HATODIK KÖNYV.
NEMZETI KORMÁNY, NEMZETI HADSEREG.

I.
A FEJEDELEM.

33. MARSIGLI «DANUBIUS»-ÁBÓL.[253]

RÁKÓCZI 1703 május 12-ikén megesküdött a nép küldöttei előtt, hogy nem hagyja el azokat, a kik parancsainak engedelmeskednek.[254] Szerencsétlensége napjaiban is élt benne az az elhatározás, a mely a megvetett föld népének szolgálatára kihozta. Tudta, mire veti személyét és – a mi ennél nehezebb – hazája dolgait; de legalább abban akart eleget tenni kötelességének, hogy nyugodni nem kívánt. Elindúlt: lássa Isten, hova teszi és mit csinál hazája dolgaival; ha nincs más, rajta ne múljék. Ha ott hagyja is a katona: ő már régen elszánta magát az áldozatra...[255]

Esküjét mindenkor híven megtartotta, de sohasem felejtette el, hogy ő csak vezére és nem ura az ügynek.[256] Nem Erdélyországért, nem a fejedelemségért jött be, mert «e nélkül eddig is eltartotta a jó Isten, hanem hazája ügyéért».[257] Az erdélyi fejedelemmé választásakor elterjedt hírekkel szemben kijelentette,[258] hogy azért semmiképpen sem hagyja el a nemzeti ügyet, hanem azzal a lelkesedéssel, készséges és igaz, egyenes hazafiúi szeretettel szolgálja, a melyet eddig is tapasztaltak benne. Szüntelenűl munkálkodik, fáradozik, míg Isten az elkezdett nemzeti munkát oly végre juttatja, hogy édes nemzetünk régi dicsőséges állapotának, törvényének és szabadságának helyreállítását láthatja. – Viszont Esterházy Dániel szerint[259] – Erdély sem talált sok nyomorúságának labirinthusából kedves Theseusának kivezérlésére bátorságosabb fonalat és hasznosabb eszközt, mint hogy fejedelmének választotta Rákóczit. A magyarországiak egy esztendő mulva az 1705: I. törvényczikkely értelmében a régi szabadság helyreállítására úgy választották vezérlő fejedelmöknek, hogy az országot ne csak a hadi dolgokban, hanem a törvényes, egyházi, politikai és gazdasági állapotokban is igazgassa, kormányozza és velök együtt oltalmazza.[260] Melléje azonban 24 tagú tanácsot rendeltek s a béke megkötését az országgyűlés magának tartotta fenn.[261] Az erdélyiek még részletesebben szabták meg választása[262] és beiktatása föltételeit.[263] Ónodon az interregnum kimondása után a rendek újabb esküt tettek le a vezérlő fejedelem iránt. Mostantól fogva majdnem királyi, helyettese pedig, Bercsényi Miklós, alkirályi hatalmat gyakorolt olyanformán, mint 1446 június 5-ike óta Hunyadi János és helytartója Ujlaki Miklós. A nádorságot egyik szervezkedés idején sem törölték el; Hunyadi mellé Hédervári Lőrinczet választották nádornak, Rákóczi mellé azonban a nemzettel szemben álló Esterházy Pál helyett nem tettek másikat. Föladatait jóformán báró Sennyei István kanczellár végezte, még pedig nagy tudása és igaz magyar lelkülete mellett is abban a meggyőződésben, hogy «akármely országban s népek között, ha az elüljáró fejek helyes akadályokra nézve elmaradnak, az egész nép nevével és személyében a közönséges csöndesség megszerzésében a jelenlevők végeznek s végezni tartoznak is».[264] Rákóczi maga is hangoztatta,[265] hogy a rendek hozzájárúlása nélkül nem határozhat sem ő, sem más az ország ügyében.[266] Alkotmányos érzülete oly erős volt, hogy a legteljesebb mértékben elösmerte felelősségét. «Mi tartozunk számot adni az ország dolgai folytatásáról mind Isten s mind hazánk előtt».[267] Az országgyűlés végzésének alárendelte akaratát, pl. a protestánsok templomainak, iskoláinak visszaadása, a jezsuiták kiűzése, az erdélyi jobbágyok katonáskodásának korlátozása ügyében; pedig ábrándnak tartotta azt a hitet, hogy eskü és törvények köthetnek olyanokat, a kiket tulajdon lelkiösmeretök nem köt.[268] Az országgyűlés nem szabta meg külön a vezérlő fejedelemnek a törvényhozáshoz való viszonyát; a miből az következett, hogy a fejedelem a tanácskozásokban is résztvett. Előre lehetett tudni, aggodalmasnak talál-e valamely javaslatot, vagy törvényerőre emeli azt. Azonban így volt ez Hunyadi János kormányzósága idejében is. Rákóczi maga mondta, hogy önkényesen semmit sem tesz, politikai ügyekben nincs teljes hatalma.[269] Alkotmányos kötelességeire maga figyelmeztette a kormánytanácsot[270] s megjegyezte, hogy «a midőn betű szerint veszszük a közstatutumot, a haza javának nagyobb előmenetelére fog szolgálni.[271] Különben is «akkor menne füstbe a confoederatio, mikor a feje igéretét meg nem tartaná».[272]

34. RÁKÓCZI PECSÉTJE AZ ÓNODI GYŰLÉS MEGHÍVÓJÁN.[273]

Mint fejedelem, a közjó elősegítésében kívánt foglalatoskodni,[274] utóbb[275] mégis gondatlan pásztornak mondta magát, pedig valaha «felettébb gyönyörködött a közvéleményben, mely azt hirdette, hogy ő fejedelemségre való». Trónusát, bíborát csillogó nyomornak tartotta,[276] de magát mint a fejedelmet, olyan közszemélynek, a ki a közjóra köteles ügyelni, nem saját hajlandóságára. Lelkiösmeretének ítélőszéke előtt bűnössé válnék, ha a bűnöket meg nem torolná.[277] A háborút és az emberi vér kiontását utálta, de kötelességének tartotta, hogy népét a szolgaságból kiszabadítsa.[278] Hivatala leginkább abban áll, hogy ezen ügynek a hazától választott feje lévén, annak tagjait úgy kormányozza, a mint legjobbnak s legillendőbbnek látja.[279] De nem tőle függ mindennek a kormányzása![280] Már a szécsényi országgyűlésen kijelentette, hogy az ország kormányzása felett való rendelkezés teljes szabadsága a rendeket illeti.[281]

35. RÁKÓCZI FEJEDELMI NAGYPECSÉTJE.[282]

A kormányzás bölcseségét abban találta,[283] hogy 1. a fejedelem Istentől és az emberektől kérjen tanácsot, ha eleget akar tenni keresztényi és hivatalos kötelességének. 2. Igazságosan ítéljen, de nem az ember, hanem az Isten igazsága szerint. 3. Legyen szívében szeretet, mert ez a leghívebb tanácsadó. 4. Ne csupán lelkiösmeretében és tulajdon eszében bízzék, mert csalódhatik. 5. Mindabban, a mit hivatala következtében cselekszik, legyen meg az Isten lelke. 6. A felebaráti szeretetet az igazság törvényei szerint ápolja. Ne siessen a büntetéssel, különösen az emberi vér kiontásával, de ne irgalmazzon mindenkor, mert a gonoszokon könyörűlve, a jóknak árt. 7. Minden hitfelekezetű alattvalójától vallásosságot követeljen. 8. Legyen alázatos Isten előtt, de legutolsó alattvalójától is kívánja meg, hogy a fejedelem előtt megalázkodjék. 9. Ne vesse meg méltósága külső díszét, a pompát és a szertartásokat, mert ez a népet tiszteletre, engedelmességre, alázatra szoktatja. 10. Legyen mindig készen a háborúra, tartsa rendben a katonaságot a nép védelmére. 11. Gyűjtsön kincseket, de közjóra, közhaszonra s a nép azokat ne kényszerűségből, hanem inkább szeretetből adja. 12. A közvagyont a szolgálat és az érdemek megkülönböztetésével oszsza szét, hogy minden tisztviselője állásához mérten, de fényűzés és hivalkodás nélkül éljen.

36. RÁKÓCZI PECSÉTJE 1707. SZEPT. 18-ÁN PEKRYHEZ ÍRT LEVELÉN.[284]

A fejedelmeknek ezt a valóságos tizenkét táblás törvényét azzal végezte, hogy tisztök ezen rendeltetésénél balgaság többet keresniök. Ha minden ember tudná szíve titkát, talán sokat nem találnának rossznak, a mi annak látszik.[285] Gyóntató, tanácsadó, hűséges alattvaló, hű barát, jó és bátor katona, serény és megbízható kincstartó mind nem nyugtathatja meg. Az emberi szív ürességét csak a szeretet töltheti ki és csak ez zabolázhatja meg szenvedelmeit, hogy hivatalát kellően elláthassa. Ezt a tizenkét törvényt, a mint maga mondta, fejedelem korában még nem ösmerte egészen; azok szerint tehát nem is kormányozhatta népét, a mely igaz érzülettel egyesűlt vele. Azonban hivalkodás nélkül tehette hozzá, hogy Isten mégis sok dolog ösmeretével, országok, fejedelmek, külső államok ösmeretével áldotta meg, a miket mind használni akart a közjó érdekében. Nem törekedett fejedelemségre, a magyar nemzet fölött való uralomra; hiszen a szécsényi nemzetgyűlésen még a hadvezérlet minden jogáról is lemondott. Szabad országgyűlések határozatából lett erdélyi és magyar fejedelem s azért, mert ezek a választások gondolkozásával, hazája iránt való kötelességérzetével megegyeztek.[286] Tulajdonképpen csak első polgára akart lenni hazájának. Hiában keresett ebben önmaga iránt való szeretetet, hiúságot; hiába intett arra, hogy majdan akárki írja meg tettei történetét, e miatt ne magasztalja.

A historikus, a ki belemélyedt vagy belemélyed az ő lelkének világába, a fejedelmet mégis azok közé sorolja, a kiket – saját mondása szerint[287] – a történelem dicsérettel halmoz el, az ókor annyi emlékkel magasztal. Önmagát ő balgatagnak, szánandónak s nem dicséretre, hanem részvételre érdemesnek tartja, mivel hasztalanúl pazarolt el annyi talentumot. A történelem azonban arra tanít, hogy – mint rendesen – mostani keserű nyilatkozatában is túlságosan szigorú volt önmaga iránt. Látta ő az ágyúk füstfellegén keresztűl is a jövendő szabad, független, gazdag Magyarország körvonalait, a miket biztos kézzel rajzolt maga elé. Kormányzásának nagy jelentősége éppen abban áll, hogy jól kigondolt terv alapján fogott az új Magyarország kiépítéséhez. A fejedelem föladatairól vallott eszméit jobbadán csak a száműzetés keserves éveiben, már nemcsak meghiggadva, hanem el is keseredve foglalta írásba. Mint fejedelem és kormányzó előbbjárt az írónál; nemcsak tervezgetett, hanem alkotott is a közélet minden ágában.

37. RÁKÓCZI GYÜRÜ PECSÉTJE.[288]

Kétségtelenűl tanúlt ellenfeleitől, Kollonics bíbornoktól, vagy Tüzes Gábortól, kik valamivel az ő felkelése előtt már részletes terveket készítettek Magyarország kormányzásáról.[289] A bíbornokot nem szerette, de sokoldalúságát, mindenre kiterjedő gondját elösmerte. Különösen közgazdasági tervei közt talált nagyon figyelemreméltó pontokat; egyúttal akárhány olyat, a mit Colbert már előbb szerencsésebben és nemzetiesebb felfogással fejezett ki. Az európai eszmék neki is olyan jellegzetesen nemzeti alakban kellettek, mint nagy kortársai közűl pl. Péter czárnak, vagy – valamivel később – I. Frigyes Vilmos porosz királynak. Független, központi kormányt most kellett teremteni. Ez, legalább az átmenet idején, nem lehetett a réginek egyszerű másolata, már a vezérlő fejedelemségnek nálunk idáig ösmeretlen fogalma miatt sem. A törvényhozás, közigazgatás, igazságszolgáltatás nem lehetett nemzetibb a réginél, de alkalmassá kellett tenni a reformokra. A had-, pénz- és külügyeknek vissza kellett nyerniök két század előtti függetlenségöket és nemzeti irányzatukat. Múlhatatlanúl valósítani kellett a gazdasági önállóságot s Magyarországot felszabadítani nemcsak Ausztriának, hanem általában véve a külföldnek gazdasági gyámkodása alól. Együttjárt ez a népesedés emelésének s a zilált társadalomnak rendezésével. Az egyház, iskola, irodalom, tudomány, művészet ügyeinek s a nemzeti állam érdekeinek szoros összekapcsolása mint politikai feladat is az elsőrangúak közé tartozik.

Nagyon hosszú kitérés lesz és megakasztja a fejedelem élete drámájának elbeszélését, de részletesen kell látnunk, reformjainak valósításával Rákóczi milyenné akarta tenni Magyarországot. Meg kell ösmerkednünk kormányzatának egész rendszerével; mert ebből tűnik ki lelkének nagysága, gondolkodásának mélysége, jellemének nemessége, akaratának szilárdsága, munkájának folytonossága, figyelmének osztatlansága, tudásának sokfélesége és egyéniségének sok egyéb tulajdonsága, a mi egy kormányzót nemzete áldott nagyságai közé emelhet. Erős, meggondolt kormányának köszönte, hogy csatavesztései mellett is nyolcz esztendei szívós küzdelemre lelkesíthette nemzetét. Érdeme, hogy gyökeresen leszámolt azzal a nehézséggel, a melyet az uralkodóháznak és Ausztriának a magyar közjoghoz való viszonyában talált, s egész erejével a nemzet természetes tehetségeinek kifejtéséhez látott. «Szánta ezt a hajdan oly szépen virágzott nemzetet, hogy nem pallérozhatta ki azokat a szép és nagy tulajdonságokat, melyekkel született». Fejedelmi székét azért «nem úgy ékesítette föl mint király, hanem mint hazánk atyja, mint eleven képe ama híres Corvinusnak.» Vallotta, hogy «nincsen uralkodás, hanem csak csalárd buzgóság által megvakított köznépen»; de megtörténhetik, hogy ez a pártos nemzet dicsőséges lesz.[290]

Ez volt kormányának végső czélja.

Régi alapon akart új Magyarországot. Közjogi tekintetben csakugyan nem újított, hanem csak a régi végzéseket elevenítette föl. Vayval együtt hihette, hogy az igazgatásnak minden formáját össze lehet zavarni, meg lehet bolygatni külső hatalmak beavatkozásával, viharok, tévelygések támasztásával. Ezzel szemben azt a belső hatalmat akarta izmosítani, a melynek vezére az ország és a törvény.[291] Már ezért is helytelenűl ítélik meg, a kik vezérlő fejedelemségében csak a külföldi segítség után való kapkodást látják. Képzelődésében, okoskodásában ő a másiknak, a belső hatalomnak sugallatát követte a kételkedésnek és hazugságnak minden elegyedése nélkül.[292]

38. AZ UDVARI ÜNNEPSÉGEK TERME KASSÁN (MOST A TISZTI KASZINÓ OLVASÓTERME).[293]

II.
A FEJEDELEM A GYŰLÉSEKEN.

SZÓTÓL a tettig rendesen nagy a köz. Rákóczi az ónodi országgyűlésen és sok egyéb esetben megmutatta, hogy szavai és tettei közt a távolságot nem ösmeri. Bercsényivel hitte, hogy tettekre, nem szavakra van szükség.[294] Forradalmakat, szabadságharczokat voltaképpen azok indítanak, a kiknek szavát a tett olyan gyorsan követi, mint a lövés a tüzelésre adott vezényszót. Rákóczi hatalmának, befolyásának egyik eleme a szó hatalma volt. «Az isteni gondviselés – mondta önmagáról[295] – elküldött a puszta hazába, hogy fegyverre és szabadságra hívó szózat legyek. És meghallá ezt a szózatot az ország minden népe. A nemes szívek lángra lobbantak a szabadság nevére és siettek fegyvert fogni annak visszanyerésére» Ez bizonyára nem tartozik ama szóvirágok közé, a mik szép dolgok ugyan, de nem pótolják az igazságot. Csak másfélszázad mulva akadt szónok, a ki beszéde erejével a magyar népet úgy tudta lelkesíteni. Annak a jelenetnek a mikor Klimiecben 1703 június 14-ikén a szegény jobbágyok leborúlnak Rákóczi előtt, a ki hazaszeretetet és szabadságot hirdet nekik, csak egyetlen egy párja van az újabb magyar történelemben: Kossuth Lajos czeglédi beszéde 1848 szeptember 24-ikén, mely 12.000 honvédet állít talpra. Azt a hatást, a melyet Rákóczi a sárospataki országgyűlésen 1708 november 28-ikán ért el, a mikor beszédére a rendek életöket és véröket ajánlották a hazáért, a híres pozsonyi jelenetnél jobban még csak egy ember közelítette meg: Kossuth Lajos, a ki 1848 július 11-ikén 200,000 embert kérvén a haza védelmére, valamennyi képviselő esküre emelte kezét és úgy kiáltotta: «Megadjuk!» Caius Mucius szavait másfél század alatt csak két ember ismételhette úgy, hogy szavaik és cselekedeteik közt meglegyen az elszakíthatatlan kapcsolat: Rákóczi a függetlenségi nyilatkozat kimondása előtt egy nappal és Kossuth a függetlenségi nyilatkozat indítványozásakor. A költő, Kossuth dicsőítője, valóban Rákóczival mérte őt össze:

«Szónok, kitől a zsarnok vére fagy, –
Rákóczi égből kitört lelke vagy!»

Azt a csodálatos hatást, a melyet nemzetére gyakorolt, egyik sem csupán szava erejével érte el; írói, egyéni, forradalmi tulajdonságaik együttvéve tették mind a kettőt, sőt – egyideig úgy látszott – Rákóczit fejedelmi származása egymaga is megteheti a nemzet vezérének.

Rákóczi, mondhatni, a vérbeli szónokok közé tartozott. Születés, családi hagyományok maguk is arra kötelezték, hogy a szó erejét hatalma növelésére használja. Csak tízesztendős volt, a mikor egyik kezében lova kantárát, a másikban fejedelmi buzogányát tartva, csinos beszédben köszönte meg a kapitányoknak és hadnagyoknak, hogy édes anyja vezetése mellett Munkács várát megtartották a magyar szabadságnak. Erre a szónoklatra, valamint az anyja nevenapján mondott szép köszöntőre még bizonyosan nevelője, Badinyi János tanította be. Magának a szónoklatnak mint művészetnek legelemibb szabályaival csak három esztendő mulva, 1689-ben, a neuhausi gimnáziumban ösmerkedett meg. Egy esztendő mulva ott a záróvizsgálaton mint latin szónok kellemes föltűnést keltett.

De nem Quintilianus, nem is Cicero vagy Caesar tanulmányozása tette azzá, a mi ezen a téren lett. Latinul, noha a latin szó mindenütt járta, később, a közpályára lépve, csak idegenek előtt beszélt, pl. az 1710 januárius 21-iki hadiszemlén lengyel katonáihoz; de ugyanakkor svéd zsoldosaihoz francziául, a kuruczokhoz magyarul szólt s így egyetlen egy nap három nyelven tartott gyönyörű beszédeket.[296] A német, cseh és az olasz nyelvekben nem vitte annyira, hogy szónoklatokat tarthasson; de mindenesetre azon magyarok közé tartozott, kik – mint Bercsényi, Kossuth, Apponyi – több nyelven egyenlő szónoki sikereket arattak. Ez nála annál nagyobb érdem, mert Neuhausból Bécsbe s onnan hazakerűlve, csak akadozva, hibásan beszélt magyarul; holott már 19 esztendős korában beiktatták sárosvármegyei főispánnak, s így nemcsak latin orácziókat, hanem magyar szónoklatokat is vártak tőle.

Sárosvármegye szeretettel bocsátotta meg beszéd közben ejtett hibáit s örök büszkesége, hogy ő nevelte Magyarországnak egyik legnagyobb szónokát. Zemplén- és Abaujvármegyék, a melyek őt 1708-ban a maguk kebelében hallhatták, már egész teljességében hódoltak szónoki képességeinek.[297]

A szabadságharcz kitörése óta a nép és a katonaság szent áhítattal hallgatta. 1703 június 17-étől 1711 januárius 31-éig a néphez és a katonasághoz intézett 12 beszédének emlékezete maradt fenn. Főképpen a teljes szövegében ösmert gyömrői beszéd[298] tanusítja azt a gondot, a melyet szónoklatainak művészi megszerkesztésében oly szerencsésen tudott egyesíteni a közvetlenséggel, a mely pedig annyiszor csábít pongyolaságra. Hatalmas, szép, fejedelmi okos beszédnek mondhatjuk ezt is, a hogy a nagykárolyi hadiszemlén 1708 februárius 6-ikán tartott beszédét az egykorúak mondták.[299] Előadásához bizonyos politikai bátorság és nyiltság kellett, mert a hadak demoralizácziójának az a kíméletlen ostorozása, a melylyel mind a kettőt kezdte, olyan lelkierőt és önbizalmat követelt, a milyennel Jézus verte ki a kufárokat a templomból. A beszéd közepén megmagyarázta, mire vállalkozott, mi ennek a szabadságharcznak igazi czélja. A végén megkapó szavakban hítta fel őket a haza és a szabadság védelmére. Ez az elrendezés egymaga is mutatja, menynyire tisztában volt nemcsak népszónoki, hanem népvezéri föladataival is. Dorgált, meggyőzött, lelkesített egy rövid negyedóra alatt mint olyan, a ki nagyon jól érezte, hogy joga van mindegyikhez, sőt hogy csak neki van joga. Micsoda elemi erő van szavaiban, a mikor a nagykállói hadiszemlén (1710 januárius 21-ikén) a lanyhákra azzal riad, hogy az utolsó mérkőzés előtt állanak, őseik régi dicsőséges példáit kell követniök s a gyáván megfutót saját bajtársának kell lelőnie, levágnia.[300] «Itt az idő – szólt hozzájuk Kisvárdán is,[301] – hogy dicső halállal haljunk meg inkább, mintsem a német járma alá vessük magunkat.»

Különösen népies és katonai beszédeiben gyakran említette önmagát; hivatkozott szenvedéseire, áldozataira, nagy terveire, végső elszántságára. De nem hivalkodás, nem hiúság ez olyan vezérnél, a ki nagyon jól érezte, hogy a szabadságharcz minden sikerét tőle, az ő bátorságától, okosságától, szerencséjétől remélik. Mivel buzdíthatott volna jobban, mint a maga példájával? Saját halhatatlan lelkét szerette volna belélehelni nemzetébe, hogy mindenkinek erében ugyanazon szent lelkesedés tüze forralja föl a magyar vért; s mégis a maga bírájává teszi nemzetét, katonáit. Áldozzák föl személyét, adják az ellenség kezébe, nem bánja: csak szabadságot szerezzen vele nekik és nemzetének. A végső pillanatban, az olcsvai beszédben is (1711 januárius 31-ikén) áldozatul áll tisztjei elé: «Ha balítélettel vagytok felőlem, ime, előttetek vagyok, uraim! Cselekedjetek velem, a mit akartok; lelketekre hagyom magamat ...» Saját akaratának a nemzet akarata alá való ilyen alárendelése mindenkor meggyőzte hallgatóit, hogy beszédeiben és tetteiben nem saját személyének, hanem magyar nemzetének javát, dicsőségét keresi.

Katonai beszédein kívül ezt különösen országgyűlési szónoklatai bizonyítják. 1705-1709 közt a szécsényi, marosvásárhelyi, ónodi, egri, sárospataki, huszti teljes vagy részleges országgyűléseken, öt év alatt tehát hat összejövetelen, a mennyire tudjuk, körülbelül 34 beszédet tartott. Megnyitó és bezáró szónoklatait a trónról, a többit a zöldasztal mellől, ülve vagy állva tartotta. A tűz és lelkesedés trónbeszédeiből sem hiányzott. Különösen «gyönyörűséges»-nek tartották az erdélyi fejedelemségbe történt beiktatásakor mondott «peroráczióját.» De nem hiányzott a tűz és lelkesedés a legszárazabb közgazdasági kérdések fejtegetéseiből sem. Csodálatosan tudott alkalmazkodni a tárgy természetéhez, de a tárgyat is csodálatosan alkalmazta a maga természetéhez. Mindig Rákóczi volt, a ki szólott; mert a maga eszméit, gondolatait hirdette, akár mint fejedelem, akár mint mágnás, vagy inkább – a hogy maga mondta – «mint a haza javáért buzgó polgár» beszélt.

Alig volt a közéletnek kérdése, a melynek megoldását magvas, alapos fejtegetéseivel meg nem könnyítette volna. A házszabályok, a vallásügyek, a templomok visszaadása, a szabadság régi harczosainak kárpótlása, az igazságszolgáltatás gyorsítása, a közadózás és a közteherviselés, a rézpénz, az újonczozás, a dézsma stb. dolgában valóságos szakembernek bizonyúlt. Széles ösmereteivel fejedelmi tekintélyének fölhasználása nélkül is tudott hatni és meggyőzni. A vitába majdnem mindig új szempontokat vitt be; azonban különösen a közteherviselés sürgetése közben mutatkozott az újkor és az új eszmék emberének. Valóban, méltatlan dolog arról vádolni őt, hogy nevéhez nem fűzödik olyan demokratikus alkotás, mint a Bocskayéhoz a hajdúk letelepítésével. A közteherviselés, az egyenlő megadóztatás ügyében az ónodi országgyűlésen (1707 június 4-ikén), Zemplénvármegye közgyűlésén (1708 márczius 16-ikán), az egri konventben (1708 május 21-ikén) és a sárospataki országgyűlésen (1708 november 28-ikán) tartott beszéde a demokráczia történetében is előkelő helyet követel magának.

A mikor Rákóczi az országgyűlésen, vagy a nép előtt férfiakat szólított fegyverbe Istenért, hazáért, szabadságért: mi ragadhatta meg jobban a lelkeket, mint a könny, mely szeméből előbuggyant, arczán végigömlött, mert annyi szenvedést, igazságtalanságot tovább tűrni nem akart? A könny, a mely beszéd közben az emberiség megváltójának szemében is megcsillant, nem gyöngeség, nem hatáskeresés, hanem teljes átszellemültség jele volt azoknál is, a kiket – mint Rákóczit és Kossuthot – a nemzet a maga megváltóinak nevezett. Rákóczi könnyezett, a mikor az ónodi országgyűlésen lemondott vezérlő fejedelemségéről, majd midőn az országgyűlést berekesztette; a pataki templomban zokogva ajánlotta a nemes ifjak zászlaját a seregek urának pártfogásába; Olcsván sok könnyet hullatott hazájáért, mikor a haditanácsban a szomorú helyzetet vázolta.[302] Gróf Pálffy János tábornagy gúnyolta is, hogy fegyvere a szónoklat és a sírás.[303] De nem lett volna szabad felednie, hogy a mikor Rákóczi sírt, zordon tisztjei és a rendek is nedvesedni érezték pilláikat, s Ónodon halniok kellett azoknak, a kik ezt a könnyet fakasztották!

Egy-egy beszédében Rákóczi keresztülvezette a hallgatóit az érzelmek minden fokozatán. Mi volna ennek tanulságosabb példája, mint éppen a most említett ónodi beszéd, a melyben a legprózaibb pénzügyi kérdésnek, a rézpénz értéke emelésének tárgyalása közben ismételt felszólalásai után a hidegséget, a mely eleinte fogadta, a vérontásba átmenő lelkesedésig tudta hevítni? Száraz számokkal, zárószámadások előterjesztésével, forradalmi időkben gyújtó hatást értek el más pénzügyminiszterek is, pl. a francziáknál Necker, nálunk Kossuth; de gyanusításokkal szemben az országgyűlésen valaki aligha kapott fényesebb elégtételt, mint Ónodon Rákóczi, kit az eszmék egéből egyesek épp úgy a sárba akarták levonni, mint három emberöltő mulva Párisban Dantont, a kit számadásainak titkos tételei miatt hurczoltak meg. Mind a két esetre szól egy párisi népszónoknak, Gonchonnak megjegyzése: férfiak, kik igazán rajongtak a hazáért, a hatalmat csak ennek érdekében keresték s a módokban eltértek, de a lényegben egyetértettek: egymásnak kölcsönösen költött hibákat tulajdonítottak, a helyett, hogy jobban tartottak volna az utókor gyűlöletétől és szemrehányásaitól, mint a pártoskodók tőrétől és az idegen szablyától. Ebben a mérkőzésben Rákóczi szónoklata még végzetesebb volt a turócziakra, mint Ciceróé Catilinára és követőire.

