes orator. Pontif. Közzétéve a Mon. Vat. Hung. II. 158-166.)[VISSZA]
- 389. Wiewoll dess Konigs hof jnn einer grossen Armut ist, dannest hab ich mit jm ein gute vastnacht zugericht, damit die herren dannoch sehen, das die beim konig sein, noch nit tod sein. A mulatság abból állott, hogy két egyén, Stubitzs és Zetteritz vértezetben (jm painharnisch) hatszor csapott össze egymással. Aztán pedig az őrgróf mérkőzött meg Krabattal lóháton, ebben is Krabat ein teuffel gewest vnd ich ein wilder Man. A király is lóra ült vnd sein all frauen ausz der Stat dabej gewest jm Schloss, vnd vil volcks, Nachvolget hat der Konig vnd ander Herrn gedanzt, vnd bin jeh selb achtzehet jnn einer Mummerej kommen, all jnn kurtzen Mendeln vnd rothen spitzigen schuhen, wie es die alten vor zeitten tragen, dernach Altvetter gewest, vf holtzschuhen zwen seltzam Täntz mit stecken gehabt stb. (E levelet, György őrgróf egyik levelével együtt közzétette a plessenburgi levéltárból Spiess: Aufklärungen z. Gesch. n. Dipl. 64. l. Részleteket közölt belőle Neustadt: Markgraf Georg. 48-49. ll. s Schlosser i. h. XII, 111-112. Szalay: MO Tört III, 539.)[VISSZA]
- 390. Így 1508-, 1520-, 1524-ből. L. Klose: Culturgeschichte Breslaus III, 2., 887. Rev. Siles. III, 225. f. 232. Voigt: Gesch. Preuss. X, 556. Neustadt: Markgraf Georg v. Brandenburg 49. l.[VISSZA]
- 391. Össze nem tévesztendő Burgio pápai nuncziussal. Burgos András érsek és császári követ egy befejezett tökélyű udvaroncz és cselszövő (Massaro: M. Tört. Tár XXV, 286.) s Mária kedvencze volt. Lajos király elhalmozta őt a tiszteletek és ajándékok özönével. Az udvarnál első egyén volt, többre becsülték a nádornál, a brandenburgi őrgrófnál, valósággal uralkodott az udvar, maga a király felett is.[VISSZA]
- 392. A turini áll. ltár Francesconi gyűjteményében. Ismerteti b. Nyáry Albert: Századok 1869. III, 237-38.[VISSZA]
- 393. ita enim ipsi luvenes mihi sunt cordi, ut quicquid beneficii in eos Sanctitas Vestra contulerit, id in me ipsum fuisse collatum sim existimaturus s elmondja azt is, hogy apjuk tanácsával él. (Theinernél: Vet. Mon. II, 631.)[VISSZA]
- 394. Finalmente seppe il marchese far tanto che fatto patrone del Re, incomenzo ad empire la casa del Re el Regina de suoi todeschi, che in lecto, in mense, in camera, in consiglio, in selne nissune altre cure porgessero al Re che la tudesceria. (Relationes XLV. db. Közölve in Mon. Vatic. Hung. II. I, 159. És v. ö. Óvári: Hazai állapotaink a mohácsi vész előtt. Megj. a Századok 1885 évf. XIX, 399.)[VISSZA]
- 395. Petrus de Crescentiis «Neu Feld und Ackerbau» cz. művében jelent meg.[VISSZA]
- 396. Eredeti példányról. Körirata: CLEMENS. VII. PONTIF[ex] MAX[imus].[VISSZA]
- 397. a puericia male consueuerant noscere eum, et semper omni anno faciebant in empore carnispiriuium in principem demoniorum, et ad lasciuiam traxerant eum ancille post dominam Bornemizane, et ad corizandum docebant non ad proteccionem suam Regni. (Epist. de perd. cap. XL. p. 135.)[VISSZA]
- 398. Idem Rex Ludoucis a puericia semper operabatur in lasciuia puellarum, quia isti latrones aulici sui docebant eum ad mala (nyilván inkább) quam ad bona, de quibus ego sepe visurus sum. (Epist. de gard. cap. XXXV. p. 121.)[VISSZA]
- 399. Dubravszky: Hist. Regni Boiemiae XXXII, 200 B. 202. a. 202. a. f.[VISSZA]
- 400. Qui si nactus fuisset educatorem, qualem oportuit regem habere, qui non solum corporis vitaeque curam suscepisset, sed multo magis optimam vivendi rationem menti eius indidisset tam bona indoles, quae in puero emicuit, sopita nunquam fuisset. Nunc altor morumque formator ei patris voluntate Georgius Marchio Brandenburgensis obtigit, bonus ille quidem princeps, sed cui convivia theatraque et arena, in qua hastis concurritur, ludique et choreae magis cordi erant, quam seria studia, quae mox deliciae Ludovicum sic persecutae sunt, ut consultationes de regno graviores vitaret cane peius et angue. (Historiae Regni Boiemiae XXIII, 203. a. f.)[VISSZA]
- 401. 1525 szept. 9-én kelt leveléről. Eredetije az Orsz. Levéltárban. Olv. Thurzó Elek.[VISSZA]
- 402. Fraknóinál: Brandenburgi György i. h. 348. l.[VISSZA]
- 403. secretissima horrenda. (Act. Tomic. VI, 275. l. 239. sz.[VISSZA]