A szenvedélyre kevesebb alkalom nyilt a magyar és az erdélyi szenátusok, vagy a hadi, közgazdasági és az udvari gazdasági tanácsok ülésein, a melyekben a fejedelem szintén szorgalmasan részt vett és saját vallomása szerint «eleget beszélt».[304] Itten nyugodt, okos fejtegetéseivel hatott, pl. a miskolczi tanácsülésen (1706 februárius 7-ikén) a rézpénz ügyében.[305] Erre a nyugalomra nem a hallgatók kisebb száma intette, mert pl. a miskolczi és kassai tanácsűlések, a vármegyei követek megjelenése következtében, fiók-országgyűlésekké szélesedtek ki. Az a körülmény mérsékelte előadása tüzét, hogy inkább meggyőzni, mint lelkesíteni kívánt. De ki nem érezné izzó lelkének egész hevét az erdélyi szenátushoz Salánkon 1711 februárius 12-ikén intézett beszédében,[306] a mely egyúttal utolsó politikai szónoklata volt, mert pár nap mulva már önkéntes számkivetésbe ment.

34 országgyűlési, 12 katonai, 5-5 szenátusi és vármegyei, összesen 56 beszédének az emlékezete és kivonata maradt reánk; egész terjedelmében csak egy, a gyömrői.[307] Ösmerjük a fejedelemnek azt a szokását is, hogy Szilveszter napján az udvari tisztviselők elbúcsúzásánál s újesztendőkor a köszöntéseknél rendesen beszédeket szokott volt tartani;[308] azonban ezekről a kétségkívül politikai tekintetben is fontos nyilatkozatokról nincsenek följegyzéseink.

A fejedelem nemcsak tartani, hanem hallgatni is szerette a szép szónoklatokat. Bercsényi Miklós, Károlyi Sándor, Ráday Pál, Pekri Lőrincz, Bartha András, Vay Ádám, Telekesy István, Berkess Antal, Keczer Sándor, Barkóczy Ferencz koruk leghíresebb szónokai közé tartoztak. Rákóczi szerint az ő fogságában levő Tolvay Gábornál sohasem lehetne jobbat feldobolni, hogy a pozsonyi királypárti országgyűlésen az ő nevében megbízás nélkül tarthat kemény beszédeket.[309] De megtörtént, pl. 1707 június 6-ikán a rézpénz ügyében, hogy az ellenzék valóságosan obstruált, «nem gondolván a fejedelem sok szép declaratióival, szíves expectoratióival.»[310]

39. GR. BARKÓCZI FERENCZ NÉVALÁÍRÁSA.[311]

Semmiben sem korlátolta a szólás szabadságát. A szécsényi országgyűlésen boldognak mondta magát, hogy szabadon tanácskozhatnak ügyeikről s a szólásszabadság érdekében, kivált a személyét érintő kérdésekben, vissza is vonúlt a tanácskozásoktól.[312] Az erdélyi országgyűlésről elküldte udvari hadait, hogy a rendek ne tarthassanak valami beavatkozástól.[313] Az ónodi országgyűlés megnyitásánál kijelentette, hogy előterjesztéseire nézve mindenkinek a véleményét meghallgatja s nézetét mindenki bátran elmondhatja. Június 6-ikán maga hítta föl Okolicsányit és Rakovszkyt, hogy Túróczvármegye sérelmeit szabadon adják elő. Midőn személye megbántását a rendek oly véresen torolták meg, nem akarta azonnal tárgyaltatni a függetlenségi nyilatkozatot, hogy ez a vérengzés, «a tábornokok helytelen magaviselete» és az udvari hadak jelenléte a rendek megfélemlítését ne jelentse. De arra nem volt hajlandó, hogy hasonló esetek meggátlása végett szólni engedje a szenátust, melynek szólásjoga ily közgyűlésen nem volt; s nem is tartotta illendőnek, hogy először a kormánytanács szóljon a kormány fejét illető ügyben.[314]

Már 1705. szeptember 12-én boldognak érezte magát, mert annyira vitte az ország rendeit, hogy érdekeikről szabadon tanácskozhatnak. Szólni engedte nyilt ülésben a császár követeit is és megengedte, hogy felolvassák a császár előterjesztését. A béke munkáján kívül más dolgokban is szabad szólást és szavazatot biztosított minden úri és szegény nemesi rendnek. A szólásszabadságot különben a szenátusban,[315] sőt a haditanácsban is megőrízte; pl. Ocskayt itt nem világosíthatván föl, beszélni hagyta.[316] A küzdelem végén azonban megjósolta, hogy ezentúl «ha kit szóra hoz a tűrhetetlenség, vagy valamely megjegyzett vitézi emlékezet, – minden szava, sőt, ha megáll, az is rebelliónak fog magyaráztatni. Sok hamis tanúvallomás, nyárs, kerék, akasztófa rettegő félelme lesz előtte mindennek.»[317] Jóslata mindamellett is teljesűlt, hogy 1711 május elsején a küzdelmet befejező szatmári béke a jövő országgyűlésre biztosította a szabad voxot.[318] Azonban, ahogy pár nappal a túróczi eset után Bercsényi figyelmeztette a rendeket, most tettekre van szükség, nem szavakra.

III.
A KORMÁNYTANÁCS ÉS KANCZELLÁRIA.

ISTEN az emberi nemzetet – Rákóczi szerint[319] – királyságok és fejedelemségek alá osztván, a törvény és igazság szerint való alkalmazásukat kormányok alá hagyta. És a mennyiben a fejedelmeket is közös emberi gyarlóság alá vettette s ezeknek is mindent maguk erejével véghezvinni nem enged: alattvalóit segítségűl rendelte. Kinek-kinek alkalmazását kétségkívül szabadakaratjokra hagyta, mivel tőlük egyedül kíván számot, jó vagy rossz kormányzásuk és országlásuk folytatásáról. Melyből származik, hogy senki a fejedelmeknek vétkül nem tulajdoníthatja, ha nem mindenkor kívánsága szerint való szolgálatokra alkalmaztatik, – csak a maga igazságos cselekedeteiért ne mellőztessék, melynek rendje szerint minden birodalom és fejedelemségek alatt az embereknek géniuszához és tehetségéhez alkalmaztassanak is a hivatalok.

A fejedelem mellett 1704 óta egy udvari tanács állott, a melynek tagjai esküt tettek, hogy a fejedelem szolgálatában s a nemes országnak vagy magánosoknak dolgaiban az igazság és a törvény szerint járnak el.[320] Mivel azonban ennek nem volt elég törvényes tekintélye, a szécsényi gyűlés 1705 szeptember 25-ikén elhatározta, hogy az 1500: X. és az 1518: XXXIX. törvényczikkelyek értelmében huszonnégytagú szenátust alakít. Meg is alakította a II. törvényczikkelyben[321] s törvénybe iktatta azt a 16 urat, a kiket a fejedelem a rendek jelöltjei közűl kinevezett.[322] Ezek a többi nyolczczal együtt a következők:

Gróf Bercsényi Miklós főtábornok, később fejedelmi helytartó, egyúttal a szenátus elnöke;[323] Illyés István, Pethes András, Telekessy István püspökök; gróf Barkóczy Ferencz, gróf Esterházy Antal, gróf Forgách Simon, gróf Károlyi Sándor, báró Vay Ádám tábornagyok; Berthóti Ferencz, gróf Csáky István, Galambos Ferencz, Gyürky Pál, Petrőczy István, báró Sennyei tábornokok; telekesi Török István ezredes;[324] Beniczky László, Gerhard György, Jánoky Zsigmond, Kajaly Pál, Lapsánszky János, Soós István, Zay Lőrincz. A szenátus fele tehát magasrangú katonatisztekből állt. Ez annál feltünőbb, mert a szenátusnak első sorban külügyekkel kellett foglalkoznia, holott a szenátorok egyrésze a magyarnál s latinnál egyéb nyelvet nem beszélt.[325] Feltünő azért is, mert, a szécsényi határozat előtt, a fejedelem még ragaszkodott ahhoz az elvi álláspontjához és elhatározásához, hogy a tanácsában levők közt katona ne legyen.[326] A szenátus a politikai ügyekbe csak a fejedelem külön felszólítására, esetről-esetre avatkozott be; mert a fejedelem tekintetbe vette a maga halandó voltát s hogy a rendektől nyert és szinte korlátlan hatalma a rendeknek idővel kárára lehetne. Így történt, hogy a békeügyekben sem alkudozott a szenátustól függetlenűl.[327]

Azonban néhány jelenségből sejteni lehetett, hogy a szenátus a még alig százesztendős főrendiház helyét van hivatva pótolni s az ismét egy kamarában tanácskozó országgyűlésnek munkásságát nemcsak előkészíti, de meg is rostálja. A szenátus valóban már magának követelte a törvények magyarázata jogát.[328] Mennyivel óvatosabb ebben a tekintetben a fejedelem! Pl. az ónodi törvényeket igen világosaknak tartván, ellenökben magyarázatot adni nem akart s a magyarázatot sürgető Károlyit és társait türelemre intette.[329] Később adott ugyan magyarázatot, de sietve figyelmeztette Károlyit, hogy «a mennyiben lehet, törvényesen vegye hasznát».[330] Mert hiszen az olyan végzéseket, a miket az országgyűlésen közönséges megegyezéssel hoztak, nem lehet magánúton minden okból felforgatni, tehát magától ő sem kívánja megváltoztatni azt az állapotot.[331] Egyik kapitányát, a ki egy régibb s egy újabb törvény közt bizonyos ellenmondást látott, egészen az újabb törvény alkalmazására utasította: hogy ne vádolhassák a törvény újabb módosításáról, vagy ürügy ne maradjon valamely kivételre.[332] Maga a szenátus külön biztost küldhetett a vármegyékhez (pl. 1707-ben Szabolcsba, Szatmárba, Biharba) a kormány szándékainak megmagyarázására, a pénzügyekben való felvilágosításra. Az országos számonkérő bizottságot is az rendelte ki.[333] Volt idő, mikor «üdvös tanácsot» a fejedelem csak önmagától várhatott;[334] de később, félesztendővel a szenátus felállítása után, mikor egy szenátor s még az udvari kapitány sem volt mellette, boldogtalannak érezte magát, hogy senkivel sem értekezhetett. Ilyenkor nem intézkedett, csak véleményt adott a hozzá intézett kérdésekben.[335] Pedig tapasztalta, hogy pl. a hadbiztosság dolgait, kivetéseit még a szenátorok sem értik, holott ő maga «sok oktatásban» részesítette őket; ezért inkább szánta őket s nem haragudott rájok.[336] Néhány tanácsos majdnem mindig volt mellette, de a teljes szenátus összehívása rendesen országos eseményt jelentett. Így történt ez 1706 januárius 30, – februárius 10-ig Miskolczon;[337] 1706 májusában Érsekujvárt,[338] 1706 deczember 18, – 1707 februárius 5. Rozsnyón,[339] 1707 augusztus 11-19. Homonnán, [340] 1707 deczember 10-24. (voltakép 29-ikéig) Kassán [341] 1708 május 18, – június 12.[342] s újból szeptember 6 – 23. Egerben, [343] 1709 június 16, – július 6-ikáig, s újból augusztus 7-9-ikéig Sárospatakon. Azontúl még Salánkon, majd a már külföldi Zalusán tartott egy-egy tanácsülést, de már a nemzeti ügy lehanyatlása idején, csupán 9 szenátorral, közéjök számítva a megkegyelmezett Forgáchot és az új szenátorok közül gróf Csáky Mihály tábornokot és az erdélyi kanczellárt, Ráday Pált.[344]

A gyűléseken rendesen a fejedelem elnökölt s nemritkán szónokolt is;[345] a határozatok hozatalára tehát nagy befolyást gyakorolt. Némely szenátusi ülést valóságos országgyűlésnek tartottak; így a miskolczit, kassait. Az utóbbiban Liptó és Borsod kivételével az összes kurucz vármegyék és városok képviseltették magukat.[346] A fejedelem a tanácsosokkal együtt nagyban győzte a munkát, mert az üléseket – sürgős esetekben – naponkint reggel 9-től este 5-ig, legfeljebb egy kis déli pihenővel, tartották.[347] Mindezt sok önzetlenséggel tették, mert hazafiságuk megmutatására 1708 szeptember 14-ikén hátralevő fizetésűknek feléről arra az esztendőre lemondtak.[348]

Erdély tanácsa és kormánya mindig el volt különítve Magyarországétól.[349] A fejedelem szigorúan alkalmazkodott Erdély törvényeihez; Erdély igazgatására tehát 1704 deczember 20-ikán a consiliumot mint külön kormánytanácsot alkotta s meghagyta, hogy a főhadparancsnokkal egyetértve járjon el. Első tanácsosai nem olyanok voltak, a milyeneket óhajtott; azért «minden fából nyilat kellett csinálnia».[350] A consiliumot késedelmesnek, akadékosnak találta; végre is azzal küldte be Forgách tábornokot, hogy rendeleteinek végrehajtására szorítsa.[351] Az 1707: V. (marosvásárhelyi) törvényczikk értelmében a tizenkét tanácsurat minden (magyar, székely, szász) nemzetből, az ősörökös jószágú hazafiak közűl kellett választania s ezeknek megkérdezése és hozzájárúlása nélkül nem volt szabad derekas, országos dolgot végeznie.[352] Erdélyből és a Részekből a VIII. t.-cz.-ben egyelőre csak a következő 9 urat nevezték meg, mint a szenátus tagjait: Toroczkay István tábornokot mint elnököt; gróf Pekry Lőrincz, gróf Mikes Mihály és gróf Teleki Mihály tábornokokat, Barcsay Ábrahám kincstartót, Barcsay Mihályt, Kemény Lászlót, Vay Ádámot és Arelt Jánost.[353] Velök 1707 november 27-29. Kisvárdán tartotta az első tanácsüléseket;[354] 1708 februárius 2-12-ikéig Nagykárolyban,[355] 1708 július 17-ikén Taszáron,[356] október 22 – november 12-ig Szatmárt,[357] 1709 április 23-25-ikén és szeptember 15 – október 5-ikéig Munkácson,[358] utoljára 1711-ben Salánkon, tehát mindig Erdély határain kívül tanácskozott az erdélyi urakkal. Hozzájok vette a táblafiakat is,[359] kiket szintén az 1707: VIII. t.-cz. rendelt melléje. Már 1708 június 3-ikán meghagyta, hogy ne deputatum consiliumot, hanem csak consiliumot írjanak Erdélyben; különben haszontalan szóbeszédre adnának okot.[360] A kormány rendszerét maga a fejedelem ösmertette emlékirataiban.[361]

Külön kanczelláriája volt mind a két szenátusnak; de nem kezdettől fogva. A fejedelem az udvari tanács mellett már 1704-ben szervezte az udvari kanczelláriát, melynek élére Jánoky Zsigmondot állította s mellé egy titkárt, iktatót, expeditort s több kanczellistát állított.[362] A mikor Matyasovszky László királyi kanczellár (nyitrai püspök) 1705 május 11-ikén meghalt, a szécsényi országgyűlés a szenátus mellé külön kanczellárt választott báró Sennyei István személyében. Megelőzte a királyt, a ki csak egy esztendő mulva nevezte ki kanczellárnak Illésházy grófot.[363] Sennyei mellé a gyűlés két előadót, titkárt, több kanczellistát rendelt s igazgatónak Lapsánszky János szenátort tette meg.[364] Krucsay István és Aszalay Ferencz szenátoriális titkárok a fejedelemnek is mindvégig bizalmas emberei voltak; mint expeditor, Kazy szerzett érdemeket. A fejedelem a legegyszerűbb irodatiszt iránt is érdeklődött. Mikor a mennykő Egerben 1708 június 4-ikén becsapott a kanczellária sátrának árboczfájába, a megsérűlt Rajmannus kanczellista gyógyításáról maga a fejedelem gondoskodott.[365]

40. ASZALAY FERENCZ NÉVALÁIRÁSA.[366]

Az erdélyi kanczellár helyét 1707-ben a marosvásárhelyi országgyűlés nem töltötte be, hanem Ráday Pálra, az udvari kanczellária igazgatójára bízta a kanczellária igazgatását.[367] Ráday akkor mindössze 30 esztendős volt, egy évvel fiatalabb a fejedelemnél, kinek nyájas szavai bírták reá négy év előtt, hogy a nemzeti ügyhöz csatlakozzék.[368] Oly hévvel csatlakozott, hogy, mint a fejedelem belső titkára, a Recrudescunt-ot is ő fogalmazta.[369] Követségben járt a svéd, porosz és lengyel királyoknál, a czárnál, a török szerdárnál. Az országgyűléseknek legkiválóbb szónokai közé tartozott, a ki még az utolsó (szatmári) országgyűlésen is lelkesen védte fejedelmét, kit olykor csatáiban is kísért. Rákóczihoz kevés lélek állt közelebb az övénél; azért az erdélyi szenátusi kanczellária igazgatójának – egyúttal a nemesi társaság auditorának[370] – az ügyek menetére nagyobb befolyása volt, mint a magyar szenátus kanczellárának.

41. JÁNOKY ZSIGMOND NÉVALÁIRÁSA.[371]

Az udvari kanczellária eleinte egymagában állt s a másik kettőnek feladatait is végezte. A magyar szenátus csak 1706 februárius 4-ikén szakította ki belőle a szenátusi kanczelláriát.[372] A fejedelem még 1705 márczius 27-én nevezte ki Jánoky Zsigmondot udvari kanczellárnak,[373] s őt a különválasztás után Hontvármegyében két faluval jutalmazta meg.[374] Az igazgató 1707 nyaráig Ráday Pál volt, kinek a törvények és más állami iratok kinyomatására is ügyelnie kellett.[375] A kanczellária leveleinek díjait a fejedelem 1706 szeptemberében állapította meg,[376] s ennek alapján igen sok tiszti kinevezést stb. expediáltak. «De azt akarják a tisztek – bosszankodott a fejedelem még évek mulva is,[377] – hogy sült galamb repüljön a szájokba, s mindenhez ingyen jussanak; a mi kivált ezután éppen nem lehet, mivel a kanczelláriának csak az ilyen accidensből áll inkább a fizetése». Az udvari és a szenátusi kanczelláriák irodai szükségleteit félévenkint egyszerre kérték a közjövedelmi tanácstól, s a szükségletek közt a különböző minőségű papiros, pergamen, festésre való arany, kék és vörös színek (kagylókban), közönséges és spanyol viasz, gummi, irón, tollkés, spárga, téntakészítő szerek, porzó stb. szerepelnek.[378] A fejedelem főtitkára Pápay János volt, a kit törökországi követségekre is alkalmazott. Utóbb fiának, Józsefnek főkanczellára lett,[379] s a mikor meghalt (1740-ben), «annyi közűl már csak négyen maradtak, a kik a szerencsétlen fejedelmet idegen földre kísérték».[380]

Az udvari titkárok és altitkárok esküvel fogadtak a haza és a fejedelem ügyeiben titoktartást és hogy az ellenséggel nem játszanak össze, sőt ha valamit megtudnak, azonnal bejelentik a fejedelemnek, vagy a kanczelláriusnak. A folyamodók ügyeiben igazságosan járnak el, a fejedelemnek igazságosan referálnak, az okiratokra ügyelnek, megbízásaikat híven végzik stb.[381] A fejedelem mindenkor már reggel meghallgatta titkárai előterjesztéseit.[382] Magánember korában is három titkárt tartott; pl. 1694-ben Kéry Jánost a magyar, Vélics Zsigmondot a latin és Kienzner vagy Günzner Keresztélyt (ennek betegsége miatt 1701-től Sorpek János Jakabot) a német nyelvre.[383] Mint fejedelemnek franczia titkára is volt.[384] Régi titkárai közűl megtartotta Kéryt és Vélicset, a kik 1705-ben az elfoglalt Kassáról Munkácsra szállították levéltárát.[385] Titkárai voltak továbbá: Kántor István 1705-1711-ikéig hadügyekben;[386] Beniczky Gáspár 1707-1710-ikéig bizalmas magánügyekben,[387] a ki a titkos levéltárt is rendezte s a nemes ifjak társaságának ügyeit vezette;[388] továbbá Ráthy Gergely ungi alispán,[389] Pongrácz György, kinek naplót kellett vezetnie a béketárgyalásokról,[390] Horthy István,[391] Ebeczky Sámuel, utóbb különösen hadügyekben,[392] Szenczy Ferencz diplomata stb. Hozzájuk két erdélyi udvari titkár járúlt.[393] A fejedelem egyik-másik értesítés elmaradását a titkárok változásainak tulajdonította;[394] mert az egyik azt gondolja, hogy a másik már megküldötte; de ez alig is lehetett másképpen a folytonos táborozások idejében. A fejedelem nemcsak nekik, hanem pl. alfegyverhordozójának, Ilosvay Jánosnak is diktált.[395]

42 PÁPAY JÁNOS INSTRUCTIÓJA ILOSVAY GYÖRGY SZÁMÁRA.[396]

43. EBECZKY SÁMUEL NÉVALÁÍRÁSA.[397]

A levéltár rendbentartását szigorúan megkövetelte. Itt őrízték a szövetséglevél egyik példányát,[398] mindazokkal a mérhetetlen becsű okíratokkal együtt, a miket most jobbadán a gróf Erdődyek vörösvári kastélyában, Vas vármegyében tartanak.[399] A levéltárban a családi és az állami érdekű archivumot szorosan elkülönítették. 1694-1698-ikáig (Bécsből visszahozatva) Badinyi János, majd Kolosváry András levéltárnok kezelte Sárospatakon.[400] Rákóczi elfogatása után a gyüjteményt bekebelezték a kassai kamara archivumába, honnan a fejedelem 1704 telén Munkácsra szállíttatta. Főlevéltárnoknak Kéry Jánost nevezte ki,[401] a ki az állami levéltárt két csoportba: 1. belügyi, 2. külügyi s titkos levéltárba osztotta szét. Amannak 1706-ban készűlt jegyzéke részben ösmeretes.[402] A titkos levéltárt Beniczky Gáspár titkár 252 csomagban rendezte. A rendezésben maga a fejedelem is résztvett.[403] Az ő gondosságával szemben Vay Ábrahám arról vádolta a bécsi udvart, hogy fölégetett minden archivumot és levelet, a mi ellene szolgálhatott.[404] 1706-ban az erdélyi rendek csakugyan hiában követelték vissza országos levéltárukat, a melyet Rabutin Bécsbe vitt.[405] Rákóczi tehát egy magyar és egy erdélyi országos levéltár fölállítására törekedett. Büszke volt reá, hogy archivumában vannak eleinek idegen hatalmasságokkal folytatott levelezései.[406]

A kormánynak és a törvényhozásnak, tehát az államnak hivatalos nyelve a magyar volt,[407] csak mellékesen a latin. Ez Erdélyben egyszerűen a nemzeti állam helyreállítását, Magyarországban a gyökeresebb újítást jelentette. A fejedelem még a műkifejezéseket is magyarúl akarta íratni a törvényekben. Bercsényi, vele szemben,[408] úgy találta, hogy jobb volna, ha a törvényczikkelyekben meghagynák a deák aerarii conservatort s nem írnák magyarúl kincstárnoknak: «ne prejudikáljunk azon nagy dignitásnak». Senator, praeses, consilium oeconomicum, secretarius, registrator, rationum exactor, cancellista, calefactor, janitor – ezek mind deák szók; ha magyarázzuk, hosszú lesz!» Valóban nagy óvatosság a törvényhozás, kormány és hadsereg élén állóktól, kik pedig a legkitűnőbb magyar írók közé tartoztak. Különben a magyar hivatalos nyelv jogait némileg a bécsi kormány is elösmerte, mikor az 1706. évi fegyverszünet okiratát nemcsak latinúl és németűl, hanem magyarúl is kinyomatta,[409] s a király és tábornokai zamatos magyarsággal írt kiáltványokat intéztek a néphez. Még a szász székek is magyarúl leveleztek a fejedelem biztosával, Radvánszkyval.[410] A felvidéken szintén minden magyarúl ment.[411] Bajor- és francziaországi követét a fejedelem jónak látta figyelmeztetni, hogy francziául czímezze levelét: «nem lévén tanácsos, hogy ily messzeútra magyarországi nyelvvel éljen».[412] A nemzet hálával gondolhat arra a nagy magyarra, ki azt akarta, hogy Isten diadalt adván, «hálaadó szívvel Isten dicsőségét magyar nyelvünk örökre hirdesse».

IV.
A VÁRMEGYÉK ÉS A VÁROSOK.

NEMZETI háborúnak a fejedelem a vármegyék egyesűlt ellenállását nevezte;[413] ennélfogva ezeknek igazgatását. önkormányzatát a szabadságharcz legfőbb biztosítékai közé számította. A vármegyék valóban lelkesedéssel csatlakoztak hozzá; némelyik, így Vas, az ellenségtől megszállt székhelyén is teljesítette kívánságait, pl. követeket küldött az országgyűlésre.[414] 1703 őszén már az ország 72 vármegyéjéből csak tíz maradt meg egészen a király hűségében: Trencsén, Nyitra, Pozsony, Komárom, Győr, Moson, Sopron, Vas, Veszprém, Zala.[415] Mindamellett Szécsényben, 1705-ben csak 26 vármegye, 3 kerület és 20 város alakította meg a szövetséget,[416] mely összesen 102,706 km2-re terjedt ki s így a mai Magyarországnak egyharmadát sem foglalta magában. Azonban katonailag meg volt szállva a Dunán- és Tiszántúl nagyobb része[417] s Erdély a Részekkel mint külön ország jött számításba. Mellőzve Erdély legdélibb részeit, a török kézben levő temesi szandzsákbasaságot, továbbá a Bácskát és Horvátországot, összesen tehát 86,648 km2-t, az egész mai Magyarországból 235,646 km2 , vagyis az országnak majdnem három negyedrésze politikailag vagy legalább is katonailag Rákóczi vezetése alatt állott.[418] Hatalma ennél többre sohasem terjedt ki s a hadi viszonyokhoz képest a vele tartó terület nagysága gyakran változott. Dícsérettel emlékezett meg az erdélyi nemes vármegyéknek abbeli buzgóságáról és szíves hajlandóságáról, hogy a magyarországi nemes státusokkal a szabadság szent munkájának állhatatos folytatására nemcsak összeszövetkeztek és munkájukat, fáradságukat egybekötötték, hanem őt fejedelmöknek is megválasztották. Annál nagyobb keserűséggel értesűlt, hogy mikor Erdélyből az ellenség kiszorította, s buzgóbban és serényebben kellett volna szembeszállniok, «akkoron maguk szabadságuknak oly drága munkájához és hozzánk, fejedelmükhöz szorosan tartozó kötelességöknek levetkezésével nemcsak megtagadtak bennünket», hanem el is fogadták az ellenségtől kínált kegyelmet s tulajdon vérük, életük, nemzetük drága szabadsága ellen való fegyverkezésre és ellenségeskedésre tettek hittel igéretet. Mindez méltó büntetést érdemelt volna, de inkább kegyelmesen, mint keményen akart eljárni az erdélyi vármegyékkel s néhány bűnösebbnek kivételével a nemes vármegyék tagjainak 1706 október 30-ikán megkegyelmezett.[419] Bölcs mérsékletének köszönhette, hogy a vármegyék ismét melléje sorakoztak s őt néhány hónap mulva a fejedelemségbe is beiktatták.

44. MAGYARORSZÁG SZÖVETKEZETT VÁRMEGYÉINEK S VÁROSAINAK TÉRKÉPE.[420]

AZ »INSTRUMENTUM CONFOEDERATIONIS« ELSŐ ÉS UTOLSÓ LAPJA.[421]

45. MAGYAR NEMESEK.

A vármegyéknek a császári sereg számára a spanyol örökösödési háború kezdetén 12.000 embert kellett volna kiállítaniok;[422] Rákóczinak majdnem tízannyit is kiállítottak. Fegyvert fogtak mellette a dunántúliak is,[423] pedig a szövetségalakító gyűlésen nem képviseltethették magukat.[424] A fejedelem mindjárt eleinte tudatlanoknak és tétleneknek mondotta[425] a vármegyei és községi tisztviselőket, a kik a katonaság számára nem gondoskodnak előfogatokról. Bajos is volt a dolog, mert a tisztviselők egy része katonáskodni ment, egy-egy tisztépítő-székre pedig a főispánnak valamelyik tábornoktól kellett hazakérnie a katonáskodó nemeseket.[426] A főispánok egy része tábornok vagy ezredes volt. Alsó-Fehérben Pekry Lőrincz, Szepsi-, Kézdi- és Orbai-székben Mikes Mihály, Békésben és Máramarosban Vay Ábrahám, Küküllőben Thoroczkay István, Kolozsban Teleki Mihály, Tordában b. Kemény Simon,[427] Biharban Budai István, Beregben és Ugocsában gr. Csáky István, Ungban gr. Bercsényi Miklós, Sárosban maga a fejedelem, Zemplénben Barkóczy, Borsodban gr. Forgách Simon. Sőt az alispánok egy része is ezredes volt; pl. Borsodban Szentpétery Imre brigadéros, Vasban Enyedi András, Sárosban Rhott Mihály stb. Ebből azonban nem következett valami katonai kormány,[428] már csak azért sem, mert a vezetőket jobban lekötötte a tábor, mint a vármegye, Ha az első alispán nem volt otthon, a másodalispán vezette a közigazgatást. Némelyik vármegyének különben is kettős tisztikara volt: egy külső vagyis kurucz (pl. Győrben Komáromi István) s egy belső vagyis labancz (a várba szorúlt labanczokkal). Ugocsában Ujlaky István 1704-1710-ig alispán volt, pedig holta napjáig kárhoztatta, szidta a fölkelést.[429] A fejedelem szerint «attól következett mindeddig Máramaros vármegye nyomorúsága, hogy sok lévén a főispán, a melyeket maguknak mind keresnek, mind csinálnak, annyifelé szakadtanak azon vármegyének tagjai, hogy magukon segíteni és a parancsolatokon eligazodni nem tudnak». Ő pedig a nehéz időkben nem segíthetett a régi visszaéléseken.[430] A megyei nemességet rendszerint a főispán vezette az ellenség ellen; de mikor pl. Jósika István hunyadi főispán a vajdahunyadi táborban levő nemességet odahagyta, ez Kendeffy Mihályt választotta meg vezérnek.[431]

A fejedelem a főispánnak jelölő és a vármegyének választójogát semmiképpen sem kívánta gátolni. Ezt határozottan megmondta akkor,[432] mikor Barkóczy zempléni főispánt megkérte, hogy megyéjébe Szepesi János főpostamestert jelölje alispánnak és, ha a vármegye szabad szavazata és választása azt hozná magával, állítsa be abba a tisztségbe. De nem avatkozott be, mikor Telekesy püspököt mint hevesi főispánt bevádolták előtte, hogy nem nemes szolgáit, Tarródy Istvánt és Nagy Ferenczet, megyei tisztviselőkké választatta; különben is kitűnt, hogy ezek nem voltak parasztok és szavazat útján nyerték tisztöket.[433]

Olyan esetekben, mikor országgyűlést nem híhatott össze, a vármegyéket szólította fel nyilatkozatra; pl. a selmeczi meghiúsúlt béketárgyalások után, tegyen e előterjesztést a bécsi udvarnál a külső hatalmak kezessége iránt s meghívja-e ünnepiesen a kezeseket?[434] Elismerte tehát a vármegyék nagy politikai súlyát.

Állami szempontból a vármegyék ellen különösen két esetben lépett föl keményen. Az egyik a turóczi eset, a melynek részletei ösmeretesek;[435] a másik a vele összefüggő eperjesi konventikulum. Erélyesen bánt velük, mert nem engedhette meg a közügyek és a szövetség gyöngítését.[436] Ismerte a vármegyéknek azt a német időkből származó szokását, hogy a szomszédos vármegyék valamely főbb vármegye területén gyűltek össze; de azt meg nem engedhette, hogy – mint az eperjesi konventikulum előtt tették Nagymihályiban – magános nemesnél gyűljenek össze tanácskozásra.[437] Szigorú rendeletet intézett a vármegyékhez az efféle konventikulumok ellen, a nemesi fölkelés előkészítése és a közgyűlést megkerűlő részleges gyűlések mellőzése érdekében.[438] Csodálatosnak tartotta, hogy a vármegyék vagy inkább azok nevében egyesek ilyen konventikulumokat tartanak. Rajta volt, hogy a vármegyék megismerjék a gonosz elmék törekvéseit.[439] A vármegyei élet elvadúlását nem tűrte;[440] azonban utóbb is félt, hogy a vármegyék közűl sokan megkonkolyosodván, az első zűrzavarra fogják őt kényszeríteni.[441] Aggódott, hogy a bakafántos, önfejű vármegyei tisztek «félhangokkal megbontják jó összhangra indúlt és rendelt kótáit», mert már mostan is mindenütt a nincsent és a nem lehetet beszélik.[442] De nem tette meg, a mire már régebben gondolt,[443] hogy a szófogadatlan megyei tisztek jószágait előrement intés után lefoglaltassa.

46. EPERJES.[444]

A vármegyék nyakasságát részben annak tulajdonította, hogy a közgyűlésen nemcsak a hivatottak jelennek meg. A mikor egy ízben maga is részt vett Abaúj vármegye közgyűlésén, nem hitte,[445] hogy ahhoz fogható rendetlen állapotot lehessen találni az országban. Hiszen parasztemberek és parasztasszonyok is megjelentek ottan, a kiket csak azért nem küldött ki, mert azt akarta, hogy hallják a beszédét s újúlt sebüket legalább dolgaink bő kifejtésével enyhítse. De sok lett volna tollára tenni azokat a rendetlenségeket, a miket tapasztalt. Meg is parancsolta a főispánnak, hogy vizsgálatot indítson az alispán ellen s ha vétkesnek találná, «az igazság folyása szerint nem javallaná, hogy valaki fejet cseréljen vele». Ha a nemes vármegyék az akkor divatos paraszt vármegyékkel valamiképpen egybeolvadhatnak, hazánkban a demokráczia váratlanul nagy lépést tesz előre.

47. MAGYAR NEMES ASSZONY.[446]

A fejedelem sohasem töprenkedett és nyugtalankodott annyit, mint a függetlenség kimondása után. A vármegyék rendetlenségeinek tulajdonította a szegénység terhét. Abaújban ő maga is részt vett a dikák kivetésének átvizsgálásában, de nem igazodhatott el a dolgon, mert a vármegyének még jegyzőkönyve sem volt. Végre is hajlandóbb volt eltörölni az adóvégrehajtást, mint hogy igazságtalanságok történjenek.[447] Megvallotta, hogy ha vármegyei tiszt volna, a sok alkalmatlan kívánsággal talán az ő fejét is elszédítenék.[448] A vármegyéket azonban Egerben, majd Kassán számonkérő ülésbe gyűjtötte össze és szigorúan ellenőrízte.[449] Ily alkalmakkor is meggyőződött,[450] hogy «a vármegyék mindenütt megegyeztek a sírás-ríváson, semmit sem adáson; melyre nézve egyezzünk meg mink is az exequáltatáson és keménykedésen, mivel sok rossztól tarthatunk». Viszont azonban a többinél együgyűbbnek tartotta Máramarost, mivel mindent megigér, olyat is, a mit – pusztulása nélkül – rajta megvenni nem lehet. Még a fölkelés kezdetén, Máramarossal történt az a furcsa eset, hogy mikor Szatmárnak kellett volna fölkelnie, ő kelt föl, mert nem vette észre, hogy a fejedelem rendelete nem neki szól, hanem Szatmárnak.[451] Az egész Máramaros 125 faluból állt; de havonkint 1184 köböl búzalisztet, 2058 köböl zabot, 142,000 font borjuhúst és 50.000 kősót kellett a tábor és a kincstár részére szállítania. Pedig, a fejedelem szerint, a nép szentűl hitte, hogy ha a német igát lerázza, nem kell terheket viselnie.[452] Unta a vármegye panaszait, «sok haszontalan búsításait és együgyűségükből származó rövidségét». A tiszteket büntetné, ha mindezt nem a vármegye nevében tennék; de beérte azzal, hogy végrehajtás végett kikerestette a jegyzőkönyvekbe fölvett parancsait.[453]

A hol lehetett, segített a vármegyék terhein; pl. fejedelmi hatalmánál fogva Krasznában 20-ra,[454] Szatmárban, mely valósággal «a háború székhelye», 25-re szállította le a porták számát.[455] Egyébiránt sehol sem tartotta elviselhetetlennek a közterheket, ha mindenütt rendben tartanák a dolgokat; de keservesen tapasztalta Abaújban, hogy rakta-rakogatta szájokba a dolgot, mégsem tudják, hogyan kezdjenek hozzá.[456] Mikor a tűzérségi pénztár felállításakor a vármegyék nyakasságát tapasztalta, úgy látta, elő kell vennie a deák mondást: ibant qua poterant; qua non poterant, ibant.[457] De fogadkozott, hogy megtanítja a nyakasokat, pl. a borsodiakat, a kik gyűlésükön egyenesen megmondták neki, hogy ne hadakozzék értük.[458] Sárosra nemcsak mint főispán, hanem mint fejedelem is ráírt,[459] hogy a haza törvényei szerint a nemeseknek saját költségükön kell szolgálniok. A régi rendetlenség meggyökeresedésének tulajdonította Máramaros bajait is[460] s a fölkelés, segély dolgában keményen írt Borsodnak, Zemplénnek stb.[461]

Különben a vármegyéket önmaga figyelmeztette jogaikra. Ha – úgymond – a maguk törvényével élni nem akarnak s a kihágókat meg nem zabolázzák, ő ezt törvénytelenűl véghez nem viheti. Megírta nekik, hogy van Mózesük, vannak prófétáik; s ha megfelelő statutumokat fognak hozni, azokat annak útja-módja szerint megtartja.[462] Máramarosban, hol a técsői megyegyűlés alkalmával hajdúi a nemességet fosztogatták, saját katonáival szemben csakugyan erélyesen védte a vármegye jogait.[463] De mikor Borsod nem szolgáltatta be a rá kivetett közterheket, magán az alispánon és a tisztviselőkön kezdte a végrehajtást; mert a haza közszüksége akármely igaz hazafi szemében előbbrevaló a magánérdeknél.[464] A hanyag megyei tiszteket az egri konventen maga elé rendelte;[465] az 1705: V. t.-cz. különben is felhatalmazta, hogy a hanyag vármegyékkel és azok tisztjeivel szemben vétségük minőségéhez képest járjon el.[466] Ugyanakkor (a III. t.-cz.-ben) a vármegyék 2-2 alkalmas megyei urat, többnyire nemes ifjakat rendelt a fejedelem mellé, hogy a gyakori követküldések költségeit megtakarítsák.[467] A vármegyék követeit néha tömegesen fogadta; pl. 1707 deczember 10-ikén Kassán, 1708 május 20-ikán Egerben.[468] Saját tapasztalatából is jól ismerte a vármegyéket. Mint vezérlő fejedelem is Sáros vármegye örökös főispánjának nevezte magát, sőt egy ízben Gálszécsen 1708 márczius 16-ikán Zemplén, s Enyiczkén márczius 28-ikán Abaúj vármegye közgyűlésein is személyesen résztvett és szónokolt; de «nem mint vezérlő fejedelem, hanem mint ennek titkos tanácsosa és a vármegye egyik tagja» jelent meg, hogy a közteherviselésben hiba ne essék.[469]

Szavának mindenkor súlyt adott, hogy az országot, jobban mondva a szövetkezett rendek területét alaposan ismerte. Okiratokkal bizonyítható, hogy hazánknak 360 falujában és városában tartózkodott hosszabb vagy rövidebb ideig; s nem egyet ő maga jellemzett irataiban.

A falvak szegényesek és csekély számúak voltak. A fölkelés kezdetén Máramarosban csak 125 falu volt,[470] míg most 160 van. Ugocsa «olyan falukból áll: 2-3 ház van benne».[471] Tolnában, Baranyában, Fejérben összesen talán tíz faluban laktak emberek; a többiek a végházakban (Ozora, Pinczehely, Hidvég, Tamási, Fok, Szekszárd, Mohács, Simontornya) húzódtak meg.[472] A hadakozás és sok adózás miatt a szegénység mindjárt kezdetben annyira leromlott, hogy némely faluban 2-6 öreg gazda maradt. Ezeknek ugyanannyit kellett szolgálniok, mint mikor mind otthon voltak. A falvaknak tehát előbb-utóbb pusztúlniok kellett.[473] Nem egy helység fogadta meg Miszt-Tótfalu példájára, hogy a hajdúkat be nem várja, ha bokor lesz előtte, a hova elbújhat; hiszen a gazda meg sem állhatott a maga házában![474] Diószeg vidékén hétszerte több katonát szállásoltak el, mint a mennyit szabad lett volna.[475] A bírák alig mertek kilépni az utczára, mert fenyegették, verték őket.[476] Az ostromhoz közelebb eső falvak lakosai nyugalmasabb vármegyébe menekűltek át; ezek a vármegyék parancsot kaptak, hogy hazakergessék őket, különben rajtuk veszik meg az adójukat.[477] A falvak végpusztulásának megakadályozására a király megengedte, hogy a hadjárat útjában esők necsak neki, hanem Rákóczinak is hódoljanak. Azonban a csak Rákóczinak hódolók népét «kicsinytől fogva nagyig eltörli, mezei gabonáját és lakóhelyét elégeti, marháját és mindennemű jószágát elprédáltatja».[478] Ezt meg is tette. Rabutin és báró Tige pusztításainak emlékére házaik ablakrámáit a toroczkaiak sok-sok éven át vérpirosra festették s kívül a fal felső részét tapasztás és meszelés nélkül hagyták.[479] A fejedelem nem tűrte, hogy a helységek kétfelé vagy éppen csak az ellenségnek hódoljanak. Ezt tűzzel-vassal akadályozta.[480]

48. TOROCZKÓI KURUCZ-HÁZAK.[481]

A hadakozás módja még I. Endre korára emlékeztet, mikor a falvaknak mindenestől költözködniök, «futniok» kellett a betörő ellenség elől, hogy ezt az ínség verje meg. A fejedelem a bírót a szeniorral s a parasztemberekké lett hajdúk egy részével együtt felakasztatni rendelte azokban a helységekben, a melyek az ellenséget bevárták.[482] Másrészt eleget bosszankodott az olyan tisztek miatt, a kik, ha valami vereséget szenvedtek, a falvak dúlásával álltak bosszút.[483] Szerinte a falvakban nem is lehetett a magyart úgy elhelyezni, hogy csoportban és készen lehessen tartani.[484] A mint a szegénység meghallotta, hogy exequálni akarják, nem szántott, nem aratott, nem vetett, hanem menekűlt, a merre látott s ilyenkor 2-3 falu is lakatlan maradt. Ugocsa megmondta, hogy a vármegye végső romlásra jut, ha a fejedelem nem segít a bajon.[485] A dunántúli vármegyék sümegi gyűlése (1708) helyesebbnek vélte, hogy a Székesfejérvár, Komárom, Győr, Esztergom labancz várai körül levő falvakat megtartsák a hadak ellátására és a haza szolgálatára, mert elszállításuk tömérdek kárral járna.[486] A fejedelem is veszedelmesnek tartotta, hogy falvakra oszszák szét a hadat oly helyen, a melyet az ellenség körűlvett.[487] Elpusztúlt az Ipoly és a Garam melléke, Esztergom és Érsekújvár vidékének nagy része, hol csak Szentpéter maradt épen.[488] A hadjárat végén a falvak Eger környékén is mind puszták voltak.[489] Azonban a fejedelem csakugyan nem adhatott külön hadtestet minden határ őrzésére. Vigyázzanak a szegény lakosok is és, ha kell, szálljanak el az ellenség elől; különben maguknak tulajdonítsák veszedelmöket.[490]

Azonban a falvak újratelepítéséről, a menekülők ellátásáról is gondoskodott. Még a fölkelés előtt foglalkozott ezzel a kérdéssel, mikor 1699 július 17-ikén az elpusztúlt Mezőtúrt betelepítette.[491] Később a szökevény németek letelepítése gondolatával foglalkozott.[492] Megengedte, hogy a tordamegyei (erdélyi) bujdosók letelepedjenek matolcsi birtokán.[493] Az ellenség elől bujdosóknak Máramarosban, Ugocsában, Szatmárban, Zemplénben, Gömörben, Borsodban stb. mindig abban a hitben adott szállást, hogy az első kedvező alkalommal visszaviszi őket elhagyott falvaikba. A füredi, egyeki, roffi lakosok visszatelepítését mindenképpen pártolta. Heves vármegyét utasította, hogy a közadóban, szekerezésben s más terhek viselésében őket minden lehető kedvezésben részesítse. Így az elszéledt lakosok hamarább összegyülekezhetnek s az ország szolgálatára, a nemes vármegye segítségére gyarapodhatnak, lakhelyeiket fölépíthetik.[494] Azonban nem helyeselte, hogy Ebeczky Tamás Gács várából falut épített. A haza szolgálata érdekében keményen megtiltotta,[495] hogy a parasztságot bebocsássa oda, mert a parasztságot nem lehet helyőrzésre használni. Az ecsedi vár kijavítása alkalmával számos házat romboltatott le, de gondoskodott róla, hogy a kilakoltatott családok el ne széledjenek, hanem alkalmas helyet kapjanak, hová cselédestűl, marhástúl vonúlhassanak; összeíratta valamennyit, hogy annak idején visszatelepíthesse őket.[496]

49. TARPA VÁROS PECSÉTJE.[497]

Városok alapításával a vármegyéket nem szívesen gyöngítette. A mikor pl. Gönczöt hajdúvárossá tette, megnyugtatta Abaúj vármegyét, hogy azért hatósága alatt hagyja s a közterhek viselése alól sem menti föl.[498] Így jutalmazta meg utóbb a beregi Tarpát is hajdúvárosi szabadságokkal,[499] a miknek tiszteletbentartásáról gondoskodott is.[500] Viszont a hajdúvárosokat engedelmességre intette Bihar vármegye iránt.[501] A városok általában véve ragaszkodtak hozzá,[502] pedig a hadjárat czéljaihoz képest nyugodtan adta ki a parancsot pl. Kecskemét és Kőrös porrá tételére.[503] A városok elpusztítása, a mint mondta,[504] sokaknak kárvallása nélkül meg nem lehet, de helybenmaradása sem kevesebb kérdés. A városok híven képviseltették magukat az országgyűléseken.[505]

50. KŐSZEG.[506]

Némi összeköttetésben maradt vele Pest városa is, a melynek pedig a vármegyétől való függetlenségét, szabad királyi városi rangját Watula János Jakab polgármester éppen 1703-ban járta ki s hűségére a szemközt levő budai vár őrsége vigyázott. A fejedelem a határszéli városok nehéz helyzetét mindig figyelembe vette. Szakolczát, mely miatta sokat szenvedett, semlegesnek nyilvánította. Nem adott ilyen jogot az inkább császárias érzelmű Kőszegnek, hogy ne tegye a kétszínűek menedékhelyévé: pro receptaculo Nicodemorum.[507] De menedéklevelekkel látta el mindazokat a városokat, a melyeknek lakosai az ellenség elől egyszer-másszor kiköltözni kényszerűltek; így Szegedet, Kecskemétet, Nagykőröst,[508] Debreczent az erdélyi 1707: XXIV. t.-cz.-ben hűsége és hazafiasága miatt sz. kir. városi jogaiban megerősítette.[509] Megparancsolta, hogy az elfoglalt Szatmár városában az ő engedelme nélkül senki se merjen házat építeni, mert azt akarja, hogy rendesen épűlt város legyen belőle.[510] «Elég várost építhetünk, ha a németet elkergetjük», mondta volt egy alkalommal.[511] Mikor a városok a rossz pénz miatt háborogtak, úgy vélte, hogy egy darabig inkább a városok zúgolódjanak, mint a vitézlő rendek.[512] Kassán megzabolázta a nyakas városiakat: kapitányt rendelt számukra, azonban a város kiváltságainak sérelme nélkül. Nem fogadta el a közjó és a haza szolgálatával össze nem férő folyamodásaikat. A haza boldogúlása a legfőbb törvény. A kiváltságokat a végből kapták, hogy hazájokat szolgálni tartoznak; annak szolgálata alól tehát a kiváltságaikra s az időre és a körülményekre való hivatkozással nem kérhetik fölmentésüket.[513] Mily tanulságos adat, hogy mégis ez az egyszer-másszor makacskodó város maradt hozzá a leghívebb és jutalmát abban kereste, hogy a dicsőséges fejedelem földi maradványai felett őrködhessék!

V.
A BÍRÓSÁGOK.

A HOL az igazság helyett erőszak, az egyenes ítélet helyett csalárdság uralkodik, ott senki semmihez, még életéhez sem bízhatik és nem lehet semmiben bátorságos. Már pedig éppen ez a dolog kényszerítette édes nemzetünket, hogy az igazságtalanság, erőszak és csalárdság ellen fegyvert fogjon és magát megbosszúlja; bízván az igazságnak Istenéhez, a kinél az ítélet igazságban vagyon.[514] Élete vége felé Rákóczi azt a vallomást tette, hogy az országot kormányozva, igazságot szolgáltatott. Igazságos volt, mivel már természeténél fogva borzadt az igazságtalanságtól. Hitte, hogy a fejedelmeknek igazságosan kell ítélniök; de nem az ember, hanem az Isten igazsága szerint. Tisztöknek ezt a követelményét össze kell kapcsolniok Isten és felebarátaink szeretetével. Erre törekedjenek minden munkájokban, cselekedeteikben, ítéleteikben. Az igazságban mindenki az igazságot kövesse, mert egyedül ez a bizonyság tetteiről. Az ember igaztalansága egész bizonyosan tanusítja, hogy távol van az Istentől.[515] Saját életét is azért írta meg, hogy megnyilatkozzék benne az igazság, a melyet minden olvasójának szívébe átültetni akart.[516] Istent magát tekintette az örök igazságnak; utóbb azért ajánlotta neki emlékiratait.[517] Mert hiszen a bíró is fölmenti a töredelmesen valló vádlottat, s ha Isten irgalom nélkül ítélne, ki üdvözülne? Isten sohasem annyira igazságos, hogy egyúttal irgalmas nem volna; de nem is olyan irgalmas, hogy igazságos nem volna. Ez a kérdés sarkpontja; ez az a mélység, a melybe az ember bepillantani akar.[518]

Megírta a császárnak is,[519] hogy igazság és kegyelmesség a királyok székeinek gyámolai. A fejedelmek semmi esetre se siessenek a büntetéssel, különösen az emberi vér kiontásával; de ne is irgalmazzanak mindenkor, mert a ki mindig irgalmaz a gonoszoknak, árt a jóknak.[520] Megtanúlta Thököly fejedelemtől, hogy a mely karba és méltóságba állította őt az Isten, olyan mértékben illik hozzá az igazság kiszolgáltatása és az igazságos, helyes kívánságok pártolása.[521] Mert számkivettetésben van ott az igazság, a hol az elmének eleve bevett dühössége uralkodik.[522] Mikor szemére lobbantották, hogy megveti a fölkelés első indítóit, méltán kérdezte, ki tehet róla, ha elromlottak? A ki rosszúl viseli magát, azt épp úgy meggyűlölheti, mint a mennyire szerette azelőtt. Csak mindenben megtartsák a rendet és az igazságot![523] A közigazság rendje azt hozza magával, hogy mindenkinek megadják a magáét.[524] Az igazság nem a pörös rész panaszában áll, hanem a bíró ítéletében; különben e világon sohasem szolgáltatnák ki.[525] Előtte kedves lehet az ember, hanem azért megharagudhatik rossz cselekedetére s azt bünteti benne, midőn idejét, hasznát, módját látja.[526] Hiszen mind az ő, mind a Bercsényi személye egyaránt hitelét vesztené az ország előtt s végtére nagyobb szerencsétlenség kerekedhetnék belőle, ha pl. Csáky Mihály tábornok rosszúl főzött dolgait a nép és az igazság kielégítésére példa nélkül hagynák. Ideje s alkalma van Bercsényinek megmutatni az ország előtt, hogy rosszúl cselekedő atyafiának sem kíván kedvezni. Tudja, hogy nem rosszakaratból, hanem elégtelenségből cselekedett; de sok példa mutatja, hogy ezzel nem tesznek eleget az országnak; azért mindenkinek elégtételére föl kell függeszteni hivatalától. Ne mondják, hogy csak a szegényeket tudják büntetni.[527]

Jogos szigorúságért az ellenséget sem kárhoztatta. Mikor Pálffy cs. tábornagy törvényt láttatott Balog Ádámon, ki hír szerint labanczságra igérkezett, megjegyezte, hogy ha úgy van, menthető a cselekedete.[528] Egy igazságtalanúl megkárosított kereskedő miatt keményen megdorgálta Esterházy Antalt,[529] s figyelmeztette, hogy «nem a kegyelmed ellenségei, avagy Pulyay vádlói, hanem az igazságnak folyása, melyre köteleztettem, okozták mindezeket». Máskor is intette, hogy mielőtt nyilvánosan vádat emelne báró Hellenbach bányagróf ellen, közölje vele bizalmasan, hogy készűlhessen feleletre; mert sok dologban bizonyára helyesen fogja magát menthetni. Némely dologról csak a fejedelem és Hellenbach tud, más vádló nem. Mindenekfölött gyanús előtte, hogy vádlói akkor állanak elő, mikor kitette őket tisztökből és nem akkor, mikor kárát látták benne az országnak. Titokban mindenesetre nyomozzák a dolgot, de nyilvánosságra ne hozzák, a míg jobb alapja nincs.[530] Azonban a vád útját sohasem zárta el, mert «nem lehet a panaszló félt igazságában megfojtanunk».[531] Nem tűrte az önbíráskodást.[532] Viszont azonban a hivatalos hatalmaskodást is korlátolta, mert «senki sem lehet a maga bírája».[533] Ezért kért saját ügyében is igazságot és elégtételt magától az országgyűléstől a turócziak sértegetései ellen; s mikor a fölindulás és harag az urakat véres bosszúra ragadta, az ügyet, a mint lehetett, a törvényes eljárás útjára terelte vissza.[534]

A hazai és külföldi igazságszolgáltatás lényegével és módjával még wienerneustadti rabsága idejében kezdett foglalkozni.[535] Tiltakozott akkor az idegen bíróság illetékessége ellen, de kijelentette, hogy ha a törvények értelmében magyar bíróság elé állítják, minden tettéről felel s aláveti magát az ítéletnek. Magatartásának jelentősége van, mert a bécsi kormányt a szabadságharcz leveretése után évtizedeken át visszatartotta annak az elvnek megsértésétől, hogy minden magyar honpolgárt csak törvényesen lehet megidézni és illetékes bírósága elé kell állítani. A bécsi kormány a szabadságharcz leverése után sem felejthette el azt a tanúlságot, hogy Rákóczi híres manifesztuma szerint a törvénytelen ítéletek és bíróságok a fölkelés legfőbb okai közé tartoztak és hogy a rendes bíróságok megszüntetésének rossz következései voltak.[536]

A fölkelés megindításával Rákóczira várt a rendes bíróságok helyreállításának nagy feladata. Ebben az az elv vezette, a mit Bercsényi úgy fejezett ki,[537] hogy törvény s tudomány a bírák instrukcziója; nem lehet más utasításuk, mint hogy igazságosan és illetékesen ítéljenek. Középszolnok vármegye már a fölkelés kezdetén megkérdezte Sennyei tábornokot, hogy mivel Guthy Farkas egy csekély dologban nem felebbezte meg ítéletöket, egy vármegye ítéletét, törvényét hogyan akarja mégis felülvizsgáltatni, oly szokatlan és törvény ellen való dologra hogyan akarja őket kényszeríteni?[538] A fejedelem különben a nemesek törvénytudományát hézagosnak, a törvénytudók fölös számát a pörök kedvelőjének, a törvényszéki elnököket, bírákat, ügyvédeket haszonlesőknek tartotta.[539] Még a fölkelés vége felé is fölsóhajtott, hogy szánja meg az Isten bíráink értetlen és ravasz ítéletét, mert a vétkeseket nem érdemes a kerületi törvényszékekre küldeni.[540] Igaz, hogy nyilatkozata adott esetre (Sztrakovszki fölmentésére) vonatkozik s általánosítani nem akarhatta. De nemzetünk rossz tulajdonságának tartotta,[541] hogy mikor a magyar ember tanúkihallgatásra megy, mindenki elhagyja suttogását, az ember ki nem keresheti dolgát s «magában csak úgy van a dolog. Szánjon meg az Isten bennünket, mert az ilyek miatt következnek a rendetlenségek!» A személyes szabadságot egykönnyen sérteni nem engedte. Barkóczy tábornokot azzal intette a letartóztatott szíjgyártó szabadon bocsátására, hogy részrehajlatlan bíró elé kell állítani s az után igazodjék dolga törvényesen. Nem engedi, hogy törvény nélkül sanyargassa.[542] Oly esetben, mikor az a gyanú mutatkozott, hogy a vádlottat kínzásokkal vagy egyébként hamis vallomásra, bírták, szigorú vizsgálatot rendelt el, mert nem akarta, hogy «tökéletes hazafiúságos szívet viselő hívei efféle mocskokba való méltatlan keverés által keseríttessenek».[543]

Az ítélőtáblát a fejedelem először is Erdélyben szervezte újra. Ítélőmesternek az 1707: VIII. t.-cz. értelmében[544] Bartha Andrást és Samarjay Pétert, kincstári igazgatónak Patkós Jánost, bíráknak Kemény Simont, Andrássy Istvánt, Kemény Boldizsárt, Jósika Istvánt, Henter Benedeket, Dániel Ferenczet, gróf Bethlen Jánost, gróf Petky Dávidot, Rhédey Pált, Thoroczkay Jánost, Henter Mihályt és Suky Mihályt tette meg. A bírák megfogadták, hogy a táblán, terminusokon, az országgyűlésen, diétákon s mindenütt igaz törvényt tesznek, azért ajándékot senkitől sem fogadnak el. A törvényben senkinek személyére nem néznek, atyafiságot, barátságot, félelmet, haragot, gyűlölséget félretesznek, az igazat hamissá, a hamisat igazzá nem teszik stb.