- 404. Acta Tomic. VI, 269., 270. Az egyik levél Lajoshoz, a másik a pécsi püspökhöz van intézve, nem 1523-ban, hanem 1521 vége előtt. (Ennek okadatolását l. Fraknóinál: Brandenburgi György i. h. 349. l. jegyz.)[VISSZA]
- 405. Acta Tomic. VII, 84., 130.[VISSZA]
- 406. al presente cossi la stracturaggine et sonnolentia have oppresso questa Corte. (Relationes Orat. Pontif. LXXXVIII db. in Mon. Vat. Hung. II. I, 350. És Fraknóinál: MO a mohácsi vész előtt. 216. l.)[VISSZA]
- 407. A dátum nélküli levél Burgio jelentéséhez volt mellékelve s most a vaticani ltárban van. Fraknói: MO a moh. vész előtt 275. l. és ugyanő: Bevezetés a Mon. Vatic. Hung. II. I, kötetébe XCLIII. l.[VISSZA]
- 408. Szydlovieczki lengyel államférfiu nagy érdekű Naplója szerint. Másolata a Magy. tört. Bizottság gyűjteményében. Továbbá l. Massarót Firnhabernél i. h. 81. l. Azonkív. l. Fraknói: Brandenburgi György i. h. 352. l.[VISSZA]
- 409. Fraknói: Brandenburgi György i. h. 352. l.[VISSZA]
- 410. Deplorandus illius temporis Hungariae status: Luxuria, inertia, discordia, aerarii inopia, et Regis contemtus. (Comment. de rebus, suo tempore gestis. Lib. XI. §. II. p. 361-62. Schwandtnernél: Scriptores 1746 folio kiad. Tom. II. Pars. I.)[VISSZA]
- 411. Tepplar Antal metszete a Pnak Xavér rajza után.[VISSZA]
- 412. Acta Tomic. V, 22.[VISSZA]
- 413. II. Keresztélyt érti, kit népe elkergetett. E Keresztély neje volt Mária nővére, Izabella, ki férjét számkivetésbe követte.[VISSZA]
- 414. Acta Tomic. VI, 275. l. 239. sz.[VISSZA]
- 415. A Tört. Képcsarnok eredeti példánya után.[VISSZA]
- 416. In Ungaria iam et libelli famosi de rege sparguntur.[VISSZA]
- 417. In causa sunt boni educatores marchio et reliqui.[VISSZA]
- 418. ifj. Bernhard Beham műve. Körirata: * LVDOVICVS * DEI * GRACIA * HVNGARIE * DALMACIA * E[T]C[ETERA* REX: Hátlapján: + MARCHIO * MORAVIA * DVX * LVCENBVRGENSIS * SLESIA * M * D * XXV .[VISSZA]
- 419. Palaczky: Gesch. Böhm. 413. . Kovachich: Mon. Batthyaniana 46., 50. sz.[VISSZA]
- 420. Annales Regum Hung. V, 328. VI, 13.[VISSZA]
- 421. Hist. Critica Regum Hung. Buda, 1792. XI, 538., 554. XII, 144., 154.[VISSZA]
- 422. Gesch. d. Ungr. Reichs. Wien, III. 2.[VISSZA]
- 423. Így Faber boroszlói városi syndicus: Origines cz. kéziratában a boroszlói városi ltárban.[VISSZA]
- 424. ma dapoi maridato, et chel sta a gouerno de Alemani, il hano instituito a cosse molte dissimile. (M. Tört. Tár XXV, 286.)[VISSZA]
- 425. Az 1525. évi királyi számadókönyv május 25-iki bejegyzése szerint Illustri domino Wylhelmo marchioni Brandenburgensi, magistro curie Reginalis Maiestatis dati sunt…floreni 292. (Tört. Tár. XX, 180.)[VISSZA]
- 426. Erre mutat II. Lajos király 1524. évi január 10-iki, Pozsonyból VII. Kelemen pápához intézett levele, melylyel a maga véreit, Brandenburgi György őrgróf testvéreit, Albrechtet és Iumpertet, quum mihi sanguine sunt innati, Dominique Marchionis opera, fide et industria presenti in difficillimis, quibusque rebus Consilio plurimum utar, eos ipsos necessarios meos Sanctitati Vestrae non possum magnopere non commendare. (Az okiratot közli Theiner: Vet. Mon. Hung. II, 631.)[VISSZA]
- 427. 1522-ben, április 14-ikén kapott a királytól 2 ezer forintnyi fizetést, ugyanazon év november 1-sejét a királynétól ezer forintnyi évdíjat. (Ered. okl. a müncheni királyi ltárban.)[VISSZA]
- 428. 1523-ban kapott Szlavóniában 3 várat uradalmaikkal együtt a királytól. (Ered. okl. a müncheni kir. ltárban.)[VISSZA]
- 429. Ennek két eredeti, erre vonatkozó oklevelét ismerteti a müncheni levéltárból Fraknói: Brandenburgi György i. h. 354. l. **) jegyz.[VISSZA]
- 430. Fraknói u. o. 351. l.[VISSZA]
- 431. Firnhaber: Fontes rer. Austr. 44. l. Fraknói i. h. 350. l.[VISSZA]
- 432. Campeggio 1525 június 5-iki jelentése.[VISSZA]
- 433. Campeggio 1525 június 18-iki jelentése[VISSZA]
- 434. Cranach Lukács metszete után.[VISSZA]
- 435. «Ihr Erscheinen genügte, die Maitressen, die Schauspieler zu verjagen» (Sacher-Masoch: Ung. Unter. 42. l.)[VISSZA]