51. BÍRÓSÁGHOZ MENŐ MAGYAR NEMES ASSZONY ÉS SZÁSZ HAJADON.
(Marsigli rajza. Szendrei után.)

Mindjárt ezután 1707 június elsején az ónodi országgyűlésen Magyarország számára is törvényszékek fölállítását javasolta. Az ügyek állapota nem engedte, hogy sok rendes bírót és tisztet nevezzen ki, de a törvényszékeket állandóknak akarta, hogy «a pörlő felek se most, se azután annak erejében meg ne csalatkozzanak». Idáig általános volt az a panasz, hogy nincsenek rendes bírák s így a felek nem nyerhetnek igazságot. A fejedelem tehát, a szenátus véleménye alapján, azt javasolta, hogy a pörös ügyek elintézésére a vármegyékből összesen 24 bírót válaszszanak. Ezeket tizenkettesével két ítélőtáblába oszszák be, s mindegyik tábla maga válaszsza meg elnökét. Itéletök ellen a vármegyék és királyi városok székein a szenátus elé lehessen fölebbezni.[545] Az országgyűlés háromnapi tárgyalás után elfogadta javaslatát. Az új rend szerint a vármegyék mindenszentek napján évenkint összesen 24 ülnököt választanak a törvénytevő táblába, mely novemberben, deczemberben, januáriusban Eperjesen, a következő évnegyedben pedig Korponán tartja üléseit. A tábla felülvizsgálja az ítélőmesterek előtt folyt pöröket; de az ő ítélete elől viszont a szenátushoz lehet felebbezni. A királyi városok a táblához s onnan a fejedelemhez és a szenátushoz felebbezhetnek; azok azonban, a melyek idáig a tárnokmester elé vitték ügyeiket, azokat egyenesen a fejedelem és a szenátushoz terjeszthetik.[546]

A fejedelem tehát csak mint princeps senátus volt a legfőbb bíró. «Az ó-testamentumban – mondta utóbb ő maga[547] – a királyok és fejedelmek ítélték és bírálták a népet. Bár most is így volna! De amiótától fogvást minden ország magának törvényeket csinált s pedaneus és subalternus (segéd- és al-) bírákat és magistratusokat (hatóságokat) rendelt: ez így stricte (szorosan) nem értetődhetik.» Igazán mint princeps senatus járt el. 1709-ben tudatta a vármegyékkel, hogy a bíróságoknál megfelebbezett ügyekben a döntést magának tartván fel, június 18-ikára Sárospatakra összehítta a szenátust. Ebben az igazságos Mátyás király nyomdokain haladt.[548]

Nagyon természetes, hogy a folytonos háborúk következtében sem a régi, sem az új törvényszékek nem működhettek akadálytalanúl. A dunántúli vármegyék sümegi gyűlése 1708 elején külön intézkedett, hogy az igazságot legalább a megnevezett esetekben kiszolgáltassák s az ítéleteket végre is hajtsák.[549] Borsod vármegye egy ízben egy önkéntes hadnagy bujdosó feleségét 200 forintban elmarasztalta, mert az ügyvéd abbahagyta védelmét, a táborban levő férj pedig nem vigyázhatott a perre. «Mivel e mostani nemzetséges hadakozásunk a törvényszékek szokott folyamatját néhányszor akadályozza és felfüggeszti» – a fejedelem utasította a vármegyét, találjon módot, hogy törvényes perujítás helyett ezt a dolgot a törvény hosszas folyamatja nélkül elintézze.[550] Más alkalommal Károlyinak is megírta, hogy bizonyos panaszos ügyeknek legközelebbi orvossága a törvény volna; de az a mostani hadakozásban megszűnvén, a panaszost igazságtalan volna várakoztatni.[551]

52. A KORPONAI RÉGI VÁROSKAPU.

A nemzet nyolcz esztendeig úgyszólván a táborban élt; a fejedelem tehát kiváló gondot fordított a hadbíróságok szervezésére. 1706 április 9-ikén már elmondhatta, hogy minden főkapitányságnak és ezrednek külön hadbírája van.[552] Az 1707 július 5-ikén kiadott általános katonai szabályzatban megparancsolta, hogy katonai ügyekben mindenki az egyetlen illetékes hatósághoz, a hadibírósághoz fordúljon. Az ezredek hadiszékeinek ítéleteivel szemben első folyamodású bíróságnak a kerületi hadiszéket, fölebbezési táblának pedig a táborkarhoz beosztott főhadibíróságot jelölte meg; azonban az ezredek hadiszékeinek rögtönítéletei elől a főtábornokhoz, sőt magához a fejedelemhez is lehetett fölebbezni.[553] A hadbíróságok az 1707-ben kiadott haditörvények szerint ítéltek,[554] még pedig igen szigorúan. Az ördöngöst, a templomrablót megégették, a megrögzött káromkodót lefejezték, a gyilkosokat, emberölőket, méregkeverőket karóba vonták, vagy kerékbe törték, felakasztották, az öngyilkos javait elkobozták stb.

Kajaly Pál volt az országos főhadbíró (generalis auditor) s Révai Gáspár ügye az első, a melyet az ő bírószéke előtt vizsgáltak felül. Éppen azért maga a fejedelem hallatta intőszavát, hogy a tárgyalásban, a pör külsőségeiben valami hiba ne történjék. Rendkívül érdekesen részletezte, a pörben idáig milyen szabálytalanságok történtek s a revizióban mire kell ügyelni.[555] Később, Csajági János dolgának felülvizsgálatában, kiegészítette a hadi törvényes eljárás hézagait; pl. ha a haditörvények nem mondják is, a gyalogos tisztek bíráit a revizió alkalmával gyalog tisztekből rendelte összeállítani; mert nem lehet egy ezzel ellenkező egyetlen eljárásból közönséges szabályt alkotni.[556] Bezerédj és társai hazaárulása ügyében Kajaly Pál elnöklete alatt a bíróságban Esterházy Antal tábornagy ezredebeli tisztek néhány szenátorral együtt hoztak ítéletet.[557] Ez annál nevezetesebb, mert 1704-ben a fejedelemnek még nem volt elég tekintélye, hogy az árulásról gyanusított Forgách tábornok ellen nyomozást és vizsgálatot rendeljen el.[558]

Régi gyakorlat szerint az országban levő végházaknak az ellenséggel való egyenetlenségeit a végházak törvényszékén vizsgálták felül s a bűnöst rendesen halállal és nem pénzváltsággal büntették. Ezt a rendek szövetsége annál inkább helybenhagyta, mert a pénzváltságra szóló ítéletek a nemes emberek megfogatására és a szegények zaklatására vezettek. Egy esetben tehát a fejedelem megsemmisítette Esterházy Dániel altábornagynak ezzel ellenkező határozatát, melyet az ő helybenhagyása nélkül különben sem lehetett volna végrehajtani. Kijelentette, hogy a fejedelem vagy a főtábornok parancsolatán kívül a haditörvényszéken senkinek sem illik a pöröket felülvizsgáltatni.[559] A haditörvények azért rendeltek hadbírákat, hogy megvizsgálják a törvényes állapotokat s jóváhagyás vagy megsemmisítés végett a főkapitányokhoz, főbenjáró ügyekben pedig egyenesen a fejedelemhez küldjék.[560]

Az udvari szolgákat és hadakat a fejedelem válogatás nélkül az ország haditörvényei alá vetette. A panaszt az udvari auditor vette föl s az udvari maréchalnak (b. Vaynak) jelentette be, a ki kisebb esetekben az udvari hadnagy elé utasította a feleket. Fontosabb esetekben saját elnöklete alatt legalább hét főbb udvari szolgarendből alakította meg a bíróságot, az ítéleteket pedig jóváhagyás végett a fejedelemhez terjesztette föl.[561] Az ítéletek szigorúságát bizonyította, hogy a palotásoknak külön hóhéruk volt.[562]

A fejedelem különös szigorúsággal büntette a szitkozódást, átkozódást, hamis esküvést, tolvajságot.[563] Már mint egyszerű földesúr felhatalmazta a munkácsi bírákat, hogy a káromkodókat és az istentelenség-tevőket ők maguk büntessék.[564] Kemény rendeleteket adott ki az említett bűnök, különösen a káromkodás ellen 1703 szeptember 7-ikén,[565] 1704 június 4-ikén,[566] 1705 augusztus 29-ikén,[567] 1706 június 6-ikán.[568] Vessző, pálcza, agyonkövezés volt a káromkodók büntetésének fokozata; mert «nemzetséges igaz ügyünket istentelenséggel semmiképpen sem akarja folytatni, a káromkodók pedig igaz ügyünket vétkes cselekedetökkel vesztegető ártalmas mételyek». A magyar haza eddig való sok nyomorúságát a több közönséges vétek mellett, különösen a káromkodás rút szokásában és abban kereste, hogy azzal koptatják Isten dicsőségére teremtett nyelvöket, abban tartják egész vitézségöket.[569]

53. A KORPONAI VÁRTEMPLOM.

Az otthon lézengő, erkölcstelen, tolvaj, szökött katonák ellen már 1704 november 23-ikán hadnagyságokban, kapitányságokban, ú. n. parasztvármegyékben szervezte a köznépet,[570] Radvánszkyt pedig már előbb Erdélybe küldte a prédálás, húzásvonás, marhahajtás és egyéb tolvajságok gátlására, büntetésére.[571] Mindez a rögtönítélő biróság egy nemét jelentette. De ezek után is iszonyúsággal hallotta, a Rézben mennyire elszaporodott a hegyi tolvajság s azért egy egész gyalogezredet küldött kihajtásukra.[572] A lólopást a tisztek maguk is megengedték.[573] A fejedelem a tolvajok egy részét felakasztatta,[574] a tolvaj biztost megvesszőztette s a többit akasztófával fenyegette.[575] Mikor Vay Ádám megkérdezte, mit csináljon a nyirségi tolvajjal, gúnyosan jegyezte meg, hogy talán azt hiszi, ha mindeniket föl kellene akasztani, kevés lakos maradna.[576] Máramarosban a tolvajok nagyon elszaporodván, meghagyta a vármegyének,[577] hogy az ország törvénye és a régi gyakorlat értelmében minden helységben fölállíttassa a falu botját. Szorosan vigyázzon, hogy mindenki illendő biztonságban élhessen, mert az ország törvénye azokat is bünteti, a kik kötelességökben restebb módon járnak el.[578] Azonban «a tolvaj sem mindjárt tolvaj azért, hogy megfogják – mondta;[579] – hanem akkor lesz tolvajjá, a mikor törvényesen annak bizonyítják». Jószágában, fejében elmarasztaltatni tehát s vagyonából a károsúlt feleket kielégíteni csak itélet alapján engedte; és megtiltotta, hogy a mint megfogták, mindenét széthordják.

Nem kívánta vissza a szabadságharcz előtti korszakot, mikor a törvénytudók feles száma következtében elszaporodtak a pörök, a mik csak az ügyvédek és a bírák erszényét töltötték.[580] Leghíresebb ügyvédeknek Okolicsányi Pált és Mihályt tartotta.[581] Platthy Sándort, az igen hiú és vakmerő turóczi ügyvédet, az ónodi országgyűlésen megvédelmezte a lekaszabolástól.[582] Kora legnevezetesebb politikai pörében, a melyet a lázadó turóczi prókátorok vármegyéje ellen indított, ő maga rendelte ki a védő ügyvédeket.[583] Azonban későbben is kikelt az olyan ügyvéd ellen, a ki felét hamisan tájékoztatta.[584] Szerinte minden pör az igazságért foly. «Megesnék bele – mondta,[585] – ha minden országban kiki széltében foglalná, a mit a magáénak gondol lenni. Valjon abból áll-e a szabadság, hogy a magunk tekintélyével nyomjuk el ellenfelünket? Vagy azért pöröljünk, a mit a mienknek nem állítunk lenni? Ha úgy, talán ő, a fejedelem is elkezdi a pört Nagykárolyért, Károlyi pedig Munkácsért. Szép kis dolog lesz belőle.» Szinte örvendezett, hogy a mostani hadakozó idő a hosszú pöröket akadályozza, mert a pörlekedőknek, hadi kötelességök mellett, a haza szolgálatában kell foglalatoskodniok. Elmagyaráztatta a panaszosaknak a törvényes pör hosszas, galibás és költséges voltát, kétséges kimenetelét s rajta volt, hogy kibékíttesse őket.[586] Azonban bízott magában a bíróságban, a közönséges igazságban, az ország törvényeiben[587] s abban, hogy lesz foganatja, ha valaki illetékes bíró előtt fejti ki okait.[588]

Tisztelői nem hiában óhajtották, adná meg az Isten neki Mátyás király egész birodalmát;[589] nem hiában hasonlították az igazságos Mátyás királyhoz. Fölismerték benne az igazság erejét, a mely a hitetéssel meg nem fér s hitték, hogy az igazság mindenkor hitelt talál az emberséges embernél.[590] Önmagáról viszont ő azt hitte, hogy az isteni igazság példaképének kell lennie. Azt tanította, hogy Isten föltétlenül uralkodó lény, hasonlíthatatlan és mérhetetlen szabadsága mégis korlátolt, mert az igazság határai közé van szorítva. Csupán az igazságnak van alávetve, a mely azonban nem más, mint önmaga; önmagának azonban nem lehet alávetve. A teremtménynek ellenben nincs saját lénye, külön és saját igazsága, hanem alá van vetve az Istentől nyert, veleszületett igazságnak. Józan eszünk következtében észreveszszük a természet jogát, melyből a tételes törvények erednek. A földön ezek a törvények képviselik az isteni igazságot.[591]

VI.
RÁKÓCZI MINT HADÚR.

A NÉP szeretete, lelkesedése volt Rákóczi szabadságharczának éltető ereje. «Nem alkuszunk! – szólt oda Bercsényi egy alkalommal a hollandus követnek. – Mi szabadságot keresünk, nem sajtot!» «Ha szabadságot kerestek, – felelt a hollandi csöndesen, – ne értéktelen rézpénzzel fizessetek, hanem vágjátok le a sok arany-ezüst lánczot mentéitekről, veressetek pénzt belőle s katonátok majd jobb kedvvel harczol. Hollandia nem ezüst, hanem ólompitykés katonákkal vívta ki szabadságát.» A fejedelem valóban arra törekedett, hogy lelkes, de zsákmányhoz szokott, fegyelmezetlen népfölkelők helyett jól fizetett, jól fegyelmezett nemzeti rendes hadseregre bízza a szabadság ügyének kivívását s megoltalmazását.

Fölkelése és hadjárata megmutatta, a mit őmaga hirdetett,[592] hogy a nemesség járatlan a katonai ösmeretekben; mestereik nem voltak, de voltak tanítványok, a kik közé önmagát is számította. A háborúról elavúlt vagy ferde fogalmaik voltak, különösen a Thököly korabeli kuruczoknak. Tanúlniok és tanítaniok kellett tehát egyidőben. Maga is szüntelenűl tanította hadait, pedig újoncz volt a hadakozásban s tanácsadói éretlenek, a kik azonban azt hitték, hogy többet tudnak nála. Először a nagyszombati veszteség világosította föl, hogy egyikük sem ért a harcztanhoz. Azután is «nyelnie kellett» azoknak szemrehányásait, kik szerint a francziáknak a nemzet szokásaival és elveivel ellenkező elveit és tanácsait követi. Neki viszont arra kellett törekednie, hogy «ezen mi magyar nemzetünket a pogány (török) módra való hadakozástól elszoktassa, a szófogadást szívére tapaszsza, a ki által a hadi jó rend és disciplina helyreállíttatik». Forgách Simon, a ki ösmerte a fejedelem «szent ügyekezetét a jó militáris disciplinához»,[593] nemzete katonai tanítójának szánta őt.

A fejedelem valóban már 1705-ben tervezte, hogy Magyar- és Erdélyországban katonai akadémiákat állít föl tisztek képzésére;[594] egyelőre azonban be kellett érnie a nemes ifjak társasága fölállításával. Ezek az ifjak, az isteni gondviselés, vagy a Szentháromság gondviselésének lovagjai, a társaság alapszabályai szerint[595] a fejedelem oldala mellett és szeme előtt növekedtek, hogy hazájukhoz való szeretetüket az isteni félelemmel, többféle tudománnyal és jóságos erkölcsökkel tanúlják és gyakorolják. Ismeretes az a féltő gond, a mellyel fölöttük őrködött. Katonai gyakorlataikra nem-egyszer ő maga ügyelt föl.[596] A társaságat, mint egy katonai akadémia magvát, a békében is fentartani kívánta és csak az ott tanúltaknak akart tisztségeket adni. Hogy tiszteket képezzen, a háború kezdetétől fogva nagy udvart tartott, mert így akarta magához vonni a nemeseket. A katonáskodást úgy kedveltette meg velük, hogy tavasz kezdetén mindig személyes jelenlétében gyakoroltatta őket franczia gránátos századával. Néhány magyar tisztet pedig egyenesen azért küldött ki Francziaországba, hogy a hadiszokásokat elsajátítsák. Ezek XIV. Lajos hadjárataiban mint beosztott magyar tisztek vettek részt; sőt Saint Geniez ezredét a király egy ilyen magyarnak, Salamonfai Ráttky Györgynek ajándékozta, ki a fejedelem meleg ajánlásával ment ki hozzá.[597] A magyar udvari hadak, a palotások, a fejedelem nyilatkozata szerint, égtek a tanulás vágyától.[598] Nem mondhatott hasonló dícséretet a mezei hadakról. Ott a fiatal tiszteket az öregebbek példái többnyire elrontották. Azonban a kapitányoktól, hadnagyoktól, tizedesektől mégis megkívánta, hogy az alattok álló vitézeket tanítgassák, oktassák, harcz idején miként álljanak egy rendben s legjobban miként bánjanak a fegyverrel.[599] Az iskolákból tiszteknek kinevezett fiatalok jóakaratot tanusítottak. Az altiszti testület, melyet a fejedelem a hadsereg alapjának tartott, nem felelt meg a föladatának, mert a káplár, őrmester pajtáskodott a falujabeli közlegénnyel s együtt szöktek haza szántani, aratni, szüretelni.[600]

II. RÁKÓCZI FERENCZ MINT IMPERATOR
(A Gróf Erdődy Károlyné ónodi kastélyában őrzött egykorú festményről.)[601]

A fejedelem szerint a hadakozás a szerencse dolga;[602] szerencsénk nagy része pedig attól függ, hogy megelőzzük az ellenséget.[603] Csak elmefuttatások mindazok, a mikből – a magunk dolgai nyomán – az ellenségről akarunk ítélni. Néha olyanokról is gondolkozunk, a mikről az ellenség nem is álmodozik.[604] Ha csak azt akarjuk tudni, az ellenség merre ment, azt 2-3000 ember is véghezviheti; de ha minden istenadta éjszaka – a mint a haza szolgálata kívánja – csapdosni, nappal ugyanannyival kísérgetni akarnók, a lovak fáradtsága miatt kétannyival sem vihetjük véghez. Mert bizonyára fárad, a ki fáraszt...[605] Nagy gondja volt a hadak menetelésére s rendes fölvonúlására. Ebben a részben néha rendkívül sokat kívánt tőlük.[606] A menetrendet, mikor csatlakozásról volt szó, a vezérek rendesen magától Rákóczitól kapták.[607] Seregét egy-egy dombról olykor úgy rendezte el, mintha ütközetbe kellene mennie s néhány kilométerre így marsíroztatta. A rendetlenűl menőket megbüntette.[608]

A jövendőt nem tudhatván, az ügyet a történhető dolgok szerint kívánta kormányozni.[609] Véletlen esetekre is számított.[610] Lehetetlennek tartotta hazánk minden helyét hadaink dirib-darabolásával megoltalmazni kár és veszedelem nélkül.[611] Apró portyák helyett a hadak összevonását ajánlotta. Hiszen a vezér sohasem bátoríthatja jobban az országot és hadait, mint ha megmutatja nekik a maga erejét.[612] A vezér azon legyen, hogy csoportban tartsa hadát s nézze, kivel van dolga. Abból gyaníthatja legjobban, mire czéloz.[613] Az éjszakai próbákon a zavartól való félelmet tartotta a legnagyobb bajnak, mert a jelet föl nem ismervén, a kuruczok egymást ölik. Ajánlotta, hogy jel gyanánt odvas fák villogó darabjait tűzzék süvegeik mellé. «Ez olyan villámlás (ötlet) – írta ő maga,[614] – a mely próba (tapasztalat) híjjával vagyon; nem is vétene az ember, ha csak kuriozitásból megpróbálná.» Minden hadi szabállyal ellenkezőnek tartotta, hogy teljes erővel vagy elégséges gyalogság nélkül várat vívjanak, kivált hegyek között.[615] Arra tanította katonáit,[616] hogy a rést oltalmazni nem lehet jobban, mint ha mély árkot csinálnak a háta mögött, éjjel-nappal keményen lángoló tüzet tartanak benne, de csak akkor, ha az ellenség a ravelint megvette és hídakat rak az árkon; mert másként nem volna elegendő fájok. Hogy pedig hirtelen gerjeszthessenek tüzet, szurkos rőzséket tartsanak készen s az árok két oldalán belül sánczot vessenek. Táborőrségi, valamint főképpen várvédelmi utasításaiban[617] sok taktikai érdekesség és sok gyakorlati tanács van.

Nyilt harczban mindvégig ajánlotta a harczászati rend és a zárkozottság fentartását s hogy a tisztek szorosan csapataiknál maradjanak.[618] A hadirend jó folytatása, szerinte, a jó rendet és vigyázást leginkább akkor kívánja, a mikor legkevesebbet tarthatni az ellenségtől.[619] A lármáskodások ellen való műveletekre maguk tanították az ellenséget; mert rászoktatták, hogy 1-2 ezer emberével, sőt kevesebbel is bátran sétáljon. Már benne volt az a vélemény, hogy harczot nem állanak s az a felfuvalkodás, hogy meg nem győzhetik. Attól kell tartani, hogy hadát megosztván, csúffá teszi eldiribelt-darabolt hadtesteiket. Volna ez ellen orvosság és ha a dolgokat annak rendje-módja szerint tudnák folytatni, könnyű volna hirtelen egyiket vagy másikat megszégyeníteni.[620] A fejedelem megtartotta a régi magyar hadviselés több módját; pl. a szekérsánczokat;[621] de már arra is gondolt, hogy az alföldön a spanyol háborúban bevált guerilla-harczot folytassa.[622]

Leveleiből nagyon sok hasonló megjegyzést lehetne kijegyezni, a mik bizonyítják, hogy nem csupán olvasmányainak (főképpen talán a Schola militaris modernának) hatása alatt állt. Mindig szívesen hivatkozott a gyakorlatra. Hadakozásának súlya abból állott, hogy a tárgyakat dolgainkhoz bárdolni s magát a dolgot véghezvinni törekedett. Mivel pedig a rendszabás új dolog hazánkban, azt mindenkinek tapasztalatból kell tanúlnia. Ez ugyan lassú munka; de az időn erőt venni csak az Isten hatalmában áll.[623]

54. PALOCSAY GYÖRGY NÉVALÁÍRÁSA.[624]

Éppen a szabadságharcz első esztendejében történt, hogy Palocsay György huszárkapitány magyarra fordította I. Lipót király hatvan pontból álló hadi artikulusait.[625] Még abban az esztendőben szeptember 7-ikén Rákóczi is kiadta 21 pontú hadi ediktumát,[626] a melyet a hadak számára 1704 januárius 19-ikén és május 14-ikén újabbak követtek, szintén 21 pontban,[627] július 1 pedig egy utasítás a táborőrség számára.[628] Már november 13-ikán figyelmeztette a vármegyéket, hogy több ezredbe behozta a hadi szabályzatokat, melyek a külföldön jó sikerrel jártak. «Lehet azért öröme a nemes vármegyének ily isteni munka által nemzetünknek lett rendbeveretése s abból következhető nagyobb szerencséje a szegénységnek is.»[629] Ismeretes a fejedelemnek 1705 május elsején kelt hadi utasítása[630] és utasítása a várparancsnokok számára.[631] Magát a császári regulamentumot a fejedelem csak 1705 október 6-ikán kezdte tanúlgatni;[632] de a részben ennek nyomán szerkesztett ideiglenes hadiszabályzat 47 pontjával október 12-ikén már annyira kész volt, hogy kinyomatás végett átküldhette Bercsényinek.[633] A fővezérnek azonban aggodalmai voltak s így a fejedelem elnöklete alatt 1706 februárius 6-8-ikán még egyszer átmentek a szövegen[634] és csak azután nyomatták ki.[635] Más keresztény nemzetek dicséretes példáját követték – a bevezetés szerint – addig is, míg több dolog és állapot bővebb leírásával készűlni kezdett haditörvényeik és egyéb rendszabásaik feltett szándékuk szerint kiadatnának. Ezeket a szabályokat a katonák előtt többször kellett fölolvasni. A fejedelem a székely hadi tiszteket külön is utasította szigorú megtartásukra, a mi annál érdekesebb, mert a székely hadak a császári hadiszabályzatok fordítójának, Palocsay Györgynek parancsnoksága alatt állottak.[636]

KURUCZ VEZÉNYSZAVAK.[637]

A haditörvényeknek az ország törvényeiből való kikeresésére[638] az ónodi gyűlés 1707 június 18-ikán bizottságot küldött ki, a mely 21-ikén már bemutatta a teljesen kész hadiszabályzatot.[639] Ezt a fejedelem július 5-ikén szentesítvén, Lőcsén 2000 darabban kinyomatta,[640] s több százat saját aláírásával és pecsétjével is ellátott. Magyarúl és latinúl adta ki, hogy az idegen tisztek is használhassák. Magyar műszavainak egy része az 1869-ben fölállított magyar honvédség szabályzataiba is átment. A fejedelem úgy hitte, hogy mikor kezünkbe veszszük a jó rendtartás erejét és ahhoz mérjük hazai természetünket, mely a német ellenségnél többet kibír, továbbá népünknek számosabb, virgonczabb, frisebb munkabírását, a magyarnak veleszületett vitézkedő vérmes indulatát: ellenségünk kezéből, igenis, kiveszszük hatalmaskodó eszközeinek s fegyverének erejét. Mivel a fizetés a rend és az engedelmesség zabolája, első sorban a tisztek, az altisztek és a közlegények fizetését szabta meg. Azután megállapította az ezredek létszámát, a tisztek kinevezése és elmozdítása módját, a mezei és kerületi tábornokok hatáskörét, az udvari vagy testőrző hadak, tűzérség és helyőrségek szabályait. Ezredesektől fölfelé a tisztek kinevezése jogát magának tartotta fenn; a többiét megosztotta a fő és vezénylő tábornokok s az egyes ezredesek közt. A második rész a hadak fizetéséről, ruházatáról, az ezredek pénztáráról szólt s kivette a katonaságot a közterhek viselése alól. A harmadik rész a hadiszemlékkel, ujonczozással, lovasítással, s a fegyverek és ruházat szolgáltatásával foglalkozott; a negyedik a téli szállásokkal, az ötödik a hadi pénztárakkal és a hadak fizetésével, a hatodik a hadbiztosság intézményével, a hetedik pedig, nagy általánosságban, a haditörvényekkel.