- 436. Fraknói közli a müncheni levéltárból György őrgróf ügyviselőjének egyik 1525 április 1-én Budáról írott levelét, melyben a királyné, kivel az ügyviselő a vadaskertben találkozott, izenteti az akkor Lengyelországban időző György őrgrófnak, hogy a jövő szentgyörgynapi országgyűlésről semmi esetre el ne maradjon, mert az ő jelenlétében verhofft sie etwas gutes auszurichten. (Budapesti Szemle 1883. XXXVI, 355.) Egy Kázmérhoz 1522-ben és Albrechthez 1524-ben írott levele Máriának megvan a müncheni levéltárban. (Budapesti Szemle XXXVI, 350. l. **) jegyz.) Albrecht 1525 augusztus végén is két hetet töltött Budán. (Burgio nunczius többrendbeli jelentése u. o.)[VISSZA]
- 437. A csibe-falók városában.[VISSZA]
- 438. in la sciocagione Maximilianesca et in la libertá di Flandria, mondja Burgio nunczius. (Relationes orat. Pontif. XLV. db. in Mon. Vatic. Hung. II. I, CII. I. és 159. l.)[VISSZA]
- 439. Der burgundische Hof blieb – und nicht mit Unrecht – mondja Németalföld egyik jeles történetírója, noch unter Karl V. und sogar unter Philipp II. in den Ruf der Üppigkeit und des Leichtsines, der Verschwendung und des Leichtsinns, der Verschwendung und der Unsittlichkeit. (Blok: Gesch. d. Niederlande II, 551.)[VISSZA]
- 440. Szerémi Györgynek egyik közlését így véljük magyarázgatni. Szerinte a hazánkba jött udvarhölgyekkel az őket Budára kísért férfiak dévajkodtak, et tales latrones pares ad eam introduxerunt ad Budam, corizabant, simphorizabant, scortizabant cum puellis Regine, quas duxerat secum de Germania sub scamno et sub carpit. (Epist. de gard. Reg. Hung. cap. XXIX. p. 93.) Értelmét így magyarázzák, hogy a lator kísérők tánczoltak, zenéltek és bujálkodtak padokon és függönyök mögött. Részint mivel ilyesmi Mária udvarában történt, részint Mária iránt a német elleni gyűlölség szólalt meg Szerémiben, nem átallja őt tiszteletlenül latornőnek, latrunculának, latroculának (Epist. cap. XXIX. p. 93. és cap. XXXIII. p. 114.) nevezni. Szerinte Werbőczy is így czímezgette az 1523. évi országgyűlésen a rendek hallatára. Domini mei, mondotta állítólag, decem massam (t. i. 10 mázsa ezüst) dicit Regina habere, decem florenos non habet latroncula. (U. o. XXXII, 113.)[VISSZA]
- 441. Szerémi teszi ezt igazságtalanul, mikor a királynét vádolja: «Nonne Regina Maria fecit arcem in luppanarem cum ancilis suis.» (Epist. de perd. cap. XXXV. p. 122.)[VISSZA]
- 442. Az a bizonyos határ, mely a könnyelműség és életvidorság s másrészt a közbotrány között vonható, Máriának úgy magyarországi mint később németalföldi életében egyaránt föltalálható. Ez utóbbit illetőleg az imént idézett Blok történetíró is megjegyzi, hogy a fen felsorolt hibákat Máriának nem vethetni szemére, obgleich, man diese Untungden den Statthalterinnen Maria von Ungarn und Margareta von Parma (V. Károly természetes leánya) gewiss nicht vorwerfen konnte. (I. h. II, 551.)[VISSZA]
- 443. Szydlowieczki alapján Fraknói: Brandenburgi György i. h. 353. l.[VISSZA]
- 444. Il Regno e in penuria di danari, írják 1502 október 20-ikán Marino Sanutonál: Világkrónika és Századok 1877. évf. XI, 810.[VISSZA]
- 445. Nos hic more solito in medio acervorum auri et argenti cum Rege miseri, et inopes vivimus, et puto amplius vivemus. Nisi enim Majestas sua rebus suis aliter consuluerit, et providerit, vereor profecto, ne crescentibus malis his, nosque quotidie magis urgentibus, Regnum istud brevi relinquere, et alio se nobiscum confere cogatur. (Kovachich: Suppl. II, 303.)[VISSZA]
- 446. L. az országgyűlés okleveleit a bécsi áll. ltárban. Azonkív. Bonfini és Istvánffy előadásait s v. ö. Fraknóival: A Hunyadiak és Jagellók kora 357. l.[VISSZA]
- 447. Ez kitetszik az 1544. évi (VII.) decretumából, melynek a czikkelye szerint «a királyi felség az ő királyi jövedelmeit melléje rendelt tanácsának beleegyezése és elhatározása nélkül, akármilyen sürgős szükség esetében se zálogosítsa el bárkinek».[VISSZA]
- 448. L. Engel: Gesch. d. Ungr. Reichs III. II, 112.[VISSZA]
- 449. Engel: Gresch. d. Ungr. Reichs III. II, 113-114.[VISSZA]
- 450. Ranke: Deutsche Geschichte II, 403.[VISSZA]
- 451. Dubravius: Hist Bohemae XXXII, 203. l.[VISSZA]
- 452. II. Ulászló VII-ik decretuma. (Magy. Törvénytár I, 709. l.)[VISSZA]
- 453. Magyar Törvénytár I, 709.[VISSZA]
- 454. II. Lajos király II. decretuma.[VISSZA]
- 455. Eredeti példányról. Körirata: * SANCTVS * LADISLAUS * REX * Bent: 1499. Hátlapon: MONETA * WLADISLAI * REGIS * VNGARIE.[VISSZA]