Ugyancsak 1707-ben jelentek meg «a magyarországi konfederált nemes státusok és rendek részéről szabott hadi regulák, ediktumok és törvények, [641] a melyek tizenkét czímre és sok szakaszra osztva tartalmazzák az első rendszeres magyar katonai büntető törvénykönyvet.[642]

Abban a meggyőződésben, hogy «a jó rendtartás és annak bizonyos igazgató regulái nélkűl a hadakozásnak hasznosan és boldogúl folyni nem lehet»,[643] a hadiszabályzatokat folytonosan kiegészíteni és javítani igyekezett. Így a beszállásolás módját,[644] a támadás, üldözés és hátrálás ügyét.[645] Regulamentum számába megy a munkácsi vár védelmére kiadott utasítása is.[646]

Bizonyára szükségét érezte a gyakorlati szabályzatok elkészítésének is. Ezek még XIV. Lajos korának első felében is nagy ritkaságok voltak. Orániai Móricz már 1597-ben készített utasítást a pikák és puskák kezeléséről, de pl. Poroszország első gyalogsági szabályzata a puskákkal való bánásról csak 1702-ben kelt, Schulenburg Szászország első Exercier-Reglement-jét a gyalogság és Flemming a lovasság számára csak 1704-ben készítette el. A puskával való gyakorlatok szabályzatát Rákóczi alkalmasint lefordíttatta, de csak a nemestestőrétől, veszprémi Badicz Ferencztől följegyzett 36 vezényszó maradt reánk.[647] Irányt általában véve a császárnak képes Exercitium militaréja adhatott,[648] csakhogy a német vezényszavakat magyarokkal pótolták.[649] «Az Ausztriai Ház megigéri most, – írta Bercsényi a fejedelemnek[650] – hogy holt still fon süs! »(Halt! Still vom Schüssen!)« Tudom én azt, – tréfált máskor[651] – rechtz um, khert aich! Mindjárást ott fordúlok, a hol parancsolja felséged!» A szécsényi gyűlésről írt latin gúnyíratban németűl beszél a rendes katona: «Brauchst Geld, brauchst Curaschi; nichts Geld, nichts Curaschi!» Már a zsoldos katona legalább káromkodik egyet magyarul: «Ebteremtette!» Károlyi pedig magyarúl kiáltja: «Csak rajta! Csak rajta!»[652] Sokat küzdött Rákóczi a «Rajta, Miska!» csatakiáltás hívei ellen; de – ahogy Pálffy mondta, ki Rákóczi szerint maga is németűl szolgált a németnek,[653] minduntalan «kard, ki kard!» lett a dologból.[654] A hol – a kurucz nóta szerint – német sas vert fészket, mindenütt berdót (Wer da?) kiáltoztak;[655] míg a fejedelem táborában a tót kurucz is «magyarul szpivált».[656]

Károlyi Sándor 1703-ban nem vehette rá I. Lipótot a magyar nemzeti hadsereg megalkotására.[657] Ennek ujjászületése Rákóczi nevéhez fűződik. 1705 újesztendő napján a szenátus az ő javaslatára mondta ki a rendes magyar hadsereg fölállítását;[658] s az ő halhatatlan érdeme, hogy ezt a sereget nemcsak tanítani, hanem lelkesíteni is tudta. Igazi renaissance volt ez: a régi magyar hadviselésnek az európai hadakozáshoz való alkalmazása. A fejedelem, míg reformjaiban gátolta, gyakran kifakadt a régi magyar hadakozás, különösen a Thököly-féle hadviselés módja ellen; de idővel elösmerte, hogy «rekurrálnunk kell a mi magyar artikulusunkhoz, a mely még régi eleinktől hagyattatott ránk».[659] A könnyű lovasság, szétszórt csatározás, portyázás, apró harczok, meglepetések[660] és lesek,[661] a falvak fölégetése,[662] a falvak üresen hagyása az ellenség előtt,[663] a nép erejének megfeszítése együttvéve okozták hogy a nemzet a világ egyik legjobb hadseregével, a császárival szemben nyolcz esztendeig a sikernek sok reményével küzdhetett. Rákócziról elmondhatni, a mit ő másokra értett, hogy «jó a magyar, ha jól vezetik».[664]

VII.
RÁKÓCZI RENDES HADAI.

55. KURUCZ LOVASCSATA.[665]

RÁKÓCZI ötszáz paraszttal kezdte a szabadságháborút, egynegyed esztendő múlva már 26,620-szal folytatta s háromesztendő múlva 116,700 katonája volt.[666] Ez annál beszédesebb adat, mert III. Károly király serege húsz esztendő múlva is csak 180-184,000 katonából állott.[667] 1706 közepéről 52 lovas és 31 gyalog, összesen 83 ezred ösmeretes, a hová azonban nincsenek beszámítva a tüzérek, aknászok, hidászok, az udvari külön csapatok, a szabad hajdúk és más szabad csapatok.[668] Velök az ezredek száma száz lehetett.[669] Ez százezer embernek felelt meg, a mennyiben a fejedelem 1704 márczius 15-én meghagyta, hogy két hét alatt toborzás útján[670] minden ezredet ezer legényre egészítsenek ki; különben elmozdítja tisztjétől, a ki csak nevét akarja viselni kapitányságának.[671] Már 1705 deczember 26-ikán Forgáchot[672] és Esterházy Antalt tíz (6 gyalog és 4 lovas) új ezred fölállításával olyképp bízta meg, hogy minden gyalogezred 12 seregből (századból), összesen 1500 emberből álljon: fegyverzetök flinta, fejsze, szurony legyen. Minden ezernek legyen egy zászlóalj pikása, s minden zászlóaljnak egy gránátos százada. Ruházata kékposztó, nyári abamente (köpenyeg helyett), ezerenként különböző színű hajtókával. A lovasezred ruházata sárgabőr dolmány és nadrág, zöld aba, nyári mente. Minden lovas ezernek lehetőleg 12 századból, összesen tehát 1200 emberből kellett állnia, ezerenként négy lándzsás századdal.[673] Esterházy Antal,[674] majd Bercsényi[675] Rákóczinak tervet mutatott be néhány ezred összevonásáról; mert képtelenség, hogy az egyik rendes ezredben 1000, a másikban 300 ember legyen. Hat lovas ezredet akart alakítani 750 emberről tíz században és hat gyalogezredet 1200 emberrel három zászlóaljban. De a fejedelem kevés kárt látott benne,[676] akár két csonka regiment szolgál annyit mint egy, akár az egy annyit mint a kettő. Később mikor új ezredeket akart gyüjteni, úgy gondolkozott,[677] hogy mindeniknek jogot ad tisztjei megválasztására; s akkor, ha nem volna is teljes a létszám, egy ezredes-kapitány vagy egy százados-kapitány czíméért mégis indúlna mozgalom. A harcz viharai, veszteségei közt a létszámot valóban nem lehetett következetesen föntartani. Ha az ezredes csonka regimenttel bajoskodik is, noha csak olyan szolgálatot teljesít, a fejedelem szerint,[678] mégis jobb önmagára nézve. A hadi szabályzat nem tiltotta, a fejedelem megengedte kivételesen egy-egy önkéntes század alakítását; mert megbont ugyan néhány ezredet, de legalább megszűnnek a tiszteknek egymás közt való villongásai s állandóbbak lesznek a közkatonák is, mert a maguk jószántából mennek abba a századba.[679] Némelyik ezredbe csak úgy tódúltak a legények; pl. Bottyán huszárezrede 19 századra szaporodott s így hetet utóbb máshova kellett beosztani.[680] Ellenben Bagosy Pál régibb ezredének egy része eloszlott azon ürűgy alatt, hogy átmegy Lóczy új ezredébe.[681] A regulamentum értelmében szabad volt más ezredekből ujonczozni, de csak az ezredesek tudtával. A fejedelem meghagyta, hogy az új ezredbe addig senkit se fogadjanak be, míg a legény a másik ezred fölszereléseit vissza nem adta.[682] A szenátus 1708 őszéig azt hitte, hogy a fizetés 72,000 emberre teljes számban van fölvéve; azért csodálkozott hogy sehol sincs pénz, holott a hadsereg létszáma nem teljes. A fejedelem a had létszámának leszállítását óhajtotta úgy, hogy az ország a dunántúli hadakon kívül csak 30,000 embert tartana s a törzstisztek nagy számát is megszorítaná. «Ötnénk-vetnénk a mint lehetne s hajóznánk a sok szerencsétlenség habjai közt.«[683] Mindvégig hirdette, hogy a német ellen rendes hadsereg nélkül nem boldogúlhatunk. Rajta volt, hogy a meglevőt szaporítsa és fentartsa azok helyett, kik nem tudnak harczolni és nem akarnak tanúlni.[684] Utoljára Keczer Sándor készített tervet a rendes, különösen az idegen hadseregről, a melynek szükségét maga a fejedelem igen szépen fejtegette.[685] Idáig önkéntes hada lévén, inkább hírével mint erejével tartóztatta az ellenséget.[686] Még a hadjárat végén is 19 gyalog és 36 lovasezrede s 2 lovasszázada volt.[687]

56. KURUCZ HARCZOK ZSIBÓNÁL[688]

57. HUSZÁR A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKEN.[689]

A legénység létszámát az ezredek egyenlőtlensége következtében biztosan megállapítani nem lehet. Rákóczi csak hosszas fáradozások után érhette el, hogy rendes ezredeinek létszámáról havonkint pontos jelentéseket kapott;[690] de ezeket a jelentéseket nem-igen merte közölni azokkal, a kikre valamely vállalatot, vagy külön hadműveletet bízott. Mert, úgymond,[691] nemzetünknek meg volt a haditudományokban járatlan népeknél általános hibája, hogy készségesen belekapott akármibe, de ha a valóság ki nem elégítette, mindent abbahagyott. Ha menetközben vagy a táborban látták, mekkora helyet foglalnak el, mindjárt támadni akartak; s ha a vezérek nem teljesítették kívánságukat, vagy hadicselből hátráltak, vezéreiket szidva hazakotródtak.« Pedig ha látták volna a létszámkimutatásokat, a nagynak látszó sokaságról másképp vélekedtek volna.» Remek a fejedelemnek az a levele, a melyben kifejti, hogy a nagy és a kis szám emlegetése egyaránt veszedelmes és mindakettő ok vagy ürűgy a katonai szoczializmusra. Éppen azért nem vette nagyon érzékenyen, ha a legénység hazaszökdösött. Majd felváltatja karácsony után más haddal. Kinyujtózik otthon, megúnja magát, elfelejti bosszúját s visszajön . . . Inkább küld válogatott jót, de szúnyogcsípésre így is elegen vannak. Forradalmi időkben élt s tudta, hogy az időt is az időhöz kell mérni; minden rendeletet végrehajtani nem lehet.[692]

RÁKÓCZI KUN ISTVÁNT EZREDESSÉ NEVEZI KI. (1708. OKT. 23.)[693]

A hadkiegészítés az 1707 július 5-iki törvény óta ujonczozás útján és territóriális alapon történt; vagyis a mely vármegyéből valamely ezredet állítottak fel, a vármegye területén levő helyőrséget is ahhoz az ezredhez sorolták s így az ujonczozás könnyebb és zavartalanabb volt.[694]

58. HUSZÁR A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKEN.[695]

A hadsereg két főrészből állt: t. i. rendes (reguláris) és mezei hadakból, ezerekből. Amazok a hadsereg legértékesebb elemei, s köztük különösen az udvari hadak kitünően fölszerelve és kiképezve. Minden ezrednek volt egy törzskara, hová az ezredest, alezredest, őrnagyot, szállásmestert, hadbírót, káplánt, hadsegédet, titkárt, prófontmestert, szekérmestert, rézdobost és prófoszt számították. A századok száma 6-15, a legénység száma 300-1300 közt változott a szerint, a mint az ezredet valamely harcz jobban megviselte, vagy a szökés megfogyasztotta. Minden ezred és minden század a maga (egy vagy több színű) zászlajára esküdött fel.[696] Azért az ezredzászlókat selyemből, a századokét muszulyból nagy díszszel készítették, képek kel, czímerekkel, buzdító felíratokkal látták el[697] s többnyire a fejedelem jelenlétében, nagy templomi ünnepségek közt szentelték föl;[698] sőt a nemes ifjak zászlajának fölszentelésekor maga a fejedelem tartott a katonákhoz buzdító beszédet. Talán sohasem is esett zászlain akkora gyalázat, mint mikor a pápai katonák, leégett városuk láttára, az utcza porába dobták zászlaikat s káromkodva fogadták meg, hogy többet nem kuruczkodnak.[699] Különböző harczokban sok zászlót vesztett, de hozzá is sok elfogott zászlót küldtek; pl. a győrvári csatából 34-et, a kölesdiből 24-et stb. Az audiencziás sátrán levő kornyéta jelentette az ő főhadiszállását,[700] minden hadi elhatározás központját.

59. HARCZI JELENET A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[701]

Az udvari hadak első sorban a fejedelem személyét oltalmazták s az ő kornyétái alatt vonúltak harczba. A fejedelem fizette ezt a mintegy 5500 főnyi hadat saját uradalmai jövedelméből s udvartartása költségeiből. A szövetkezett magyaroknak egy vörös és az erdélyieknek egy kékruhás palotás ezre volt; amaz a fejedelem uradalmi jobbágyaiból, emez jobbadán a székelyekből kerűlt ki. Később, a mikor megfogyatkoztak, a fejedelem egy ezerbe egyesítette a kettőt. Az udvari gyalogsághoz tartozott egy franczia gránátos osztály 3-400 emberrel, a zöld vadászok puskáscsapata 60-200 emberrel; továbbá az arnótok százada (120 ember); s a daliások vagy a kapcsosok százada (100 ember). Az udvari lovashadak alkotórészei: a karabélyos vörös huszárok; a székely kék kopjások; a lovas granátosok; Dittrich német gyalogjai; Charrière idegen (főképpen lengyel és svéd) lovasai, mind külön ezredekben. A nemesúrfiak vagy gavallérok kompániája (60-130 emberrel), az udvari hadak legfőbb dísze és reménysége volt.[702]

60. VÁROSTROMLÓ KURUCZ GYALOGSÁG.[703]

A gyalogságot a fejedelem a hadakozás leglényegesebb részének tartotta; Thököly korában azonban teljesen elhanyagolták. A nemesekkel alig lehetett volna megkedveltetni, s a vezetésre alkalmas tisztek alig akadtak. Hiszen a közmondás szerint «csak a kutya jár gyalog». Az infantériát hathatós fegyvernemmé, Rákóczi szerint, csak úgy lehetett volna tenni, ha sikerűl a katonákat a néptől különválasztani; [704] azonban ennek az osztályozásnak a nemzeti és a népszellem nem kedvezett. A fejedelem még a háború kitörése előtt[705] figyelmeztette a franczia királyt, hogy Magyarországban gyalogságból egész hadtestet szervezni s annak élére magyar tábornokot kapni nem lehet. Sennyei mindamellett már 1704 elején sürgette a fejedelmet, hogy gyalogságot szervezzen, mert a gyalog németben a lovas nem sok kárt tehet.[706] Pár hónap mulva, a koronczói csatáról szólva, a fejedelem el is mondhatta, hogy gyalogosai voltak legjobb s legrendesebben fegyverzett csapatai.[707] Gyalogság nélkül a németekkel szemben való harczot nem látta tanácsosnak.[708] Ezt a fegyvernemet idegen módra szervezte s 1706-ban már elkészítette utasítását a gyalog tisztek számára.[709] Az 1708 év elejére gyalogságát teljesen kiegészítette és fölszerelte. Ez a fegyvernem ekkor volt a legszebb és a legfegyelmezettebb.[710]

61. HUSZÁR.[711]

Rákóczinak összesen 31 gyalogezrede volt; ebből 17-24 a rendesek közé tartozott.[712] Mindenikben nyolcz század volt 150, valamennyiben tehát 37,200 (ebből a rendesekben 20,400-28,800) tiszttel és legénynyel.[713] Később, a hadjárat vége felé 2000 gyalogot is alig tudott összeszedni és csak két udvari ezredét vitte táborba. A helyőrségeket sem láthatta el kellőképen, s a hegyszorosok védelmére egyáltalán nem maradt embere. Pedig szüntelenül munkálkodott, hogy gyalogsága számát, erejét növelje, gyarapítsa.[714]

62. HUSZÁR A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[715]

A lovasság volt a legnépszerűbb, legnemzetibb, legerősebb fegyvernem. A szabadságháború első perczeiben Rákóczi 3000 emberének csak egy tizede szolgált lovon. A mint a hegyekből a síkra szállt alá, a lovasság száma egyre nőtt. Csak úgy «özönlött» táborába;[716] pl. Biharból egyszerre 3000. Ocskay és Borbély Balázs vezetése alatt 1703 június 30-ikán csatlakozott hozzá az első 200 császári huszár. Ez a két század lett Rákóczi híres rendes lovasságának a magva. Utóbb csaknem valamennyiből tiszt lett.[717] Azontúl mindvégig a lovasság volt a legnépesebb fegyvernem; de nagyobb részét a fejedelem sohasem tudta kellően fölfegyverezni és ruházni. A lovat a közkatona kimélte, mert a magáé volt;[718] de a hol kellett, ugyan megeresztette a kantárszárat. Károlyi lovasai Ausztriában (1705-ben) 9 nap alatt 345 kilométert nyargaltak fel s 30 helységet elégettek. Máskor egy nap 71 kilométert tettek meg. Bezerédj huszárai és dragonyosai 1706-ban egy etetéssel 24 óra alatt 150 kilométernél többet kalandoztak be, miközben ráértek várat vívni, zsákmányolni.[719] A fejedelemnek 52 lovasezrede volt[720] 10-10 svadronynyal s minden svadronyban, a tiszteken kívül, 80-100 közkatonával.[721] Így a lovasság száma 50-52,000-re ment. 1710-ben már csak 36 lovas ezredet és 2 dragonyost említenek,[722] a mi 30-36,000 embernek felelne meg. Öt dragonyos ezredet kivéve, a többi mind (rendes vagy mezei) huszár vagy lovas hajdú volt. A székely lovasságnak kopját kellett hordania s Rákóczi 1707-ben egy ilyen kopjás ezredet toborzott.[723]

63. ÁGYÚVONTATÓ KATONÁK.[724]

A négy dragonyos ezredet Rákóczi 1706 elején szervezte s a huszárság egy részével együtt gyalog-harczolásra is begyakorolta. Szerette, csaknem dédelgette testőrző lovas gránátos ezredét, a mely 12 században 1200 (de rendesen kevesebb) főből állt.[725] Voltak ezredei, a melyeket csak hiányosan, gyengén s nagyon egyenlőtlenül szerelhetett föl.[726] A lovasokat leginkább csak télen tudta együtt tartani s utána még a tavaszi fűveltetés alkalmával;[727] nyaranta, kivált egy-egy sikertelen csata után, sok baja akadt a mezei lovasok hazaoszlása miatt.

64. VÁROSTROMLÓ KURUCZ TÜZÉREK.[728]

A tüzérség, a harmadik fegyvernem, már természeténél fogva a rendes hadsereghez tartozott. Alapját a fejedelem azzal a négy kis ágyúval és néhány mázsa puskaporral vetette meg, a mit 1703-ban a kállói várban talált.[729] Még az országba jövetele előtt hadmérnököket, bombamestereket, pattantyúsokat kért XIV. Lajostól,[730] a ki tíz hónap mulva be is küldött néhány franczia hadmérnököt. A kurucz tüzérség szervezésében ezeknek (Le Maire, De la Motte, Damoiseau, Rivière, Bersonville, St. Juste) kétségtelenül nagy érdemük van. A fejedelem 1705 deczember 26-ikán a tüzérség fölállítását Szandai Sréter János tüzérségi főfelügyelőre (a volt franczia tüzérkapitányra) és De la Motte tüzérségi ezredesre bízta. Megengedte, hogy mester- és más szükséges embereket akárhonnan is fogadjanak.[731] A hadszertárak, gyárak igazgatása, a fegyverkészítés, az ágyúk és a bombák öntése a Sréter föladata volt.[732] Sréter, Bácsmegyei Ádám tüzéralezredessel együtt, gyakorlott franczia, osztrák, lengyel, olasz tüzéreket, magyar bányászokat és városi polgárokat fogadott zsoldba. A tüzérség ellátása – a szálláspénzen kívül – eleinte 46,572, utóbb – mindent beleszámítva – 106,990 forintba került.[733] Az egész tüzérség 6 században és egy munkásszázadban összesen 674 emberből állt.[734] Gyakorlatlanságuk következtében a fejedelem még 1706-ban is szerencsének tartotta, ha tíz lövés közül hárommal eltalálják az ostromlott vár falát,[735] s összeszidta a kassai tüzérparancsnokot, ki otromba hibát követett el.[736] Károlyinak is megmondta,[737] hogy pattantyúsokra ne várakozzék, mert azokat teremteni nem lehet. Nemcsak saját példájával biztatta tüzéreit, pl. Érsekujvár védelmében, hanem tanította is őket; pl. hogy lárma idején éjjel a várból, az ellenség számának megtudására, világító labdákat, koszorúkat dobjanak ki. Maga rendelkezett, az ágyúkat hogyan helyezzék el a várfalakon.[738] «Az artilléria státuszának» rendezését az ónodi gyűlés máskorra halasztotta.[739] Az erdélyi tüzérség szervezését, hogy «legalább egynéhány aprólékos helyet kifüstölgethessen», a fejedelem ugyanakkor még szükségesnek tartotta,[740] de egy esztendő mulva már fölöslegesnek nyilvánította.[741]

VIII.
A MEZEI HADAK.

65. GYALOGOS A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[742]

HAJDÚK nem csekély számmal voltak a rendezetlen (irregularis) hadak közt. Forgách elpanaszolta[743] a fejedelemnek, hogy a koronczói csatában nem bírta támadásra, lövésre vinni 2300 hajdúját: «csak állottak, mint a barmok. Nehéz ezzel az állhatatlan magyarral hadakozni!» Másként kell ezzel a magyarral bánni; mert csak próbálni (portyázni) akarnának, csatára pedig nem akarnak menni». Forgách vádját a hajdúk magán a Dunán túl is megczáfolták, a hol pl. 30 puskás hajdú Csobáncz várát megvédelmezte oly neves katona ellen, a milyen Rabutin volt s 50 tisztjét, 300 gyalogját pusztította el.[744] A fejedelem is legszívesebben a várak őrségében alkalmazta a hajdúkat. «Ha a várakat meg nem tarthatjuk, – mondta[745] – mi hasznát veszszük a hajdúnak? Hiszen jobb lesz akkor tatárosan hadakoznunk». Thököly bujdosói elég tatárosan hadakoztak s Forgách úgy hitte, a hajdúsággal nem vihet végbe semmit; mert ha nyer: oszol s hazahordja a zsákmányt; ha veszt: úgyis. Az erdélyiek mégis inkább ezer fizetett hajdút kértek; mert «amazok keménységét csak a kerék töri meg s utálatosakká teszik magukat ezen haza előtt».[746] De Lóczy és Nyáry «fene hajdúi» is egyszer már kardra mentek egymással. A fejedelem «ily rossz cselekedetet büntetés nélkül nem hagyhatott», s a bűnösöket agyonlövette. Máskor ismét agyonlövetett néhány lázadó hajdút, hogy «10-12 ember halálával ezeren is tanúljanak, mert különben jó végét nem várhatjuk dolgainknak»;[747] és «jobb egész ezereknek inkább a tizedét megöletni, mintsem rossz voltuk miatt nagy fogyatkozásokat szenvedni».[748]

66. GYALOGOS A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL[749]

67. HAJDÚ.
(Marsigli rajza. Szendrei után.)

A tíz hajdúváros főkapitánya Budai István, majd 1706-tól Szemere László volt. A hajdúvárosok többször kaptak parancsot személyes fölkelésre,[750] de rendesen odahaza maradtak, vagy hadakozásra alkalmatlan embereket állítottak maguk helyett. Hiában intette őket a fejedelem, hogy «nem ezt kívánja a haza szolgálata».[751] Sokszor tapasztalta gyöngeségöket.[752] Nem annyira a szabadságot, mint a hajdúszabadságot keresték. A salánkiak otthon káromkodtak, lövöldöztek, részegeskedtek s a legnyakasabbak mégis arra akarták kérni a fejedelmet, hogy dobot, zászlót adjon és hajdúvárossá tegye községöket;[753] de Rákóczi csak Göncznek és Tarpának adott hajdúszabadságot.[754] A piskoltiak, mielőtt hadba mentek, hitelben megitták Pap Sámuel borait, de azután nem akartak fizetni; mert mindegyik azt mondta: «én katona s hajdú vagyok».[755] A császári rendes hadakban is sok baj volt velök. Gyulai Ferencz hajdúi, a kiknek az olasz csatatérre kellett menniök, Rákóczi fölkelésének hírére Fejszés András vezetése alatt 1703. julius 3-án Ecsed városában fölzendűltek, kapitányukat s Pallosicsot, szét akarták vagdalni. Gyulai (mint naplójában írja) nagynehezen csillapíthatta le őket, de éjszakára a város négyszáz lakosával és régi katonájával vigyáztatott rájok. A szabad hajdúkat őrségben vagy ezredben alkalmazni nem volt szabad: «más lévén az ő hivatásuk».[756] A hajdúvárosok személyesen táboroztak és a haza szolgálatában fegyveresen foglalkoztak, az ezerek számára való szekerekről is maguk gondoskodtak.[757] Rákóczinak az országgyűlés még 1708 deczember 12-ikén is 12.000 új hajdút ajánlott meg olyképp, hogy a vármegyék minden 50 forint hadisegély fejében egy hajdút állítsanak.[758] A fejedelemnek saját örökös hajdúvárosaiból szedett ezre a háború vége felé úgy megfogyott, hogy egy zászló alatt csak 10-15 ember maradt; de a fejedelem a teljes létszámot követelte.[759] A hajdú – a fejedelem szerint – nyomorék, mert egész télen az utczákon vájt lyukakban, szalma és fa nélkűl lakott. Az avart szaggatták, azt égették; a tisztek töltöztek a szálláspénzzel s nem adtak sem a hajdúnak, sem a katonának.[760] Nem csoda, ha még a háztüzes, házhelyes gazdák is elszökdöstek az újonczozás elől; hiszen pl. Nógrádban egy évben háromszor is újonczoztak s kinek száz, kinek ötven forintjába került egy hajdú kiállítása. Nógrád el is határozta, hogy minden földesúr köteles fölszabadítani hajdújobbágyát.[761] A hajdúkérdésnek tehát, mint mindig, nemcsak katonai, hanem társadalmi jelentősége is volt.

68. SZÉKELY KURUCZ.
(Egykorú gobelinmunka. Pákey Lajos tulajdona)[762]

A jászok és a kunok külön ezerekben szolgáltak s közöttük a fejedelemnek már az első években 5-6000 «elég jó» huszárja volt.[763] Mikor saját földjükre várhatták az ellenség támadását, a fejedelem nem kívánta mindnyájoknak fölkelését, hanem megengedte, hogy egy részök otthon maradjon a menekülő családok költöztetésére.[764] Ilyen időben semlegességnél s a haza szolgálatának előmozdításánál egyebet nem várt tőlük.[765] «Csak el ne oszlattassuk a jászságot – szólt még a hadjárat vége felé is[766] – akár állandó katonánk, akár pénzünk legyen». A jászok azonban sokat panaszkodtak s a fejedelem hiában remélte, hogy «bereked a torkuk s megszűnnek a panaszló kürt fúvásától»;[767] viszont ő is szemökre lobbantotta, hogy nem gondoskodnak ezredök kiegészítéséről s elvonják magukat a haza közönséges szolgálatától.[768] A kunoknak szintén külön ezredök volt. A mikor őket más ezerekbe osztották szét, zászlóaljokat pusztán hozták utánuk. A fejedelem ezért nagyon haragudott. Az ilyen parancsolatokat másra magyarázó «haereticusokat» megbüntette, mert ebből jó nem következhetik.[769]

69. GYALOGOS A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[770]

A székelyek, a hogy maguk mondták,[771] nem a zsákmány és szabadon uralkodás kedvéért fogtak fegyvert, hanem azért, hogy «szegény hazájok, édes nemzetök, feleségeik, házi tűzhelyeik, árváik, özvegyeik» megtámadói ellen védelmezzék magukat. Azonban a napra, a holdra, csillagokra kellett megfogadniok, hogy a németek ellen többé nem harczolnak.[772] Mindamellett Csík, Gyergyó és Kászonszékek Petky Dániel főkapitány alatt újból fölkeltek a szabadság védelmére és Csíksomlyón, Csíkszeredán tanácskoztak a Székelyföld védelméről.[773] A fejedelem a különböző ezredekben szolgáló székelyeket 1706 februárius 23-ikán külön csapatba szedette össze, de egész ezred nem telt ki belőlük.[774] Erdély főerejének székelyekből kellett volna kikerűlnie, de kapzsi tisztjeik inkább elvonták őket a katonai szolgálatoktól, hogy velök földjeiket műveltessék.[775] A fejedelem szerint saját tisztjeik gazságai okozták, hogy nem voltak elégségesek az ország oltalmára. Az 1707. évi hadiszemlén meggyőződött, hogy a székely gyalogság nagy részének fegyverzete jobbadán csak botból állott. Csupán Cserey János kopjás ezrede felelt meg föladatának.[776] Sokat fáradozott a székelyek rendbeszedésén, de sikertelenűl.[777]

A ruthén, oláh, tót néphadaknak s szabadcsapatoknak érdemei és hiányai már ösmeretesek, azzal együtt, hogy Erdélyben az oláhok és a székelyek katonáskodását maga az erdélyi 1707 évi törvény tette majdnem lehetetlenné.[778] A parasztdarabontokat legszívesebben a várak őrzésére használták.[779] A vármegyei ármások (a fejedelem tréfás elnevezése szerint az «ármányos kapitányok») továbbra is a tolvajokat kergették.[780]

70. UHLÁNUS A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[781]

Nemesi fölkelést a fejedelem csak kivételesen hirdetett.[782] Az 1705: IX. t.-cz. személyes fölkelésre kötelezte azokat az egyházi, úri és nemesi rendeket, a kik az országgyűlésen meg nem jelentek, vagy onnan a fejedelem híre nélkűl távoztak.[783] A nemesek különben, a fejedelem jóváhagyásával, maguk helyett zsoldosokat küldhettek a táborba.[784] Zsoldosoknak nem holmi vándorlókat vagy csapongókat, hanem olyanokat kellett fogadniok, a kikben megbízhattak, hogy el nem szöknek. Az elszökött zsoldos helyett mást kellett állítani; sőt akkor is, ha a helyettes meghalt vagy elesett. Ha pedig valaki a mezei vagy fizetett hadból állítana zsoldost, ezt a fejedelem fölakasztatja, megbízóját pedig megbünteti.[785] Később a föl nem kelt nemesek jószágát elkobozni rendelte.[786] Az országgyűlések többnyire egyúttal a nemesfölkelők gyülekező helyei voltak, hogy azonnal az ellenségre indúlhassanak. A fejedelem utóbb a pataki országgyűlést télvíz idején is fölkelésre s haladéktalan indúlásra sürgette, a nemesség pedig életét és vérét ajánlotta a szabadságért.[787] A fejedelem időnkint maga is megszemlélte a fölkelt nemességet; szónoklatot tartott hozzá s megbüntette az elmaradókat.[788] Ösmeretes, hogy a vármegyék egyesűlt ellenállását tartotta nemzeti háborúnak, szabadságharcznak.[789] Nem is helyeselte tehát egyes vármegyéknek azt a törekvését, hogy insurgensek helyett csupa zsoldosokat küldjenek a táborba;[790] azt pedig sohasem engedte meg, hogy, különösen a szegények rovására, a nemesek pénzen váltsák meg a személyes fölkelést.[791] Némelyik család valóban dicsőségesen megtette kötelességét; pl. Somogyi Ferencz ezredesnek 8 fia szolgált a kuruczok közt, az egyik mint őrnagy; más kettő vérét ontotta a hazáért.[792]

Szökevények elég nagy számmal szolgáltak a kurucz seregben. A fejedelem nem sokat bízott bennök. Ilyen csapatokra – szerinte[793] csak akkor lehet számítani, ha erősebbek vagyunk az ellenségnél. Védőháborúban, akármilyen jól vezetik őket, mindig kevesebben vannak azok, a kik kezökben fegyverrel akarnak meghalni, mint azok, kik élni igyekeznek, hogy föl ne akaszszák őket. A császári seregből átszököttek közűl egyes főtisztek (Ocskay, Scharudy, Breiner) valóban árúlással akarták elkerűlni a kivégzést.[794] A fejedelem a zsibói hadállás, Karva stb. elárulását ilyen szökevényeknek tulajdonította.[795] Tudta, hogy nagyon kell rájok vigyázni,[796] mégis pátenst bocsátott ki, hogy a ki szolgálni akar, befogadja; ha haza vagy máshová akarnak menni, fegyveröket, lovukat fejérpénzen megveszi s őket fegyveres fedezet alatt kikísérteti, mihelyt megesküsznek, hogy nem harczolnak ellene; a kik pedig Magyarországban akarnak letelepedni, lesz gondja rájuk.[797] 1703 június 30-ikán csatlakozott hozzá az első 200 szökevény huszár.[798] Dürnkrutnál a császári táborból egyszerre 40 legény állott át. Salvét lőttek s azt kiáltották: «Vivat princeps Rákóczius!»[799] Később, mikor a császáriakból dragonyos-ezredet akart alakítani, óvakodott attól a látszattól, hogy csak a desertorokra számít.[800] Neheztelt is Forgáchra, ki nem fogadta meg azt a parancsát, hogy inkább kiküldje az országból a medgyesi és szatmári németeket (császáriakat), mint hogy fontos helyekre vezényelje; és hogy magyarokkal egyvelítse a (német) századokat.[801]

71. VÉRTES A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[802]

Birodalmi szászok már 1703-ban jelentkeztek Rákóczinál szolgálatra; közűlök 1704-ben is néhány jó lovast, fegyvert és «finom» trombitást fogadott zsoldba.[803]

A szabadságharcz kezdetén Rákóczi és Bercsényi 20 század oláh, lengyel és tatár hadra szerződtek, századonkint havi 500, az egész évre tehát 120,000 tallér zsolddal.[804] Azonban ez a sereg sohasem verődött össze s az átkelésnél Rákóczinak csak két század oláhja és tatárja volt. Pekri Moldvában tatárokat, oláhokat, szeményeket akart fogadni. A fejedelemnek csak az utóbbiak kellettek, mert «ha maguk rosszak is, jók a puskáik».[805] Bercsényi a fölkelés kezdetén 20,000 fizetett tatárral fenyegette a császáriakat;[806] de csak kevés litvániai tatár (lipka) állt a fejedelem szolgálatába.[807] Később a ködmönös ruthéneket is tatároknak mondták.[808] Erdélyben Ujvári János a tatárok kapitányának nevezte magát. Báró Andrássy Miklós ferenczrendi barát («a dervis kapitány») alatt egy 400 főnyi török-tatár lovascsapat híresedett el.[809] 1705 nyarán a fejedelem a fegyelmetlen tatárokat már megtizedeléssel (minden tizediknek fölakasztatásával) akarta féken tartani;[810] végre pedig[811] kijelentette, hogy neki többé nem kellenek a tatárok, a kik csak pusztításra valók. Törökországból már 1706-ban 10,000 albán-arnót hadra számított.[812] Később 30,000 forintot gyűjtött össze felfogadásukra,[813] de végre ennek a hadnak sokat igérgetett lejövetelében teljesen elvesztette bizalmát.[814] «Akárki mit mondjon – szólt[815] – csak jobb annál a lengyel, a ki már régtől fogva, ha rosszúl is, de hadakozik s a puskaport szagolja, amaz a dohányt. Amaz a pénz mellett a dicsőséget is szereti, de emez csak a pénzt; amannak praetensioitól nem tarthatunk, emennek saczczoltatása meg nem szűnik.» Pedig bizony 12,000 hosszúpuskás arnót gyalog nagyot változtathatott volna a hadjárat sorsán,[816] kivált ha Omer aga is arnót lovasokat szöktethetett volna be Rákóczi mellé.[817]

Lengyeleket a fejedelem már a fölkelés kezdetén akart, de csak a háború vége felé tudott zsoldba fogadni. Akkor is úgy hitte, hogy sok lengyelt tartani csoporton nagy bú és galyiba volna; őt magát hamarább kibosszantaná az országból, mintsem a németet kikergetné. De jobb a pénzt a rendes és lengyel hadra fordítani, mint olyanokra, a kik kapa helyett puskát vesznek a vállukra.[818] A lengyelek sem váltak be teljesen a rendes hadseregbe, a melynek végső rendezését az ő kimustrálásukkal kellett eszközölnie.[819] A kozákokból rendes hadat akart csinálni és jövendőben készen, oktatva visszaadni.[820] Kevés hasznát vehette annak a svéd csapatnak, a melylyel Potoczkíj Mihály kievi palatinus különben is a háború vége felé menekűlt hozzá.

72. JELLEGZETES KURUCZ SÁNCZMUNKÁK A SARKADI VÁRBÓL. I. A SÁNCZ ÉS AZ ÖREGKAPU SZELVÉNYE.[821]

A szekereseknek külön szekérmesterök volt,[822] de a szekerészet szintén a rendezetlen hadak közé tartozott. Ha a vármegyék lovas vagy ökrös szekeren küldtek élést a táborba, a katonák a lovakat többnyire ott fogták, a szarvasmarhát pedig vágónak hajtották el.[823] Pest vidékén a kuruczok a tizenkét esztendőnél idősebb fiúkat megeskették, hogy a császáriaknak nem fuvaroznak s intőjelűl minden községben akasztófát állítottak fel.[824] A fejedelem rossz néven vette, hogy a vármegyék nem szívesen adtak «forspontot»,[825] de fölháborodva utasította Sáros vármegyét, hogy a nemesi fölkelés czéljaira a szegénységtől kicsikart fuvart visszarendelje s a szegénységet kárpótolja.[826] A karabélyos ezred és más ezredek a szegénységet terhelték s a sereg mozgását akadályozták; később a fejedelem intézkedett, hogy az ezredek szekér nélkűl, könnyű szerrel mozoghassanak.[827] Minden század mellett két füvellőszekér volt, kaszásokkal és béresekkel együtt.[828] Egész szekérparkja volt Munkácson, hol a marhákat vagyonos parasztemberek közt osztották szét tartásra és használatra.[829] A palotás-ezred szekerei és podgyásza Sáros vármegyében 30-40 faluban voltak elhelyezve; s a tiszteknek is feles számú szekereik voltak.[830] Nemcsak a fejedelem, hanem tisztjei is igen sok podgyászszal jártak,[831] a mi nagyon nehezítette a mozgást. A palotások és karabélyosok javított szekereiből, a melyek az udvari biztos felügyelete alá tartoztak, a fejedelem utóbb prófont-szekereket akart csináltatni.[832] A sok képtelen szekerezés ellen az egri konvent egy ízben magának a fejedelemnek jelenlétében tiltakozott[833] s a fejedelem a jogtalan zsarolások ellen intézkedett is.[834]

73. JELLEGZETES KURUCZ SÁNCZMUNKÁK A SARKADI VÁRBÓL. II. A LÖVEGPADOK SZELVÉNYE[835]

A naszádosok a fölkelésből sem tűntek el teljesen. Vajdájuk Pap István volt, a karvai révkapitány. Olyan időben, a mikor Szegedre a császáriak Gmundenből hoztak hajókat,[836] Rákóczi a bányavárosokban rézhajót csináltatott, a melyet a Garamon eresztettek le a Dunára.[837] A császáriak sarkas és egyéb hajóinak megsemmisítésére taraczkokat küldött s nem egyet megtámadott és elfogott.[838] A dunai hajók építése módját különösen Bottyán értette s fejszével maga is dolgozott rajtuk.[839] Nem egyszer fölverte a császáriak csajkás hajóit s neki magának is volt 22 hajója.[840] Hellebrandt szintén mester volt a kompok, hajók, csolnakok összeszedésében.[841] Károlyi a nép lelkes közreműködésével szerzett Erdélyben hajókat, a melyeket azután a nyári rekkenő hőségben kocsikon szállíttatott a Dunához;[842] viszont Szemere László a víz alá sülyesztve rejtette el hajóit a czirkáló rácz csajkások elől.[843] Több ezrednél egyáltalán nem volt víziedény még a Duna mentén sem;[844] pedig molnáraival a fejedelem minduntalan készíttetett új hajókat, ladikokat a hadak átszállítására,[845] Bottyán pedig, ha deszkája, gerendája nem volt, a sövényből font s náddal töltött hajókat sem vetette meg.[846]

A műszaki csapatok többnyire az ácsok, a molnárok, bányászok, kővágók sorából kerűltek ki s jobbadán franczia hadmérnökök vezetése alatt állottak. Hídakat bámulatos ügyességgel és gyorsasággal tudtak készíteni s pl. Esztergom ostrománál is megmutatták ügyességöket az aknák készítésében. Az utászmunkához valamennyire minden közkatonának kellett értenie, a mit főképpen a sánczok építésében bizonyítottak be. Munkájukat a sánczmesterek vezették.[847] Mérnököket ilyen helyekre a fejedelem nem igen küldött, mert «a mennyiben a kommendók elméjét ismeri, eo facto rossz volna, ha más építené».[848] A hadmérnököket főképen a várak építésénél foglalkoztatta.

74. JELLEGZETES KURUCZ SÁNCZMUNKÁK A SARKADI VÁRBÓL. III. A KISKAPU SZELVÉNYE.[849]

Hosszabb-rövidebb ideig összesen 147 kisebb-nagyobb vár és sáncz volt a kuruczok hatalmában; de a háború színterén 26 mindvégig a császáriak kezében maradt. Néhány elfoglalt várat lerontatott, hogy őrízetökkel ne kelljen vesződnie; ezek közé tartozott Szatmár, Léva, Likava. Hiszen egyik végzete volt hadjáratának, hogy a várak ostroma mindíg aránytalanúl sok idejébe kerűlt, mert sok lovasa volt, kevés gyalogja.[850] Erdélyben nem volt erőssége, a melyre támaszkodhatott volna,[851] mégsem engedte meg Norwald és Vissenacque ezredeinek, hogy Kolozsvár falait kijavítsák.[852] Egyébként oly sokat költött a magáéból országos várak, különösen Érsekújvár, Kassa, Eger építésére, hogy a labancz udvari emberek szerint már ezért is megérdemelné az erdélyi fejedelemség czímét.[853] Kassát Le Maire, Munkácsot, Ungvárt, Ecsedet Damoiseaux, Nagybányát Pap Mihály tervei szerint építtette újra. St. Just különösen hídfő-erősségeket emelt, de terveiben Bottyán nem igen tudott megnyugodni. Károlyi szerint[854] a fejedelem Érsekújvárt úgy megépíttette, hogy akármely monarchiába is beleillenék s a német belé tehetné legnagyobb seregét. Máskülönben zsörtölődött a fejedelemmel,[855] hogy papiroson mindent eléje visznek, de a valóságban semmi sincs meg: «másnak megyen a feje főzti belőle!» A nagykárolyi vár tervezőjét, Stampát, maga a fejedelem is korholta,[856] hogy többet épített papiroson mint a földön; mert formális leczke a tervrajza, a hogy professzorok szokták elmagyarázni: miként lehetne a helységeket úgy megerősíteni, hogy mindenütt védhetők legyenek? Mérnökileg is érdekes bírálatát azzal végezte, hogy az most a legjobb, a mi leghamarább elkészűlhet.[857] De csak akkor erős a vár, – mondta máskor[858] – a midőn az oltalmazója elhiteti magával, hogy biztonságban van. Érsekújvár, Munkács, Ecsed, Kővár, Szolnok stb. építésének tervei és legapróbb részletei iránt is érdeklődött. Beniczky akárhányszor följegyzi naplójában, hogy ily tervezetek tanulmányozásával foglalkozott; de magát az építkezést is felülvizsgálta, s a helyszínén sok javítást, módosítást tett. Munkács nagyszerű megerősítésével várépítő feladatát befejezettnek tartotta. «Építeni már keveset fogunk» írta akkor[859] – s egy hét mulva parancsot adott ki a jászberényi erőd építésére.[860] Érsekújvár[861] és Munkács[862] várainak őrsége számára kiadott szabályzatai – de főkép az utóbbiak – megérdemlik, hogy a hadtörténetírók részletesen foglalkozzanak velök.

75. JELLEGZETES KURUCZ SÁNCZMUNKÁK A SARKADI VÁRBÓL. – IV. VIGYÁZÓTORONY.[863]

76. BOTTYÁN VÁRA.[864]

A sánczokat, földvárakat (Karva, Imsód, Bottyánvára, Sarkad stb.) jobbadán magyarok építették, ősmagyar módon. Mikor a karvai sánczok ellen kifogásokat tettek, a fejedelem nem tudta elképzelni,[865] milyeneket építsenek ezután, hogy minden ember elméje megnyugodjék benne. Az ő korával a régi magyar sánczépítés is megszűnt s így nagyon is itt az ideje, hogy az erődítésnek ezt a két század óta pihenő módját a hadtörténetírók szintén figyelmökre méltassák.[866]

Az élelmezési csapatok csak részben voltak szervezve. A had és tartományi biztosok a kincstári javakat nagyobbrészt bérbe adták s az árendások húzták, vonták a szegénységet.[867] A hadbiztosság részéről beadott sérelmeket az országgyűlés utóbb a regulamentumban orvosolta.[868] Egy svadronyhoz 3, egy gyalogszázadhoz 2 prófont-szekeret rendelt[869] s megállapította, hogy a tábori pékek és mészárosok hetenkint mennyi húsról és jól sült prófontról gondoskodjanak. Téli szálláson a gazda sütött húst és kenyeret.[870] De már régebben is adott ki a fejedelem szabályzatot a hadak élelmezéséről.[871] Sütőteknőkkel, lapátokkal, vakarókésekkel, szénvonókkal stb. a csapatok is el voltak látva[872] s a «proviánt-kemenczék» körűl ahhoz értő emberek forgolódtak.[873] Tárháznak (néha templomokban, vermekben) legalább minden napi járóföldön kellett lennie. Az élelmezési biztosok közt sok járatlan, gondatlan és csaló akadt;[874] de az ilyeneket a fejedelem vasraveretéssel fenyegette.[875] Tudta, hogy Bercsényinek van parancsolata kenyér iránt a biztoshoz és hogy van biztosa; de – úgymond – abban nem biztos, lesz-e kenyér? Szerette volna, hogy harmad-, negyednapra is előre gondoskodjanak kenyérről; de félt, hogy «ez a nagy regularitású commissariatus megfogyatkoztatja a hadat s ebből nagy kár származik».[876] Ugyanakkor a durván őrölt gabonakenyér Herbeville császári hadában betegségeket okozott.[877] Volt eset, pl. Ugocsában, hogy a szegénység s kétségtelenűl a katonaság is, «idegen ételnek nemeire, úgymint mogyorófa-barka és tengeri kocsány-kenyérre szorúlt és úgy tengette magát».[878] A fejedelem saját uradalmaiban «szaporasággal» süttette a kenyeret a hadak számára, egyébként pedig azt tartotta, hogy «a kenyérbeli szükség mindeneknek mestere lévén, magában is szab regulát.»[879]

77. KURUCZ KONYHA.[880]

Az egészségügyi csapatok szervezését Rákóczi már a harmadik esztendőben megkezdte. Különösen a zsibói csatában bosszankodva látta, hogy a sebesűltek hazavánszorogtak s inkább gyógyíttatták magukat otthon kuruzsló vénasszonyokkal,[881] mint a táborban katonaorvosokkal. Ennek következtében sokan elnyomorodtak. A fejedelem tehát azokat, a kik idején visszajöttek, meg is jutalmazta.[882] A sebesültek számára eleintén a városoktól kért kölcsön borbélyokat,[883] vagy pedig olyan városokban helyezte el őket, hol több orvos és borbély lakott; pl. Debreczenben, hol 1704 tavaszán minden ház tele volt sebesűlttel,[884] 1707-ben Szombathelyen,[885] 1708-ban Lőcsén és Egerben,[886] 1710-ben Miskolczon stb.[887] A dunántúli megyék panaszkodtak is,[888] hogy a mely helységben borbély van, annak a szomszéd falvakkal együtt a sebesek tartása miatt sok baja akad, mert a betegek ételben, italban válogatnak, a mellettök levő egészségesek pedig képtelenűl terhelik a községeket. Ennek elkerűlése végett a fejedelem intézkedett, hogy minden ezredben legyen 2-3 borbély,[889] a kiket az ezred pénztárából fizettetett. Nagyobb és sürgősebb munka idején külön is megjutalmazta őket, hogy «jobb kedvök legyen!»[890] Többször a szükséges orvosságok árát is a magáéból fizette ki s megtörtént, hogy ezeket saját négy lovas hintaján küldte a sebesűltek után.[891] A kuruczok az ellenséggel szemben sem szívtelenkedtek; pl. a trencséni várba szorúlt labanczoknak megengedték, hogy a kurucz kézben levő trencséni jezsuita-patikából gyógyszereket kapjanak.[892] A fejedelem 1705 tavaszán a katonák hópénzéből való csekély levonásokkal állította fel az első katonai kórházakat Kassán, Beszterczén, Debreczenben, Pápán és Gyöngyösön.[893] Később Szirmay István több elkobzott jószágának jövedelmét fordította a sebesűltek ispotályainak költségére.[894] Ezek meg is énekelték[895] a gyöngyösi tábori kórházat:

«Körtefa, körtefa, gyöngyössi körtefa:
A szegény katona megpihen alatta;
Karddal szántja földjét, vérrel boronálja,
Mégis ő felségét igazán szolgálja.»

Szolgálhatta is azt a felségesen gondolkodó Rákóczit, a ki megírta,[896] hogy «a tisztben nemcsak vitézség, de több ész is kívántatik; mert hogy Bagosi László a sebeseit és szekereit elhozta, azzal én előttem nagyobb vitézségének jelét mutatta meg, mintha személyében húsz németet ölt volna. Dispositióit, a melyek ehhez kívántattak, oly szoros állapotban helyesen folytatta, azzal egész bátorságát mutatta».

IX.
A HADVEZÉREK.

A HADSEREG ÉLÉN a fejedelem állt, a ki eleintén vitézűl részt vett a csatákban, azonban a pudmericzi nap (1705 augusztus 11-ike) óta tisztjei «harczolni nem engedték».[897] Három álló esztendeig (a trencséni csatáig) mérsékelte is magát, de akkor «átlátta, hogy hazánk közszolgálatja nem engedi annyira való elvonását a hadműveletek személye szerint való folytatásában, a mint némelyek javallják»,[898] s attól kezdve megint nem kímélte élete biztonságát.[899] 1705 szeptember 18-ikán ő lett a szövetkezett rendek vezérlő fejedelme s ezzel a hadsereg feje. A jelszót (parolát) mindig ő adta ki tábornokainak; szokás szerint először Bercsényi főtábornoknak s Vay udvari főkapitánynak sugta meg, ezek tovább adták a jelenlevő tábornokoknak.[900] A tábori főstrázsamester a fejedelem tábora előtt hasonló módon tudta meg a jelszót az udvari főkapitánytól.[901] A főhadiszállást is mindig a fejedelmi kornyéta (czímeres zászló) jelezte a fejedelem audiencziás sátorán.[902]

Főtábornoknak (generalissimusnak) a szécsényi országgyűlés óta Bercsényit tekintették, de ezt a tábornokok egy része, pl. Forgách, nem ösmerte el jogosnak.[903] A fejedelem is csak 1706-ban, mint már egyúttal érsekújvári főkapitányt tette meg fővezérnek.[904] A bécsiek gúnyosan magyar Cromwellnek nevezték.[905] 1707-ben a rendek őt választották meg a fejedelem helytartójának,[906] de a küzdelem vége felé inkább külföldi követségbe küldte, csakhogy tervezett hadjáratában «tétovázó szellemével, gyakori betegségeivel s egyéb alkalmatlanságaival terhére ne legyen».[907]

78. LOVAS KAPITÁNY A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[908]

Bercsényi elmenetelével, ahogy maga a fejedelem írta,[909] a fejedelem után Károlyi Sándor báróra esett «a dolognak a terhe». Károlyin kívűl Esterházy Antal és Forgách Simon grófok voltak a fejedelem tábornagyai. Esterházyt a történelem vitéz, de nem valami önálló vezérnek,[910] tábori könyve[911] lelkes katonának bizonyítja. A fejedelem szerint azonban tudatlan és határozatlan volt.[912] Ahogy máshol mondja, Károlyi jól s helyesen gondolkozik Esterházy kezéről, lábáról; csak a Hanczerli, Franczerli, Speranczerli ne tegyen kárt a fejében; «mert az bizonyos, hogy a rémítő és magában indúlni szokott híreknek hitelt ad.»[913] «Egész hadunk nem volna neki elég».[914] Elvesztette a tramontánát és gyermek-tanácson indúlt; de hát «csak az idő füstölgetheti ki a ködös párákat az emberek fejéből».[915] Később Esterházy szerette magát főgenerálisnak írni, holott a generalissimus czím csak Bercsényit illette meg. «Ha már ő a fő – írta Bercsényi a fejedelemhez[916] – örömest tudnám, én már mi vagyok?» Forgách teljesen elméleti ember volt. A Dunántúl s Erdélyben nem állotta meg a helyét. Erről a tündérországról, ahogy hallomás után nevezte, Károlyi Sándortól kért felvilágosítást, katonai és polgári tekintetben hogyan kormányozza.[917] Mindenesetre tanúlt, képzett, vitéz katona, elösmert taktikus, de népszerűtlen, a kiben katonái sohasem bíztak igazán. Rákóczi sem szerette, korán terhére vált, de nagy hasznát vette a hadak szervezésében.[918] Remélte, hogy «szép hadi tapasztalatai következtében az óránkint változó körülmények szerint fog idővel és alkalmatossággal úgy élni, hogy rövid idő alatt hasznos fáradságai által tett hadiműködésének hasznát fogja közügyünk tapasztalni».[919] Engedetlensége miatt végre is kénytelen volt elfogatni s «illetlen petyegéseiért»[920] még fogságában is megfenyegetni.[921] De bizonyára tévedett Esterházy Antal, ki szerint a rendes hadak Forgáchot káplárságra sem itélték elégségesnek[922] s később a tábornagy szemrehányást tett a fejedelemnek, hogy hisz minden szónak, a mely őt vádolja.[923] A negyedik tábornagy idősb gróf Barkóczy Ferencz († 1709.) vitéz katona volt, a ki már Rákóczi öregapja korában szolgált, de vezényelni nem tudott.[924] Mindamellett a fejedelem olyan tekintélyt adott neki, hogy «a mit a haza szolgálatában jónak és hasznosnak ítél, azt elkövethesse».[925]

79. GRÓF BARKÓCZY FERENCZ KÁROLYIHOZ.
(Károlyi-levéltár.)[926]

Tábornagyi rangja volt báró Vay Ádám udvari főkapitánynak is. Vay a fejedelem udvarában az első személy,[927] a legbölcsebb magyar.[928] A fejedelem szerint haragudtak rá sokan, a kiknek délutánonkint általában ki szokta mondani gondolatait.[929] Mint hű szolgát, a legnagyobb kincsnek tartotta.[930] Maga mellett látta a nagyszombati, majd a trencséni végzetes csatákban.[931] Önálló katonai feladatokkal is megbízta; pl. mikor neki adta át Esterházy Dániel hadait,[932] majd a munkácsi várparancsnokságot.[933] A legfontosabb államügyekben az elsők közt kérte ki tanácsát. Vay mint politikai író is megmutatta, hogy ezt a kitüntetést a legnagyobb mértékben megérdemelte.