- 456. Acta Tomic. IV, 114-17.[VISSZA]
- 457. Hic in regno ita in malis terminis sumus, quod nec calamis nec lingua exprimere potuit.[VISSZA]
- 458. Kiadta Spiesz F.: Aufklärungen in der Geschichte u. Diplomatie. Beyreuth, 1791. 64. l.[VISSZA]
- 459. Acta Tomic. III, 297., 306.[VISSZA]
- 460. ut vix minuta negotia Maiestatis Suae disponere possimus. (Ered. a délszláv Akadémia birtokában.)[VISSZA]
- 461. M. Tört. Tár XXV, 176.[VISSZA]
- 462. qualque volta non hauia danari da spender per il suo disnar, et mandaua a dimandar ducati X per il suo viver ad imprestido e poi li vendena. (M. Tört. Tár XXV, 299.)[VISSZA]
- 463. prouentum suum totaliter magnates gubernabant, et nil ei tantum ad mensam ferculum vnum poterant preparare. Et hoc possum eciam scribere, quod species cenam et prandium preparare non poterant; attamen cocus magister Mathias Bossniak de prelatis et de magnatibus mendicabat ad tabulam suam Regie Majestatis. Quinque Ecclesiensis scio, quod centum markas dederat ad kokuinam suam. (Epist. de perd. Reg. Hung. cap. XXIX. p. 98.) Későbben is mondja: Et delirum faciebant optimates Hungarorum ita adeo, quod neque dabant sibi satis comedere. Scio sepius, quod cenam non habuit, et prouentum suum inter se diuidebant optimates. Et sic finiuit vitam pauper Ludouicus Rex. (Epist. d. perdic. cap. XL. p. 135.)[VISSZA]
- 464. Quum predictus latro thezaurarius cum papiro tersit cullum suum, proiecit iterum ad facies eorum, dixit eadem forma, sicut prescriptum: «Nos amplius non possumus seruire Regie Majestati. Hec est jam finis. Regnum Hungarie, tecum sit dominus Deus.» (Epist. de perd. cap. XXIX. p. 98.)[VISSZA]
- 465. Ezt maga mondja Naplójában, melynek eredetije a müncheni állami levéltárban őriztetik. (Brandenburg. CCV. Nr. 170. fasc. 16. és CCVIII. fasc. 12. 9. l.) De ismeretes Zsigmond lengyel királynak egy 1518 évi levele is, melyben értesíti a budai udvarnál lévő követét, hogy az őrgróf igen nagy kiadásokat tesz a királyra, miért is adják meg neki a budai várnagyságot, ha erről Bornemissza lemond. (Acta Tomic. IV, 260.) Münterbergi Károly herczeg is, ki 1519-ben Zsigmond lengyel király udvarában mint a magyar udvar követe járt, elmondta ezt a lengyel királynak. (Acta Tomic. V, 24.)[VISSZA]
- 466. Így az 1523. évi október 12-i soproni összejövetelen, hol Lajos és neje számos főúr kíséretében Ferdinánddal és nejével s ezek kíséretével, majd aztán Bécsújhelyen, hol ugyanők a pápai, a császári, a lengyel királyi követekkel találkozott.[VISSZA]
- 467. Ezt maga az őrgróf vallja be iratai egyikében.[VISSZA]
- 468. Le corte de ambe dicte Maestate sono poche et povere molto, írja Guidoto Vincze velenczei követségi titkár 1525. augusztus havi zárjelentésében. (Fraknóinál: II. Lajos és udvara i. h. 30. l.)[VISSZA]
- 469. La Maestà del Re è in tanta neces sità, che ben spesso li manca per la cocina. (Relationes oat. Pontif. LXXVIII. db. Közölve in Mon. Vatic. Hung. II. I. 306.)[VISSZA]
- 470. stando il Re al presente in tanta necessità, che per lo vitto quotidiano è di bisogno che si piglino denari acattati hogi da uno, domani da un altro; et già siam venuti a tanto, che non si tova omo che vogli piu prestare. (Relationes orat. Pontif. LXXXVIII. b. in Mon. Vat. Hung. [VISSZA]
- 471. Il Re già non trova di mangiare, et ahve impignato li argenti a li Judei; nè ci è speranza di poter ahver molti denari per qualche giorno. (Relationes. Közzétéve in Mon. Vat. Hung. II. I, 352.)[VISSZA]
- 472. La Maestè del Re è in Buda; et si vole uscire, è bisognio che asca sola, perchè non hve un sol recapito di dinari. (Relationes Oratorum Pontific. CVIII. db. in Mon. Vatic. Hung. II. I, 411.)[VISSZA]
- 473. A Tört. Képcsarnok gyűjteményében.[VISSZA]
- 474. Acta Tomic. IV, 258.[VISSZA]
- 475. Acta Tomic. V, 307. Schedius: Zeitschrift III, 291. Engel: Gesch. d. Ungr. Reichs III. II. 216. Horváth: MO tört. III, 344.[VISSZA]
- 476. Amazt Burgio nunczius mondja a pápához 1526 január 18-ikán írott levelében. (Fraknóinál: MO a mohácsi vész előtt 212. l.) Emezt Guidoto állítja 1525. évi zárjelentésében.[VISSZA]
- 477. Sacher-Masoch: Ungarns Untergang 35. l.[VISSZA]
- 478. (Az eredeti olajfestmény a schleissheimi képtárban.)
  (német festő műve) Beer I. K.-nak róla vett másolata a Szépművészeti Múzeumban. V. ö. az ambrasi gyűjteményben őrzött s itt a 178. lapon közölt festmény reproductiójával.[VISSZA]
- 479. «Sigmund Freyher zu Herberstein … (Wien, 1560») cz. mű m. nemz. múzeumi példányából.[VISSZA]
- 480. «Ach Gott! was grosses wessenns vnnd Pomp, oder ob man die wahrhait dörffte sagen, grosser Hochfart dazumall in Hungern gesehen was. Das maiste von den Bischouen, vnnd gleichwoll auch von ettlichen weltlichen Amttleuthen. Wie sy mit grosser Anzall der Phärdt, gerüsst vnnd Hussarisch, mit Silber vnnd Gold geziert, da eingeritten sein! Wie Ire Trumetter zw den Malzeiten in allen Gassen gehört sein worden! Wie gros mechtige Panckhet vnnd Mallzeit sy gehallten! Ire vill dienner da woll geclaidt gestannden. Mit will vnnd grossen Hauffen sy geen hof vnnd uber die gassen ganngen, oder geritten. Ir Kuhunig offt nit gehabt sein notdurfft! Wann die Potschafften sollten mit khlainer vereerung abgefertigt werden, hat man erst mit Wuecher soliches muessen aufbringen und aufschwern. Es hette ein soliche gestallt, alls sollte Es mit lang geweren.» (Selbst-Biographie. Kiadva Karajántól: Fontes rer. Austr. Scriptores. I, 135.)[VISSZA]
- 481. Fraknói: Brandenburgi György II. Lajos nevelője i. h. 352. l.[VISSZA]
- 482. Nyilván redukálandók azon szemrehányások is, melyeket Sacher-Masoch tesz II. Lajosnak: «Ludwig hatte seine Buhlerinnen mit Diamanten u. Perlen beschenkt, mit Possen u. urniren unterhalten… die Laumen seiner Maitressen hatten seinen Staatschats erschöpft, seinen Thron in Gefahr gebracht, seine festungen dem Feinde überliefert.» (Ung. Untergag 43. l.)[VISSZA]
- 483. A fényűzés Miksa császár és V. Károly udvarában igen nagy volt. Viel luxuriöser noch und reicher an Sammet und Goldbrokat, an Atlas u. Seide, an Pelzwerk u. Spitze war die Kleidung in den Tagen Maximilians u. Karls V. (Blok II, 543.) Máriáról a pápai követ, Burgio különösen kiemeli, hogy pazarló hajlamot hozott magával. (Mon. Vatic. Hung. II. I, CII. l.) Massaro velenczei követ e hajlamát ugyancsak szemére veti.[VISSZA]
- 484. Fraknóinál: MO a mohácsi vész előtt 197. l.[VISSZA]
- 485. Töredékrészlet II. Lajos király számadáskönyvéből. (113. l.) Az eredeti a M. Nemz. Múzeum levéltárában. [VISSZA]
- 486. L. Magy. Tört. Tár XXII, 98., 125., 146. ll.[VISSZA]
- 487. super quorum restitutione ut idem (Szerencsés Imre) de nobis cercior esse possit, mondja a király, elzálogosítja neki a pozsonyi harminczadot, et eidem in verbo nostro regio promisimus, hogy ezt tőle a kölcsön visszatérítéséig vissza nem veszi. Az 1526 április 8-iki okiratot l. Hatvaninál: Brüsseli Okmtár I, 32. Dr. Frissnél: Magyar-zsidó Okltár I, 332.)[VISSZA]
- 488. A királyi számadási könyvből kitetszik, hogy 1526 június 12-ikén 32 forintot fizetett vissza a kincstár a nuncziusnak, ki az összeget futárok fizetésére kölcsönözte volt a királynak: (Fraknói: Bevezetés a Mon. Vatic. Hung. II. I. kötetébe CXXXIX. l.)[VISSZA]
- 489. II. Lajos elismeri 1521 április 8-ikán Budán, hogy hys diebus ad certas necessitates nostras recepimus mutuo Szerencsés Imrétől, az ő tanácsosától in monetis nouis florenorum mille et quingentos. Kötelezi magát, hogy a pozsonyi harminczadot, melyet Szerencsés bír, tőle mindaddig el nem veszi, míg abból a maga pénzét be nem veszi. (Hatvani: Brüss. Okmtár I, 32. Friss Ármin: Magyar-zsidó okltár I, 332.)[VISSZA]
- 490. A király, írja Fraknói, miután ezüstjét is zálogba adta, kénytelen volt asztala napi szükségleteire, kis kölcsönöket venni föl, ma egytől, holnap mástól és végre alig találkozott, a ki hitelezni hajlandó volt. (MO a moh. vész előtt a 218. l.)[VISSZA]
- 491. II. Lajos Máté pannonhalmi apáttól felvett 320 frt kölcsönt illetőleg, a melyet a tolnai megszavazott félforintos adó behajtásakor megkapni, nem tudott, határozta 1518 augusztus 29-ikén, hogy azt a legközelebbi adószedés alkalmával szedje be. (Ered. az Orsz. ltben. Közli Szabó Dezső: A m. orsz. gyűlések II. Lajos korában 135-36. l. XIV. db.)[VISSZA]
- 492. Az imént idézett oklevél szerint.[VISSZA]
- 493. Orsz. ltár. Közli Szabó Dezső: A m. orsz. gyűlések II. Lajos korában 161. l.[VISSZA]
- 494. Ugyanott 146. és 154. l.[VISSZA]
- 495. Engel: Gesch. d. Ungr. Reichs III. II, 229.[VISSZA]