Tábornagyok álltak az öt főkapitányság élén. A fejedelem az érsekujvárit a fővezérnek, Bercsényinek adta. Az alsómagyarországit (a győri és kanizsai egyesítésével) Esterházy Antalnak. A kassait (mely a felsőmagyarországi 13 vármegyére terjedt ki) Forgách Simonnak. A szolnokit idősb gróf Barkóczy Ferencznek. A tiszántúlit (szatmárit) Károlyinak. Hatodiknak Erdélyt lehetne mondani Pekrivel. Minden tábornagy-főkapitányt altábornagyi rangú kapitány helyettesített.[934] Rendelkezésökre állott egy-egy tartományi főhadbiztos, [935] ki a tárházakról, élelmezésről gondoskodott; alattuk álltak a pénztárnokok s a ruházati biztosok. Minden tábornagy mellett volt hadbíró, a ki a becsukott vagy elfogott katonák és tisztek ügyeit intézte.[936]

Altábornagyi rangot gróf Csáky Mihály és gróf Esterházy Dániel nyertek. Amarról egykor megírta a fejedelem, hogy «ha csak így viseli magát, idején visszaküldi inkább, mintsem bajoskodjék vele».[937] Azonban Csáky kiment vele Rodostóba is és 1757 deczember 7-ikén 81 esztendős korában mint Rákóczi utolsó generálisa halt meg.[938] Esterházy Dánielt a fejedelem könnyen zavarba jövőnek tartotta, a kiben ennek következtében nem-igen bízott;[939] gyöngeséget látott benne, hogy mindent a haditanács alapján tesz;[940] s összeférhetetlenségről vádolta.[941]

Tábornok volt Andrássy György, a nagyszombati és pudmericzi hős. Iszákossága miatt Bercsényi korcsma-generálisnak hítta.[942] A fejedelem szerint is[943] szeles, részeges indúlatú, csak őrjáratokra való; de hát hiába büntetnék azt, kinek Isten a tanulásra észt nem adott. Szívesebben látta maga körül az udvarban mint a táborban. Dícsérte[944] igaz hazafiúskodását, követésre méltó hűséges magaviseletét s nem kételkedett «hazájához való tökéletes szeretetében való magagyakorlásáról». – Andrássy István egy ízben (1706 őszén) Alsómagyarország főparancsnoka volt, de gyönge vezér.[945] Forgáchot ő nevezte először árulónak;[946] később a fejedelem őt nevezte annak.[947] – Bagossy Pál, az ivreai hős, 1707 szeptemberében állott át Rákóczihoz, a ki azonnal vezérőrnagygyá tette. Becsülte a gyalogságot, értett vezetéséhez, látott rendszeres ostromokat, ütközeteket s Károlyit lassankint felvilágosította a hadviselésről.[948] Berthóti Ferencz szenátor, Forgách elfogatása után kassai helyettes főkapitány, régimódi, hű és eszes katona, ki I. Lipóttól már 1689-ben vitézségi érmet kapott.[949] Testvére Berthóti István, szintén régi katona, 1707-10. közt érsekujvári parancsnok. Páratlanúl megbízhatónak, ügyes vezérnek tartották; pedig lábbaja helyhez kötötte. Bercsényi azt mondta róla, hogy ha lábat lehetne cserélni, nem egy nyalkának srófolná ki a lábát.[950]

80. BERTHÓTI ISTVÁN NÉVALÁÍRÁSA.[951]

Bottyán János volt a legnépszerübb tábornok, a kire katonái rajongással tekintettek. Vay a fejedelemnek azt írta róla, hogy olyan engedelmes iránta, mint egy közönséges kapitány: csak tudnának vele bánni s néha el is szenvedni egyet-mást! Igaz, néha kemény, de erre elég okot adnak.[952] Katonái Bottyán apánknak, öreg apónak, Jóltevő Jánosnak,[953] a fejedelem tigris apánknak nevezte.[954] Azonban elhamarkodó természetűnek tartotta. «Nincs kétségem benne – írta egyik hadivállalatáról[955] – lesz Hűbele Balázs: csak lovat adjon az Isten»! Eszében, megfontoltságában nem bízott.[956] Egyszerű ember volt az ő szemében, a ki nehéz teher neki; a vak, elszánt ábrázatú embernek, a ki emlékíratokkal gyötörte, nem győzött eleget prédikálni.[957] Katonai jelentősége kétségtelen,[958] de hírneves dunántúli hadjáratait emlékírataiban a fejedelem alig említi; néha még a nevét is elhallgatta, vagy nem adta meg neki a megillető czímet.[959] Nem kételkedett hazafiúi kötelességérzetében,[960] «szíves indulatában», de nem titkolta, hogy a vezetésben sok zavart szokott okozni.[961] Egyszer bosszúsan «ő vakságának» nevezte,[962] a kinek mind esze, mind szeme vak lesz olyan földön, a hol sohasem volt.[963] Csak «vízi eszét», a vizek védelmében való ügyességét ösmerte el.[964]

81. BOTTYÁN JÁNOS HÁZA LÉVÁN.

Bezerédj Imre 1706 julius 19-ikén lett brigadéros, 1708 augusztus 9-ikén vezérőrnagy.[965] Édes hazája mellett való dicséretes cselekedetei hírével Európában egész tartományokat betöltött; a hadjáratban egymaga 72 tisztet vágott le s azért magyar Herkulesnek nevezték.[966] A fejedelem szerint is megérdemelte a jó tiszt nevet;[967] mégis mint árulót kellett kivégeztetnie. – Buday István bihari főispán,[968] a hajdúk főkapitánya, főképpen mint a szatmári ostromzár parancsnoka[969] és mint a szeredi csata egyik hőse tűnt ki.[970] Gróf Csáky István szenátor a pudmericzi csatában a legválságosabb pillanatban vallotta be a fejedelemnek, hogy a gyalogság vezetéséhez nem ért.[971] Ebeczky István a nagyszombati, pudmericzi, majd a stomfai, trencséni csatákban s Ungvár védelmében vitézkedett.[972] Gróf Forgách György vezérőrnagynak nem jutott jelentősebb feladat. Deregnyei Galambos Ferencz vezérőrnagy mint szenátor többnyire a fejedelem közelében tartózkodott. Gyürky Pál helyén volt az idegen lovasság élén, de, a fejedelem szerint, nem értett a gyalogsághoz;[973] «kételkedett ügyünk boldogulásában s azért nem juthata az igéret földjére»![974] Gróf Mikes Mihály nagy tekintetben állt a székelyeknél, a kiknek grófja volt; de könnyű és hiszékeny elméje miatt Pekri úgy forgatta, ahogy neki tetszett.[975] Nagyszeghy «csak a panaszaiból vette észre, hogy él, nem a próbáiból,« mert leveleiben nem látott egyebet kinyomásnál vagy verésnél.[976] Eleget unszolta, de látta, hogy kevés kedve van az újításhoz; nem tudta, ilyen volt-e azelőtt, vagy csak most lett ilyen, de felettébb hanyagnak találta.[977] Bercsényi kezdetben rendkívül dícsérte Rákóczi előtt,[978] a ki azonban úgy hitte, hogy ő mindenkinél jobban ösmeri; a mint mondja, egyszer olyan levelet írt neki, hogy ha nem ismerné, ki írta, keserves lenne a válasza.[979] Azt valóban nem tűrte, hogy «csekély állapotát» szemére hányják, katonái előtt megmocskolják, becsületében sértsék.[980]

82. BOTTYÁN NÉVALÁÍRÁSA.[981]

Báró Palocsay György ezredes Prágából 30 huszárral szökött haza Rákóczihoz. Csak a háború vége felé, 1710-ben lett tábornok a vitéz,[982] jó verselő ember.[983] A fejedelem szerint katonái benne, mint parancsnokban, nem igen bíztak, de hazaszeretetében kételkedni nem lehetett.[984] Gróf Pekri Lőrinczet a fejedelem csak nagynehezen vette át a császáriaktól, a kiknek kedvéért «vásárra vitte hitét,» hogy náluk katholikus, nála pedig megint kálvinista legyen.[985] Bizalmatlanságát Bercsényi is szította,[986] pedig rokonságban álltak; politikai magatartása miatt a fejedelem valóban idegenkedett tőle s kétszínű, fondorkodó embernek tartotta.[987] Pedig lelke üdvösségén kívűl Pekri semmit sem kívánt úgy, mint a fejedelem boldogúlását, hogy «azt a kegyetlen vasigát a szegény magyar nemzet nyakáról levenné»; s őt nem Gábor neve a görögkeletiek vallási küzdelmeiből lett ösmeretes. A magyarok Érsekujvár hős védelme miatt tisztelték. Csicseri Orosz Pál Erdélyben, majd a Tiszántúl harczolt. A fejedelem csak Moldváig és a tengerek széléig, hanem ha bujdosásra jutna, a világ tulsó széléig is elkísérné.[988] Ebben bízva, a fejedelem erdélyi fővezérré tette; azonban első sikertelen kísérletei után észrevette, hogy mások gyöngének tartják.[989] Szemére vetette, hogy nem ért a gyalogság vezetéséhez, nem hallgat más katonák tanácsára, szánandó mozdulatokat tesz.[990] Thököly hadakozásában sem lehetett rosszabb rendtartás az övénél; táborozása, járása felfordúlt eszeveszettség;[991] az ellenség az ő rossz magaviselete és rendelkezései miatt ment be Erdélybe[992] stb. Némileg megnyugtatta, mikor értesűlt, hogy «a maga partjain kívűl kiterjedt elméjének árvize megtérni kezdett»;[993] de megrótta hanyag levelezéséért, melyből a fejedelem szolgálatának és az ország javának fogyatkozása következhetnék. Intette, ne hirtelenkedjék beszédében; ne fenyegetőzzék kibujdosással; ha panasza van, egyenesen hozzá fordúljon. «Mindezt atyai intésének vegye s dolgait úgy kormányozza, hogy az eddig nyert hírének, nevének gyarapítására ösztönt adjon és maga dícséretes cselekedeteinek s hasznos szolgálatainak jutalmát tőle s hazájától elvehesse».[994] Hiszen ellene «a maga nyelvénél egyéb nem áskál».[995] Nemcsak a fejedelem,[996] hanem a labanczság[997] is zsákmányra törekvőnek ismerte.

83. PETRŐCZI ISTVÁN NÉVALÁÍRÁSA.[998]

Báró Petrőczi István Bukarestben 1703 november 29-ikén Bukarestből már késznek mutatkozott hazajönni, «ha bízhatik Rákóczi uram dolgaihoz».[999] A vén kurucz haza is jött és eleinte a csatatéren, 1708-tól pedig mint szenátor szolgálta a fejedelmet. 1712-ben férfiágon sírba vitte családját. Báró Sennyei István a háború kezdetén legtöbbet értett a hadakozáshoz.[1000] 1706-ban az új kormánytanácsnak, majd a szövetséges rendeknek kanczellárja lett.[1001] Nehezen vált meg katonáitól, de a fejedelem szerint,[1002] «úgy sem illik a mankó s pálcza, a kalamáris és penna a kardhoz»! Áldotta igaz magyarságáért, vele való jótéteményeiért;[1003] hiszen ügyünk igazságáért lelkesedve sokszor látta könybelábadni, majd fölragyogni a szemét![1004] Gróf Teleki Mihálynak, mint belső tanácsúrnak, tábornoki rangja volt.[1005] A fejedelem aggódott, hogy mint erdélyi tanácsurat hadi szolgálatra alkalmazza, mert teljes hadi fegyelem alá nem vethette, a mennyiben az ország alkotmánya értelmében a kormány rendelte melléje.[1006] Határozottan tudtára is adta, hogy nem hadi, hanem politikai kérdésekben akar élni tanácsaival.[1007] Pedig ebben a részben is nyugodt lehetett, mert nem kívánta saját gondolatait ura parancsolatai gyanánt véghez vinni.[1008] Thoroczkay István előítéletes volt, nem modern, de megbízható;[1009] 1705-ig mint Erdély főparancsnoka, azután mint az erdélyi szenátus elnöke tett szolgálatokat.[1010]

A vezérkar a táborban el nem foglalt tábornokokból állt,[1011] de a fejedelem időnkint a többieket is tanácsba gyüjtötte.[1012] Kineveztetésök Rákóczinak sok nehézséget okozott; látta gyöngeségöket és jól megvizsgálta képességüket, mielőtt határozott. Inkább híveket, mint lángeszűeket akart látni maga mellett.[1013] Ne gondolják a tábornokok, quod sint condomini imperii![1014] A tábornoki tekintély sehol sem áll – szerinte – abból, hogy mindenki abszolutus úr legyen; hanem hogy a parancsolatokat végrehajtsa. Velük szemben nem akar gyönge fejedelem hírébe kerűlni.[1015]

A fejedelem vagy a főtábornok parancsolatán kívűl a hadi fórumon senkinek sem illik felülvizsgálnia az ügyeket.[1016] S méltán bosszanthatta a fejedelmet, hogy ha olykor ellenkeztek parancsai a Bercsényi parancsaival, megkérdezték tőle, melyiknek engedelmeskedjenek.[1017] Nem tűrte, hogy parancsait hánytorgassák, felülbírálják s a haditanácsban «némely nagy dolgokat át nem látó, se messze nem néző tisztek» véleményére és szavazására bocsássák.[1018] Tábornokai többet higyjenek maguknak mint másoknak s az ő rendeleteit és a haza szolgálatát nézzék.[1019] Semmi jót sem várt attól, ha mindenki hozzászokik, hogy saját fantáziája szerint rendelkezzék a hadak közt.[1020] Viszont azonban többször intette vezéreit önállóságra s adott esetekben fölhatalmazta őket, hogy azt tegyék, a mit a haza szolgálatában jónak és hasznosnak ítélnek.[1021]

A fejedelem többnyire döntő elhatározások küszöbén tartott haditanácsot. [1022] Egyszer-másszor le is szavazták őt: «mintha valami végzetes átok fogta volna meg az elméket».[1023] Különben gyöngeség jelének tartotta, hogy mindent a hadak tanácsából vigyenek végbe;[1024] hiszen «a jó Isten tudja, ő maga is micsoda bajban van azoktól, a kik egy órában akarják is nem is a dolgot».[1025] A tábornokok tanácsába rendesen a brigadérosokat is meghítta.[1026]

A brigadérosokat, «a harczrendelő mesterség tisztjeit»[1027] a fejedelem 1704 óta azért nevezte ki, hogy «a nemeseknek saját jobbágyaik és alattvalóik fölött magasabb rangot adhasson.[1028] Babocsay Ferencz, Béri Balogh Ádám, Galanthai Balogh István, Bezerédj Imre, Csajághy János, Czelder Orbán, Fodor László,[1029] Ocskay László, Szalay Pál, Szemere László voltak a legjelesebbek.[1030] A fejedelem velök nem tett kivételt, mikor leírta, hogy egyik sem ért a vezetéshez, különösen a gyalogság vezetéséhez.[1031] Fegyelem és alárendeltség dolgában keményen akarta fogni a kényeskedő és szófogadatlan brigadérosokat;[1032] de nehéz volt kiigazodnia illetékességök és az abból származott rossznak kikereséséből.[1033]

84. CSAJÁGI JÁNOS NÉVALÁÍRÁSA.[1034]

A többitől különböző helyzete volt Sréter János brigadérosnak, mint a tűzérség főfelügyelőjének. Feladatát a fejedelemnek 1705 november 23-ikán kelt utasításai szabták meg.[1035] Érdemei ezen a téren elévülhetetlenek. A fejedelem dícséretesnek tartotta magaviseletét, hozzá való hűségét, nemzetünkhöz és hazánkhoz megbizonyított szíves szeretetét;[1036] néha azonban, pl. mikor a tüzérségi munkák Kassán megszűntek, ellene is kikelt. Vádolta, hogy keveset törődik feladatával, mert azt hiszi, eleget tett annak, ha a francziák (a hadmérnökök) ellen való panaszait kiprüszkölheti.[1037] Tapasztalva tapasztalta benne az illetékességnek a csendesség és jámborszívű szuszmaság hamvával elrejtett tüzét. Sréter azt gondolta, minden mentségének helyet ad a francziák ellen való panasz és az, hogy «megmondtam, megparancsoltam».[1038]

A fejedelem, a ki annyira szigorú volt önmaga iránt, tábornokaival, brigadérosaival szemben is alkalmazta a szigorúságot. Csak így remélte, hogy valódi vezéreket állíthat a nemzeti ügy élére.

X.
A TISZTIKAR.

ERŐS és megbízható, tanúlt, fegyelmezett tisztikar alakítására törekedett a fejedelem. Hosszas hadjárata a vitézségnek valódi iskolája lett, de tisztjeinek mindenkor ő maga volt legszigorúbb bírája.

Ezredeseinek (ezeres-kapitányainak) száma azokon kívűl, a kikből brigadérosok vagy tábornokok lettek, összesen 162-re tehető. Ez olyasmit jelent, hogy nyolcz év alatt minden ezred körülbelűl kétszer cserélt parancsnokot. Az ezredesek közül 12 német, 1 horvát (b. Vojnovics), 3 román, 7 franczia származású (Bonafous, Charrière, D’Absac marquis, Despignon, Fierville d’Hérissy, Rivière, báró Vissenacque); a többi tősgyökeres magyar. Köztük oly vitézek, mint Bay László, Berthóti Zsigmond, Bessenyey Zsigmond, Bokros Pál,[1039] Boné András, Csáky András, Deák Ferencz, Eölyűs András, Gődény Pál, gróf Gyulai Ferencz és István, Halász Péter, a két Illosvay, Kaszás Pál, Kis Albert, Kos Mihály,[1040] Lóczy András, Majos János, Máriássy Ádám – a fejedelem főhadsegéde, – Móricz István, Győri Nagy János, Ráttky György, báró Révay Gáspár és Imre, Szádeczky Gáspár, Vajda András,[1041] báró Zay András és mások. Ifj. gr. Barkóczy Ferencz, Béri Balogh Ádám, Bercsényi, Bezerédj, gr. Esterházy Antal, a két Kisfaludy, b. Perényi Farkas, Roth János, Sréter János, Szentiványi János, gr. Teleki Mihály stb., ezredtulajdonosok voltak. Ezredet és ezeres-kapitányi rangot egyedül a fejedelem adományozhatott.[1042]

85. CSÁKI ANDRÁS NÉVALÁÍRÁSA.[1043]

86. SZENTIVÁNYI JÁNOS NÉVALÁÍRÁSA.[1044]

Bercsényi már idején kérte őt,[1045] szoktassa el a tiszteket a szükségtelen előléptetésektől. «Könnyű az embernek tisztet találni, de a tisztre nehéz embert találni. Azért legyenek brigadérossá, generálissá, hogy nekik az kell? Nem azért, hogy ők kellenetnek arra?» A fejedelem első tisztjei szabók, borbélyok, gulyások, kanászok, vagy Thököly-korabeli tisztek voltak. A későbbiek, vagy a Lengyelország felől jött franczia tisztek nem szerették, mert kalandoroknak tartották őket.[1046] Rákóczi szivesen elcsapta volna fegyelmezetlen régi tisztjeit, de az iskolázottabb ifjak tiszti kinevezésének sok akadálya volt. A gyalogságnál, szerinte, igen kevés okos tiszt akadt; katonáikat nem tudták vezetni. Csak franczia és német tisztjei értettek a rendes hadsereg dolgaihoz, de ezek mellé sem adhatott jó kapitányokat és hadnagyokat.[1047] Nem vehette hasznát azoknak a franczia kalandoroknak sem, a kik lopott tiszti kinevezésekkel jöttek hozzá.[1048] Első tisztjeit butáknak, részegeseknek, durváknak, de a hadak közt népszerűknek találta. A későbbiek műveltebbek, de a hadi dologban szintén járatlanok s a mellett népszerűtlenek.[1049] Gúnyosan hősöknek nevezte azokat a vágvidéki tiszteket, a kik árulóknak mondták tanácsosait, mivel nem beszélték le róla, hogy hadgyakorlatokkal és vadászatokkal töltse az időt.[1050] Ő maga szívesen eltávolította volna feleséges tisztjeit és tábornokait, a kik csak magukról és családjaikról akartak gondoskodni.[1051] Pedig idején akart alapot teremteni a rokkantak, a szegény, megöregedett, ellovatlanodott, érdemes tisztek számára.[1052] Elhinné, hogy a tisztek nem fizetésért szolgálják hazájokat, ha kell vagy nem kell, egyenlő értelemben nem sürgetnék előtte s nem kárpálnák cselekedeteit ... «Némelykor mindnyájan azt mondjuk: azért fogtunk fegyvert, hogy torkon verve elvert jogunkat igazságosan megnyerhessük, másszor pedig annak visszaadását kevés szolgálat nagymértékű megjutalmazásának állítjuk.»[1053] Akárhány tiszt utazással töltötte idejét. Az ilyenek ok nélkűl zúgolódtak fizetésök miatt, mert némelyikök szolgálatának még a rézpénz is érdemök felett való jutalma. Nem is fizette az olyan tiszteket, különösen ezereskapitányokat, kik néha egész nyáron nem voltak a maguk ezrei közt, s így azok eloszlásának legfőbb okai.[1054]

87. HALÁSZ PÉTER NÉVALÁÍRÁSA.[1055]

88. GRÓF GYULAI ISTVÁN EZREDES.[1056]

A tisztikar helyzetét az ónodi haditörvényekben és szabályzatokban rendezte. Tábornokot, ezredest, ezeres-kapitányt a fejedelem, alezredest, őrnagyot – hármas fölterjesztés mellett – a főtábornok nevezett ki. Haditörvényszéki eljárás nélkül tisztségétől senkit sem lehetett megfosztani.[1057] Kezdettől fogva buzdította tisztjeit, hogy ne csak nevét viseljék tisztségöknek.[1058] «Vagyon urunk – írta Orosz Pál; –[1059] ha parancsolatának eleget teszek, jót mond érette.» A fejedelem megigérte, hogy nem hagyja el őket a szerencse semmiféle forgandóságában, mert erre fölszentelte magát és tulajdon vérét hazájához és hozzájok való igaz szeretetből.[1060] Megrótta az olyan tiszteket, a kik – inkább tudatlanságból mint gyöngeségből – a támadásban zavarokat okoznak. Vannak, kik – ezeröket vagy seregöket odahagyva a katonaság javával rend nélkül rohannak az ellenségre; míg mások – az okosság ürűgye alatt – katonáikat előre küldik és saját életöket, véröket «hazájokért» kímélik.[1061] «Oh kegyelmes uram, – sóhajtott Forgách is,[1062] – de sok nagyhírű emberek!... De a harczon sohase!» A fejedelem tudta, látta tisztjei fogyatkozásait, hogy a hadról gondoskodni, összeköttetéseket fentartani s a dolog természetéhez képest maguknak tanácsot adni nem bírtak.[1063] Úgy látta, boldogtalanságban vagyunk, mert a katona nem hisz a tisztnek, a tiszt a katonának.[1064] Arra kérte az Istent, valahára adjon eszet az alantas tiszteknek, a kiknek gyöngesége vezette mindeddig hazánk dolgait. Szeleskedő, hebehurgyáskodó tétovázásuk naponkint növelte az ellenség szívét.[1065] A balga tisztek a maguk kárán még annyi hadakozás után sem tanúltak. Két szélsőség volt bennök: vagy vakmerők, vagy felettébb okosak. Bárcsak Isten kormányozná eszöket![1066]

A tiszteket nem szívesen csereberélte. A nemzeti hadat kezdettől fogva jó fegyelemre akarván szoktatni, tisztnek azt tartotta, a kit eléje terjesztettek, nem azt, a kit ő szeret, vagy nem szeret. Inkább kívánta az alantas tiszteket a feljebbvalókért, mint a feljebbvalókat az alantasokért változtatni.[1067] A kényökön alvó, csak nyugodalmat kereső tisztekkel különben sem mehetett messzire.[1068] Kereste, de későn találta meg a jó tiszteket;[1069] pedig az volt az elve: akárki legyen, csak hasznosan szolgálja hazáját.[1070] A haza szolgálatát azonban nem mindenkinek elméje szerint akarta folytatni, hanem a rendelkezéseit követő fő tisztjeinek parancsaihoz képest. [1071]

89. GRÓF GYULAI FERENCZ EZREDES.[1072]

Főhadsegédeit a jelesebb tisztek közül válogatta. Titoktartás mellett kellett megfogadniok, hogy a maguk nevében nem osztogatnak parancsokat és nem rendelkeznek.[1073] Főhadsegédei közül ismeretesek: Perényi Zsigmond,[1074] Grabarics Jakab, Máriássy Ádám – utóbb Rákóczi, majd Nagy Péter czár ezredese, végre Rákóczi József tábornoka,[1075] – báró Fischer Mihály, Dániel György, Stössel Kristóf,[1076] Józsa Mihály,[1077] Huszár Imre,[1078] Szakmári János, Szathmári Miklós, gróf Gvadányi Sándor, Nógrádi János, Rhédey Ferencz, Nagy Gábor[1079] és Székelyhidy Mihály.[1080]

Minden ezrednek volt ezredese, alezredese, őrnagya, szállásmestere, hadsegéde, hadbírája, káplánja, szekérmestere, mezei várnagya, sebésze, dobosa, kiket a törzshöz számítottak (officiales stabales). Volt az ezredben több kapitány, hadnagy, zászlótartó, őrmester, számvevő (fourir) és sebész, valamennyi főtiszti ranggal. A kürtösöket, pattantyúsokat, kézműveseket, káplárokat, közvitézeket a legénységhez számították.[1081]

A meg nem felelő tisztekkel a fejedelem szigorúan bánt. «Bugdácsoljanak – mondta[1082] – egymásután a pad alá, ha hiába vonjuk a padra a fejöket.»