- 496. II. Lajos 1523. évi (VI.) decretumának 22-ik czikke szerint «a király iránt mindenki tisztelettel legyen». (Magy. Törvénytár I, 815.)[VISSZA]
- 497. II. Lajos 1518. évi bácsi (II.) decretumának 3. czikkelye szerint «a király javai és jövedelmei a nemesek csapataival is fentartandók és behajtandók». Ugyane törvény 7-ik czikkelye szerint «a király javait és jövedelmeit mindenki adja vissza; azokat vissza kell szerezni és mindenkép helyre kell állítani. – II. Lajosnak 1519. évi bácsi (III.) decretumának I. cz. szerint «mindenek előtt a királyi felség javainak és jövedelmeinek a helyreállításához és visszaszerzéséhez kell hozzá fogni» olykép, «hogy az összes és bármely elnevezés alá eső királyi jövedelmeket, a királyi felségnek bérben levő, avagy zálogban tartott városaival, váraival és egyéb fekvő jószágaival együtt, mostantól kezdve tényleg mindenki bocsássa vissza». (M. Törvénytár, I, 775.)[VISSZA]
- 498. II. Lajos 1525. évi (VI.) decretumának 5. czikkelye szerint «a királyi felség avagy a kincstárnok úr részéről a királyi jövedelmekről bárkinek kiadott kötelezvényeknek és akármiféle leveleknek semmi erejök se legyen: hanem az összes királyi jövedelmeket azonnal és tényleg csupán a királyi kincstárnok kezébe szolgáltassák.» (M. Törvénytár I, 831.)[VISSZA]
- 499. II. Lajos 1518. évi (bácsi II.) decretumának 14. czikkelye (19. §.) szerint: «mivel annak a tenger sok adósságnak a kifizetésére és megtérítésére, a melyekkel, tudjuk, hogy a királyi felség tartozik, és ő felsége jövedelminek és javainak a felszabadítására, valamint a végvárak jókarba hozatalára, maguk a királyi jövedelmek, még rendbehozataluk után sem látszanak elégségeseknek: azért határoztuk, hogy az összes prépostok, főesperesek, lelkészek stb. jövedelmik tizedrészével legyenek megróva.» (M. Törvénytár I, 763.)[VISSZA]
- 500. II. Lajos 1525. évi (VI.) decretumának 19. czikkelye szerint «mind a két felségnek a többi királyi jövedelmeit és udvari szolgáit is aképen kell mérsékelni, hogy a királyi jövedelmekben jövőre annyi pazarlás, mint eddig történt, elő ne forduljon». (M. Törvénytár I, 833.)[VISSZA]
- 501. II. Lajos 1526. évi rákosi (VII.) decretumának 3. czikke elrendeli, hogy kincstárnokká becsületes embert kell tenni, a ki a királyi jövedelmeknek gondját viselje. Tiltja a pazarlást. (U. o. I, 841.) 6. czikk. A királyi jövedelmeket és a jövedelmek pazarlását ki kell puhatolni, a vétkeseket megbüntetni. (U. o. I, 843.)[VISSZA]
- 502. II. Lajos 1525. évi (VI.) decretumának 3. czikke szerint «a király és királyné gyűrűs pecsétjeit megőrzés végett magyar kanczellárokra kell bízni». «A királyi felség gyűrűs pecsétje azután és közvetlenül ő felsége adományozására, magyar titkárnál legyen.» 1. §. «A királyné ő felsége is, az ő pecsétjét hasonlóképen a magyar nemzetből való embernek, a főtisztelendő úrnak: ő felsége érdemes kanczellárjának méltóztassék adni.» (M. Törvénytár I, 829.)[VISSZA]
- 503. II. Lajos 1525. évi (VI.) decretumának 5. czikkelye szerint «a máskép Szerencsésnek nevezett Salamon Imrét, ne csak minden tisztétől megfosztottnak és mindkét felség udvarából elcsapottnak tekintsék, hanem azonfelül érdeméhez és az ellenében már feltüntetett gonoszságaihoz, meg a vele szemben nyilvánvalóvá lett és elfogadott bizonyítványokhoz képest, azonnal meg kell büntetni.» (M. Ttár I, 831.)[VISSZA]
- 504. II. Lajos 1523. évi (V.) decretuma szerint «a tisztségek magyaroknak és nem idegeneknek adományozandók. Ő felségeik, a király és királyné, a királyi felség atyja közönséges decretumának tartalma szerint minden tisztségüket magyaroknak és az ország koronájának alávetett nemzetből való embereknek osztogassák». (M. Törvénytár I, 813.) – Ugyanannak 1525. évi (VI.) decretumának 2-ik czikkelye szerint: «Idegen nemzetből valókat jövőre a királyi tanácsba ne bocsássanak és a király meg a királyné ő felségeik összes tisztségeit ú. m. az udvarmesterséget, főpalotamesterséget, tárnokságot, főpohárnokságot, főasztalnokságot, főlovászmesterséget és a főajtónálló mesterséget, ezeken kívül az összes várak várnagyságát, valamint a sókamrák, arany- és ezüstbányák stb. tisztségeit… Ő felségeik csakis a magyar nemzetből való és csak nemes származású embereknek és ne idegeneknek adományozzák és azoktól az idegen nemzetből valóktól pedig, a kik jelenleg ilyen tisztségeket viselnek, ezeket azonnal és tényleg el kell venni.» (M. Törvénytár I, 829.) Ugyanazon törvény 4. czikke szerint «az idegen nemzetből való tisztek elmozdítandók s magyarokkal helyettesítendők». 3. §. »A császári és velenczei követeket is ki kell küldeni az országból.» Ugyanazon törvény 7. czikke: «Továbbá, hogy a királyi felség az őrgróf úr és más hatalmaskodók részéről újonnan elkövetett foglalásokat a foglalók akarata ellenére is, minden késedelem nélkül hozza rendbe.» (Magyar Törvénytár I, 831.)[VISSZA]
- 505. a bécsi állami levéltár eredeti példányáról: Ströbl H. rajzolta. Körirata: + S[igillum] SERE * [nissimi] * PRIN[cipis] * D[omini] * LODOVICI * DEI * GRACIA * REGIS * HVNGARIE * BOHEMIE * DALMACIE * CROACIE * ETC [etera].[VISSZA]
- 506. Óváry: Hazai állapotaink a mohácsi vész előtt. Századok 1885. évf. XIX, 400.[VISSZA]
- 507. Szerémi szerint Verbőczy ekkép nyilatkozott az 1523. évi országgyűlésen hívei előtt, hogy Mária teljesen szegény. Dicebat Stephanus Verbwchj suis partibus: «Domini mei, decem massam (10 mázsa ezüst) dicit Regina habere, decem florenos non habet latroncula; sed est paupercula, quia ipsa pro sua commoditate wlt, non pro Regno nostro Hungaria.» T. i. A bevont egyházi kincset a maga hasznára kívánja fordítani. (Epist. de perd. cap. XXXII. p. 113.)[VISSZA]
- 508. L. Wenzel: II. Ulászló király házasélete, közölve a Századok 1877. évf. XI, 820. Ugyanő: Az alsó-magyarországi bányavárosok küzdelmei a nagybucsui Dóczyakkal. Bpest, 1876. Akad. Ért. 50. s kk. ll.[VISSZA]
- 509. Eredeti átiratában megvan Mária királyné brüsszeli levéltárában. Közli Hatvani: Brüsszeli Okmtár I, 33-34. Azonk. l. Mária jegyzékét ugyanott III. 26.[VISSZA]
- 510. Erről I. Oláh Miklósnak, a királyné titkárának 1533 január 14-ikén Brüsszelből Scepper Kornél császári követhez intézett levelét. (Levelezése 272. l.)[VISSZA]
- 511. A hártyán írott, Bécsben 1527 augusztus 1-sején kelt eredeti oklevél megvan Mária brüsszeli levéltárában. XVI. századi másolata megvan a cs. k. pénzügymin. ltárban Bécsben. Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár I, 64-66. és Oberleitner: Österr. Finanzen u. Kriegswesen unter Ferd. I. i. h. XXII, 131-132.[VISSZA]
- 512. A Ferdinánd és János király közt kötött s Ferdinánd által Boroszlóban 1538 június 10-ikén megerősített békében az egyik pont: Item ordinatum et conclusum est, quod Ciuitates montanarum, cum ipsis montanis et mineris, item Castra, Antiquum Zolium, O-Waar, Munkatsch et Huzth cum cameris Salium et alia bona vniuersa, quaecunque Sermae principi D. Mariae Hungariae etc. Reginae, sorori nrae charmae temporibus SS. quondam DD. Wladislai et Ludouici regum inscripta sunt, iuxta formam inscriptionum vita eius durante illi maneant illaesa, et si quae fuissent oblata, tempore publicationis pacis restituantur; ita tamen, vt de Castro Diosgyewr modernus possessor vel via juris vel concordiae per ipsam D. Reginam contentaur, et tunc castrum illud restituere teneatur; et ea mortua bona praescripta ad nos et heredes nostros in Regno successores praedictos deuoluantur. (Mária királyné számára küldött másolat a brüsszeli kir. ltárban. Közli Hatvani: Brüsseli Okmtár II, 13-14.)[VISSZA]
- 513. Schradt Kristóf Selmeczről értesíti 1552 augusztus 7-ikén Máriát, hogy a bányái igen jól jövedelmeznek. Die Pergwerck hie zu Schemnitz seindt trefflich guet gefelt wochentlich von tausent bis in, tunfzehenhundert Markh Silber; so pessern sich die Perkhwerck zu Königsperg vnd Cremnitz, das nimmer einpuess, sonder nur gewin dabey ist. Die neugefunden goldperkhwerck in der Lipto vnd Woitza seindt auch aufrecht, dermassen das (wo got der Herr Frid geb) E. k. Mt Chamer so gross einkhomen haben würdt, weder vor nie, so lang die Pergstet steen gewesen ist. Datum Schemnitz in Prgstetten 1552. Aug. 7. (Brüss. Okmtár II, 348.)[VISSZA]
- 514. Hans Kels ostáblája a bécsi művészettört. múzeum gyűjteményében.[VISSZA]
- 515. Így tudjuk, hogy jótállott 3600 schock erejéig Morvában, ez összegből kifizetett ő 900 schockot kamatért 4 éven át, 100 schock után évi 10 schockot, összesen 2184 m. forintot = 2730 rajnai forintot. (Hatvani: II, 28.)[VISSZA]
- 516. Vöröskői levéltár Capsa VIII. fasc. I. Nr. I.[VISSZA]
- 517. Vöröskői levéltár Capsa VIII. fasc. I. Nr. 4. Jedlicska: Kalászat a vöröskői ltárból, közzétéve a Századok 1869. évf. III, 453.[VISSZA]
- 518. Kukuljevics Iván: Medvevár története. Megjelent az Arkiv za poujestuicu jugoslavensku III, 31-132.[VISSZA]
- 519. Hiteles másolata megvan a vöröskői vár «Registratur» cz. okleveles könyvében.[VISSZA]
- 520. Jedlicska: Kalászat a vöröskői ltárból. Közzétéve a Századok 1869. évf. III, 452.[VISSZA]
- 521. Kukuljevics Iván: Medvevár tört. i. h.[VISSZA]
- 522. U. o. II, 28. Ferdinándnak erre vonatkozó, 1531 márczius 6-ikán Bécsben kiállított s Brüsszelben Mária királyné ltárában meglevő eredeti német okiratát közli Hatvani: Brüsseli Okmtár I, 84.[VISSZA]
- 523. 1528 márcz. 10-én kelt leveléről. Az Orsz. Levéltárban. Olv. Steffanus de Bathor manu p[ro]p[ri]a.[VISSZA]
- 524. Quod Reginalis Maiestas ad facte sue Matis a certis mercatoribus leuauit diuersas res in Pannis et rebus Sericeis, in valora quatuor Milia flor.[VISSZA]
- 525. Mária jegyzéke Hatvaninál: Brüsseli Okmtár II, 27.[VISSZA]
- 526. Hatvani. Brüsseli Okmtár II, 26. Mária jegyzéke.[VISSZA]
- 527. Mária jegyzéke Hatvaninál: Brüss. Okmtár II, 27.[VISSZA]
- 528. 1526 június 21-ikén Budán II. Lajos elismeri, hogy pápai engedélylyel a budai és pesti templomok s kolostorok kincseit összeszedette a török ellen viselendő háború költségeire azon kötelezettség mellett, hogy háború után a pozsonyi harminczadból visszatérítse. (Mon. Rom. Eppal. Vespr. IV, 301-302. Másolata a bpesti egyet. könyvtár kézirattárában. Katona: Hist. Crit. XIX, 623. Egyháztört. emlékek a magyarorsz. hitújítás korából. I, 266.) Az 1523. évi országgyűlési engedélyt illetőleg pedig olvassuk Szeréminél: Et clamauit arbiter, quod de domo Dei exigant partem vel medietatem auri et argenti ad necessitatem Hungarie Regni. Et congregacio erat idem anno 1523 in octua natiuitatis Marie, et sic determinauerant congregacionem malam et fatuitatem contra spiritus sanctum etc. (Epist. de perd. cap. XXXII. p. 113.)[VISSZA]
- 529. L. a székesfejérvári és a nagyváradi káptalanokhoz intézett királyi rendeleteket. (Pray: Epist. Proc. I, 250. Engel: Mon. Ungerica 235. l. Ugyanő: Gesch. des Ungr. Reichs III. II, 290-91.)[VISSZA]
- 530. Közpanasz volt már az egykorú időkben.[VISSZA]
- 531. nobiles et magnates et coloni vehebant coclearia argenteas et simillime ciphos in vlnis suis ad monetarios in duobus annis. Alább: Post vesperas ad arcem quilibet in vlnis vehebant purum argentum ad Reginam; et tot argentum purum cumilauerat Regina, quod quando fugam dabat in nocte, quod non quebat omnes secum ferre. (U. o.)[VISSZA]
- 532. Inde jam Regina gaudens, quod consenserunt regnicoli Hungarie ad libitum Regina Mária, mox ad Viennam post monetarios elegit, et duxerunt 20 quinque ad Budam, et in vico S. Joannis Baptiste domum eius deputaureunt, et inceperunt concuture dearios tm. in deformes. (U. o. cap. XXXIII. p. 113.)[VISSZA]
- 533. Et de pura linea proicebant vnam pisetam argenti inter cuprum rubrum marcij, et debent extra colonis, qui pauperes non intelligebant… Et illa pecunia nil valoris reputabatur, et durauit vsque quattuor. (U. o. cap. XXXIII. p. 114.)[VISSZA]
- 534. Qua pecunia demum regnicolis de quinque sub vna denariis Mathie Regis deputabant; demum triginta duos pro decem. (U. o.)[VISSZA]
- 535. Post hec sencies mercatores Germani et Hungari, ad redimendum pro vno floreno in pecuniis bonis antiquis de pecunia reginalis centum et quinquaginta dabant pro rebus Germanis. (U. o.)[VISSZA]
- 536. Ita Regina fecerat latruncula magnum dampnum Hungarorum, et tam magnum spolium fecerat, quod si Turcus se inter in vrgendum posuisset, totum Regnum Hungarie non fuisset dampnum. (U. o.)[VISSZA]
- 537. Körirata: LVDOVICUS * R[ex] *VNGARIE * Hátlapján: * S[anctus] LADISLAVS * REX * 1516.[VISSZA]
- 538. Epistola de perd. i. h.[VISSZA]
- 539. Körirata: LVDOVICVS * D[ei] * G[ratia] * R[ex] * VBGARIE * Hátlapján : * MONETA * NOVA * AN[n]NO * DOMINI * 1521.[VISSZA]
- 540. penes quem est summa rerum, mondja Campeggio bíboros-legatus Budán 1525. április 13-iki jelentésében. (Relationes XLIV. db. in Mon. Vct. Hung. II. I, 156. Theinernél: Vet. Mon. Hung. II.[VISSZA]
- 541. Burgio jelentései alapján Óváry: Hazai állapotaink a mohácsi vész előtt. Századok 1885. évf. XIX, 399-400.[VISSZA]