Nem csekély baj volt a vezető tisztek gyakorta való egyenetlensége. A visszavonás miatt – a fejedelem szerint[1083] – sokszor nagy fogyatkozások estek; pedig Harley angol miniszter megjövendölte, hogy ha a fölkelők egymás közt veszekednek, nyomorúságos körülmények közé jutnak.[1084] A fejedelem, a jobbakkal együtt, remélte, hogy «ez a pártos nemzet dicsőséges lesz és irtózással, rettegéssel hall az osztrák kegyelemről és kegyességről.»[1085] Tisztjeit milyen ékes szavakban tudta lelkesíteni egy-egy kivívott diadal, pl. a győrvári győzelem alkalmával! Kedvesen értesűlt,[1086] hogy a magyar vérbeli, régi őseinktől reánk maradt s belénk oltatott virtust győzedelmes pálmaágakkal ékesítették.» Mind a mellett a kötelességet nem engedte érdemnek nevezni[1087] s nagyon megválogatta, a legvitézebbek közül kit tüntessen ki adománynyal vagy más módon.

Katonai érdemek jutalmazására használta a szabadságharcz kezdete, a szövetség megalakítása és az ónodi gyűlés emlékezetére vert arany, ezüst, bronz érmeket. Volt ezüst érdemrendje is az ország czímerével és saját arczképével. Mikor ezzel egyszer egy Wagner nevű gránátos kapitányt tüntetett ki, a többi tisztek zugolódtak, hogy nem magyarnak adta.[1088] Voltak saját arczképével ellátott arany vitézségi érmek is.[1089] A győrvári harcz vitézeinek, majd Blaskovics János őrnagynak arany érmeket adott.[1090] Horváth György zászlótartót, ki a 65-ből életben maradt 16 görgényi hőst Munkácsra vezette, arczképes arany, a többit ezüst éremmel jutalmazta.[1091] «Isteni Gondviselés» név alatt vitézi rendet is akart alapítani, de nem maradt rá ideje.[1092]

90. ZÁSZLÓTARTÓ A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[1093]

Nemcsak jutalmazni tudott. Irgalmatlanul büntette a kötelességmulasztót, vagy éppen árúlót. Fölhatalmazott minden tisztet, hogy mint nyilvánvaló árúlót azonnal megölje azt a katonát, a ki a rendet megbontja, zsákmány kedvéért s egyéb okból előre megy, hátrább marad, vagy megfut.[1094] Az egymás iránt való bizalmatlanságot mindenképpen irtogatta. Boldogtalanságnak tartotta, hogy a katona nem hisz a tisztnek, a tiszt a katonának.[1095] Mint a tükörben, úgy látta a jövendőt, ha a bizalmatlanságot szívünkben tápláljuk. S keserű gúnynyal tette hozzá, hogy mindnyájan készen vagyunk a halálra, csak – meg ne öljenek![1096] Egyébiránt kevés tisztjében lévén nagy bizalma, saját nyilatkozata szerint[1097] nem sokat csalódott.

A fegyelmet mindenkitől megkövetelte.[1098] A ki istentelenségeket követ el, a kinek szeretete meghűl édes hazánkhoz és nemzetünkhöz, a ki a nemzeti ügyet fegyverrel szolgálni vonakodik, tisztjei iránt engedetlen, a zászlók alól elkóborol, a tolvajságokban elmerűl; a ki a közjóért magyar szívvel, egy lélekkel nem kíván hadakozni, szenvedni és munkálódni: azt nem hazafinak, és magyarnak, hanem hazánk fattyának, nemzete árulójának nevezte.[1099] Megmondta, meg is tette, hogy a mi kihágás történik a haditisztek lágysága vagy nemtörődömsége következtében, akármilyen rangú tiszt legyen, azt bünteti, nem a közlegényt vagy hajdút.[1100] Harcza egyik előkészítőjét, Kiss Albertet fegyelmetlensége miatt főbelövetni akarta.[1101] Forgách tábornagyot elfogatta, mert az engedetlenség szelleme ellen félrendszabályokkal élni nem akart;[1102] pedig éppen Forgách hízelkedett neki azzal, hogy ösmeri a fejedelem szent ügyekezetét a jó katonai fegyelem iránt.[1103] Vétkes tatár katonáit megtizedeltetni,[1104] a lázongó hajdúk egy részét kivégeztetni rendelte, hogy «tíz-tizenkét ember halálával ezeren is tanúljanak; mert különben jó végét dolgunknak nem várhatjuk».[1105] «Jobb egész ezereknek is inkább a tizedét megöletni, mintsem rossz voltuk miatt nagy fogyatkozásokat szenvedni.»[1106] A rabok szabadúlásában bűnös Károlyi hadnagyot csak az akasztófára akarta függesztetni.[1107] A fölkelés kezdetén még a tiszteket is szabad volt megpálczázni,[1108] Bottyán tábornok pedig egy ezredest is karóba-húzatással fenyegetett meg.[1109] A fejedelem szintén halállal ijesztette azokat a tiszteket és legényeket, a kik egy vár föladása után is erőszakoskodnak; «idegen országban is hadd lássák, mily keményen akar eljárni és ilyesmit korlátozni.»[1110] Szegedi hadnagy, a kinek a hazaszökötteket kellett volna visszahajtania a táborba: »éjjel-nappal eszik-iszik, veszekszik: maga is olyan, mint a hada».[1111] Dévay Mihály alkapitányt a fejedelem elfogatni rendelte, mivel ezredét engedelem nélkül odahagyta.[1112] Barkóczyt megintette,[1113] ne tűrje a fegyelmetlenséget Ilosvay Bálint ezredében, mely a vizsgálni akaró szemlebiztos ellen a multkor kifakadt, hogy «ne mustráljon bennünket az ilyen s ilyen haszontalan német!» Megtörtént, hogy pl. Bezerédj Rákóczi parancsára sem mozdúlt Sopronból,[1114] a tisztek gáncsolták a fejedelem parancsait[1115] stb.

91. TROMBITÁS A GRÓF BETHLEN-FÉLE SZÉKRŐL.[1116]

A tisztek addig csakugyan nem tarthattak fegyelmet, míg megválasztásuk és letételük ezredöktől függött. Kaszás Pál regimentje még az ezredes fölesketése jogát is magának követelte, tehát azt akarta, hogy az ezredes tőle s ne a fejedelemtől függjön; Kállay István őrnagyot ezrede a fejedelem tudta és törvénylátás nélkűl akarta lefokozni, a mi szintén a fejedelem jogaiba ütközött.[1117] Esterházy Antal ezredét a fejedelem maga mellé rendelte, hogy fegyelemre tanítsa s a szökdöséstől leszoktassa; mert tudja és kesereg a szíve, mennyi a panasz előtte.[1118] Nem akart olyan rakonczátlan tiszteket, mint pl. Csepregi János főhadnagy, a kinél rosszabb természetű zenebona-indító ember kettő sem volt az egész seregben. Az olyanokat, a kiknek megfélemlett szívéből csak petyegő panaszokat hallhat, a mik zenebonára vezethetnek, szívesebben hagyta volna az ekeszarva mellett. Károlyinak megizente, mondja meg az efféle tiszteknek, hogy nem kíméli tőlük az akasztófát, ha parancsolatait véghez nem viszik.[1119] Tábornokait intette, szorítsák tisztjeiket a rendeletek teljesítésére, hogy hazánk ne szenvedjen olyan károkat, a mikből nehéz lesz kigázolni; és kifakadt a sok tiszt éretlen tanácsa, szófogadatlansága ellen.[1120] De azt sem engedte, hogy a falvakban halálra verjék a szegény embereket s némelyiknek orrát is levágják.[1121]

Nagyon keserítette, ha gyávaságot, félelmet tapasztalt; mikor pl. a had ki sem lőtte a puskáját, hanem bálvány módjára nézte az ellenséget «s talán fává változott, az Ovidius metamorphosesi szerint».[1122] «1050 hajdú, 2070 lovas per regulam czinczig-vanczig – mondta máskor[1123] – 3120-at teszen,» – s ennyi elég volna 500 aradi rácz ellen; de «per regulam pigri et hazaoszláczionis, attól félek, kevesebb lesz belőle. És hogyha az elmult nyáron egy sertéspásztor elfutamtathatta Debreczen városát: adja Isten, ezen végházak kommendói többször el ne futtassák e télen.» De azután maga vigasztalta Dobozi debreczeni bírót, ki az ellenség támadása miatt aggódott. «Sokakat meggyógyít a félelem. Sohase búsúljon azon, hogy megyen? A beteg, ha lesz ereje, fölkel.»[1124]

A határozatlanságot a tudatlanság következésének tartotta. Egyik tisztjét azzal rótta meg, hogy még a rosszlelkű ember sem szokott annyi zavart okozni a hadakozásban, mint a határozatlan, kétséges és szándékait változtató elme.[1125] Quod dixi, dixi, quod scripsi, scripsi – riadt ő maga a debreczeniekre, kik azt remélték, hogy megváltoztatja szándékait.[1126]

92. GRÓF ESTERHÁZY ANTAL GYERMEKKORI ARCZKÉPE.[1127]

«Eleintén kezdett keménykedéseinek és reguláinak»[1128] köszönhette, hogy a fegyelmet – legalább a gyalogságnál – 1706-ban már jónak mondhatta.[1129] Azonban a fegyelem csak a dicsőség napjaiban tartott. Később, a hanyatlás korszakában, Bercsényi elösmerte, hogy igazsága van: nem jó a tiszteknek abaratlan forraniok a maguk levében; «de, felséges uram, most nehéz eret vágni, ha készen nincs a kötőeszköze, vagy messze ....»[1130] A fejedelem eléggé elszántaknak sem tartotta tisztjeit. «Adjon Isten valahára más resolutiót is nekik – sóhajtott egy ízben[1131] – mert félek, úgy ne aludjunk el, mint a gyertya.» Panaszkodott, hogy sohasem vihette velök véghez, a mit idejében tervezett.[1132] Keserű vallomás attól, a ki szerint boldogúlnunk vagy vesznünk kell: aut vincendum, aut moriendum est![1133]

XI.
A HADSEREG FEGYVERZETE.

HAZÁNKBAN a mesterségek kezdettől fogva első sorban a vitézek szolgálatában álltak. Bizonyos fokig vitézeink maguk is mesteremberek voltak, a kik béke idején fegyvereik, szertáraik, ruháik stb. egy részét maguk készítették, háború idején maguk pótolták, javították. Rákóczi valóban a nemzeti hagyományokat követte s egyúttal a körűlményekhez alkalmazkodott, mikor a fegyver- és hadiszergyártás, a ruházati, bőr- és élelmezési ipar terén egyenesen a hazafiak ügyességére, képességére és szorgalmára hivatkozott. Hasonló hivatkozás másfélszázad múlva, a technikának sokkal fejlettebb korszakában is, azt a csodát művelte, hogy egyszerű székelyek fából és érczből teljesen használható ágyúkat tudtak készíteni.

SRÉTER JÁNOS.[1134]

A fegyvergyártást, «hogy országunk szabadsága ellenségünk ellen stabilitáltassék»[1135], Rákóczinak annyival inkább kellett fejlesztenie, mert a néphadnak kardon, vasvillán, kaszán vagy éppen boton kívül nem volt egyebe. A legjobban fölfegyverkezett katonának is kardján kívül csak kovás vagy kerekes puskája, a lovasnak két láb hosszú karabélya, nem elég kemény aczélú kardja, hitvány zablyája, rossz nyerge stb. volt. Danczkából, a nagy külföldi verseny és a szállítás nehézségei miatt, az egész hadjárat alatt csak 10,000, Hollandiából 8000 puskát hozathatott.[1136] Hazai fegyvergyárak alapításáról 1704 április 26-ikán intézkedett először Meczenzéffen és Csetneken. Ezeken kívül még Krompachon, Remetén, Svedléren, Gölniczen, Szomolnokon, Stószon, Dobsinán, Rozsnyón, Kassán voltak fegyvergyárai, a hol puskákat, karabélyokat, kardokat, szablyákat, kopjákat készítettek.[1137] Erdélyben, Toroczkón kardokat, szuronyokat, puskacsöveket, valamely szász városban pedig – Beszterczén vagy Medgyesen – puskalakatokat készíttetett.[1138] Ő az első, a ki Szaniszló Zsigmond fegyvermesterrel Erdélyben először kiséreltette meg a puskacsövek csináltatását;[1139] s az első, a ki észrevette, hogy Erdélyben könnyen lehetne olyan bombaöntő «laboratoriumokat» állítani, a melyekből más harcztérre is lehetne szállítani.[1140] Erdélyben gr. Forgách Simon tábornok, Magyarországban Sréter János tüzérségi főinspektor állott a fegyver- és hadiszergyártás élén. Erélyök és fáradhatatlanságuk tette, hogy a szabadságáért küzdő nemzet a legmostohább körülmények közt sem szenvedett hiányt fegyverzetben. 1704 óta a kuruczok fő hadszergyárai Kassán, Érsekújváron és Beszterczebányán működtek s a legnehezebb munkákat: az ágyú- és puskacsövek öntését, fúrását végezték. Fiókjaik a dobsinai, tiszolczi, libet- és gölniczbányai bomba- és golyóöntők, kohók, hámorok; továbbá a csetneki, rozsnyói kard- és puskaporgyártó műhelyek.[1141] 1705 őszén a kuruczok a Pápa és Kapuvár labanczaitól elszedett szuronyok (Szent Péter kései) mintájára Beszterczebányán már 1706, Bajmóczon pedig 1707 óta szuronyokat is gyártottak.[1142] A szelestei vashámorban ködmönös tatárok nyilakat kovácsoltak.[1143]

93. KURUCZ ÁGYÚ.[1144]

A puskák, karabélyok, pisztolyok töltését a kassai, érsekújvári, beszterczebányai és munkácsi hadszergyárakban szertüzérekkel s egyéb művesekkel készíttette s hordószámra szállíttatta a várakba, táborokba.[1145] Az ágyúk öntéséhez Sréter János értett legjobban.[1146] Az ágyú- és golyóöntés fő helyei Beszterczebánya és (különösen ennek elvesztése után) Kassa, Szomolnok, Lőcse, Eger, Gölniczbánya, Tiszolcz, Debreczen voltak.[1147] De az ágyúöntés időnkint a munkások fizetetlensége miatt megakadt.[1148] Rákóczi Kistapolcsánban kisérletet tétetett, hogy a golyókat forma nélkül, fövényben, egyszerre százával öntesse, de ezek olyan varapotyosak lettek, hogy megrongálták volna az ágyúkat,[1149] azért abba hagyatta. Sréter törzsében Bácsmegyei alezredesnek kellett az ágyúöntésre adott anyagot megmérnie, öntésöknél jelen lennie, a kész ágyút újból megmérnie s az öntőkkel leszámolnia.[1150] Az ágyúk néha mint műdarabok is számot tettek.[1151] Egy franczia a divatból kiment háromszázados bőrágyúk új szerkezetével kisérletezett a fejedelemnél, ki utóbb csodálkozva kérdezte Srétertől, miért nem ír a bőrágyú csinálója felől? Mennyire haladt, tanúlja-e valaki a mesterségét?[1152]

94. TULIPÁNOS PUSKAPORTARTÓ 1701-BŐL.[1153]

Puskaport az ország különböző részében gyártottak. Eleinte Munkács 12 kölyűs portörő malma látta el a fölkelőket s azután is ez maradt a legnagyobb puskaporgyár.[1154] Beszterczebányán hetenkint 40 mázsát tudtak készíteni, de nem volt hozzá elég pénz.[1155] A Felföldet ezeken kívűl Eger, Munkács, Huszt és Nagybánya, az Alföldet Debreczen, Erdélyt Besztercze és a marosszéki Náznánfalva, a Dunántúlt Sümeg, utóbb Várpalota s 3 más hely látta el puskaporral.[1156] Mindezen helyek többnyire kálisalétrom (KNO3) -főzéssel is foglalkoztak. Hogy az országban található salétromkészletet jobb móddal és nagyobb szorgalommal művelhesse, szaporítsa s az ország haszna öregbedjék, a fejedelem a salétromtermelést és annak műhelyeit 1705 április 29-ikén egy évre Lányi Pálnak adta bérbe.[1157] A salétromfőzés középpontjává Nagykállót tette és 1707 április 13-ikán teljes megelégedését nyilvánította annak működése fölött.[1158] Később, mikor a salétromos gazdák Kállón munkájukat abbahagyták, Rákóczi a feltört salétromos szérűkre és a műhelyekbe rabokat akart beállítani munkásoknak.[1159] Külföldről is hozatott salétromot; de Magyarország még sem szorúlt reá, mint Francziaország kilenczven esztendő mulva a forradalom idején, hogy polgárai, asszonyai a salétromot nyirkos falakról vakarják le, pinczék nedves földjéből úgyszólván kanalanként kaparják össze.[1160]

95. FRÁTER ERZSÉBET HAJTŰJE.[1161]

Többször fölkereste és megszemlélte Rákóczi a vashámorokat, a melyek úgyszólván a szabadságharcz arzenáljai voltak. Leggyakrabban meglátogatta a munkácsiakat,[1162] a melyekre a magáéból évenkint ezer forintot – abban az időben nagy összeget – költött.[1163] Szomorúan értesűlt egy-egy hámornak, pl. a vaskohóinak pusztulásáról;[1164] örvendezett, mikor a felvidéki hámorok, huták és öntőházak jókarba állításáról és fejlődéséről értesűlt.[1165] Nem hanyagolta el a kisiparosokat sem. Utász- és aknászcsapatai számára a tömérdek ásót, kapát, csákányt stb. többnyire a gömöri és szepesi mesteremberekkel készíttette,[1166] a megbomlott fegyvereket egri, munkácsi stb. lakatosokkal javíttatta ki[1167] s a puska agyának részeit reájok bízta. A lőcsei híres lakatosok puskákat is gyártottak.[1168] Rákóczi panaszkodott, hogy kevés a lakatos; minek következtében a köpenyegtartó pantallérvasakat czigányokkal csináltatta.[1169] A kovácsoknak nemcsak a lovak patkolásához, hanem azok gyógyításához is kellett érteniök.[1170] A fejedelem lovai mellett mind ilyen kovácsok voltak; velök vasaltatta a hazában gyártott szekereit is.[1171] Mesterségök védelmére meghagyta, hogy kovácsműhelybe vagy malomba katonaságot senki se szállásolhasson, tőlük semmit se követeljenek.[1172] Meghonosított egy új iparágat is, a drótvonást, s olyan mesterembereket keresett, a kik értenek hozzá s a drót feldolgozásához. A munkácsi vashámor mellett külön hámort építtetett számukra.[1173] A rézművesek közül a rozsnyaiak a tábor számára is dolgoztak, pl. rézfazekakat csináltak,[1174] sőt a selmeczbányaiak valóban nevezetes alkotásokra vállalkoztak, mert ők készítették a karvai révhez rendelt, de – sajnos – le nem írt rézhajókat.[1175]

96. KARABÉLYOK.[1176]

Ezeket az adatokat csak akkor tudjuk igazán megbecsülni, ha nem felejtjük el, hogy hadjáratát olyanokkal kezdte, kiknek kardon, lándzsán, vasvillán, kaszán kívűl egyéb fegyverük nem volt; kovács vagy kerekes puskát csak néhány százan használtak. A legjobban fölszerelt lovas egy két láb hosszú karabélylyal bajlódott, a melynek szája az ágyú torkával vetekedett; kardja nem elég kemény aczél, zablyája hitvány, nyerge hiányosan fölszerelt. Az ezredek felét még ekként sem birták egyformán ellátni.[1177] A székely gyalogság nagy része még 1707-ben is csak bottal akart indúlni az ellenségre[1178] s néha száz hajdúra jutott egy töltés.[1179]

97. RÁKÓCZI-KARDOK.[1180]

Forgách tábornagy azt fejtegette a fejedelem előtt, hogy a puska kedvéért nem szabad elhanyagolni a kardot, dárdát, pikát vagyis lándzsát, kopját, nyilat sem. A magyar lovasnak «mezítelen fegyverrel» kell bevágnia a lövöldöző ellenségbe, a melyet rendesen a maga kára nélkül megszalaszthat. A mi nemzetünknek a mezítelen fegyver és a roham való: táncz, nem sáncz; mert a magyart jó kedvvel, ugrálva kell vinni. A kard azonban nem való a gyalogságnak, mert könnyen megbotlik benne, ha hóna alá köti is. A kard valóban a lovasság fő fegyvere. Azonban találóan jegyezte meg a fejedelem, hogy nehéz a mi lovasunknak a német lovas tüze ellen a szorosokon próbát tennie, a hol nem fordúlhat meg s nem emberkedhetik kardjával, melyhez tágasság kívántatik. Fogalom lett a kurucz kard pengéjére bevésett FRINGIA szó, mely frankból (vasból) valót jelent, de hagyományos találgatás szerint ez az értelme: «FRANCISCUS RÁKÓCZI IN NOMINE GENTIS IMPETIT AUSTRIAM», vagy a két utolsó szó helyett: «INSURGIT ARMIS».[1181]

98. SUGÁRÁGYÚ.[1182]

Legszivesebben török és egyszerű síma magyar parasztkardokat hordtak. A tisztek föliratokkal, képekkel ékesítették szablyáikat. (Különösen a Máriás kardokat). Gondot fordítottak a markolat és a hűvely csinosságára, sőt művészi becsére is. A fejedelemnek 17 díszkardjáról, 8 pallosáról (többnyire kétélű, széles, egyenes hadikardjáról) és 8 hegyes tőréről van emlékezet, az egyik palloson a Boldogságos Szűz és Szent Miklós képével. Aranyos buzogány, aranyos, rubintos kard volt fejedelmi hatalmának jele; a tábori életben és a csatamezőn finom, de egyszerű kardot viselt. Három ilyen kedves szolgálati kardjáról van emlékezet.[1183] Új kardjainak tervét ő maga beszélte meg a csiszárral, különösen ha díszesebb munkáról volt szó. «Adjon Isten győzedelmet felségednek alatta», kívánta Bercsényi.[1184]

99. SEREGBONTÓ.[1185]

A lövőfegyverek közül az ijj még nem ment ki egészen a divatból; Andrássy Miklós «dervis-kapitány» török-tatár csapata tüzes nyilakkal gyujtogatta föl a háztetőket.[1186] Ösmeretes, hogy Rákóczi sokat tett a puskapor gyártása érdekében. Volt számos bomba- vagy pummahányó mozsara (olyan is, a mely két mázsás bombákat röpített), s voltak gránát-, labda-, kő- és tűzhányó mozsarai. Mindezeket többnyire várostromoknál használta. Némely mozsara csak jeladásra, vagy riadóra szolgált. Az öregágyúk 17-48, a kisdedek ¾-5 fontos golyókat szórtak. A faltörő kartány (carthaune) volt a legöblösebb; a falkonéta (falconette) körülbelül felenagy, a vári és a mezei öreg vagy apró taraczk a legkisebb. A haubiczból kőgolyókat lőttek. Használtak sugárágyúkat és hírmondókat is, az utóbbiakat csupán jeladásra. 1708 óta a fejedelem a forgalomból kivont libertásokból is ágyúkat öntetett[1187] az ország és családja czímerével s Pro libertate fölirattal.[1188] Voltak elül, a cső szájánál elsüthető ágyúk[1189] és ú. n. seregbontók is, melyek 5-20 csőből a mai golyószórók (mitraillense) módjára, de szintén kevés sikerrel lőttek.[1190]

Az ágyúgolyókat csaknem kivétel nélkül itthon öntötték. Ungvár ostrománál a németek «holdsugárnál öntött» mérgezett golyókat használtak, a milyeneket Kállóban Klára András is akart készíteni; de a nemeslelkű fejedelem nem engedte meg, mert a mérges üveggolyóbis használata a keresztényeknél tilos.[1191] Nagy gondja volt a golyó és por készítésére, mégis panaszkodott, hogy olykor töltetlen,[1192] vagy pedig 1554-ből, 1605-ből stb. való ágyúkkal kell hadakoznia.[1193] Az új ágyúkat és mozsarakat többnyire saját jelenlétében próbáltatta ki s «tárgyat lövetett» velök.[1194] Hanem azért az ágyúk hiányos fölszerelése miatt 1707 nyarán a hős csobáncziak a futó németeket csak sziklák, malomkövek legurításával űzhették el a vár alól.[1195]

100. KURUCZ FOKOS.[1196]

Puskákkal [1197] a seregnek csak egy részét láthatták el, mert Sziléziából és Hollandiából nyolcz év alatt 18,000-nél többet nem lehetett behozni, a belföldi ipar pedig még nem volt elegendő a hiány pótlására. A szakállasok s a részben még kanóczos muskéták (muskotélyok) nagyon nehezek voltak; az utóbbiakat villára támasztva sütötték el. A vontcsövű stuczok kezelésére minden századból tíz legényt tanítottak be, hogy velök különösen az ellenséges tiszteket vehessék czélba.[1198] A tessényi (tescheni), polhák (polyák, lengyel), jancsár és kozák puskák külföldi gyártmányok voltak. Itthon, Krompachban készűltek a saját rendszerű magyar gyalogsági kompák-puskák.[1199] Franczia, kovás szerkezetű, újmódi kézifegyverek voltak a flinták, a gyalogságnál leginkább használt puskák; de a Csajági hajdúinak adott 800 flinta közt húsz sem volt ép.[1200] A mordálylyal gránátot vetettek. A lovasokat karabélylyal és két-két pisztolylyal szerelték föl; pl. az egyik udvari (karabélyos) ezredet s a nemes ifjakat. «Rongyos karabélyos ezredemhez nem igen illik a pompa – sóhajtott a fejedelem;[1201] – de semmi, – majd czifrább lesz!» A díszesebb karabélyokat Danczkában vagy Berlinben csináltatta s egy karabélyért s egy pár pisztolyért 9-10 tallért is adott. 1708-ban Danczkában 600 közönséges karabély 1500 tallérba, a németektől elkótyavetyélt 200 karabély csak 170 forintba kerűlt.[1202] A puskákat, karabélyokat díszesen kivarrott pantallérra (bandelière-re) akasztva hordták.[1203] A fejedelem még a karabélyok, pisztolyok csövének méreteit is maga határozta meg.[1204] Egyébiránt azt tartotta, hogy «a mezítelen fegyver az ellenséggel bátran kongrediáló hadnak a pisztolynál a mint alkalmasabb, úgy hasznosabbnak is tapasztaltatik; és a ki azzal az ellenségre menni nem merészel, a pisztoly sem ad annak nagyobb bátorságot. [1205]

101. MORDÁLY.[1206]

A töltések, golyók és puskapor készítéséről már volt szó.[1207]

Az ütőfegyverek közül a buzogányt csak az önálló parancsnokok használták. A balta, csákány, fokos a hajdúság szokott fegyvere. Magának a fejedelemnek is volt egy furulyával ellátott díszes csákánya.[1208] A szálfegyverek közül a lándzsa, lobogós kopja, dzsida (török lándzsa) és az altiszti dárda még mindig megmaradt, de a fejedelem az 1705-ben fölállított hat gyalogezrednél a lándzsát már csak kényszerűségből tűrte.[1209] Helyette, a hol csak lehetett, szuronyokkal látta el kuruczait; pl. 1707-ben egyszerre 1300 darabot osztott szét gránátosai közt.[1210]

A védőfegyverekkel többé alig gondoltak. A fejedelem 1705 szeptember 7-ikén pánczélingeknek valót küldött a solti táborban levő hajdúknak[1211] s őt magát és kis fiait is pánczélosan ábrázolják.[1212] Vezérei: Bercsényi, Pekri, Bottyán sem vetették meg a pánczélt, de ez többé nem tartozott a kuruczok jellemző fegyverei közé. Támadó jellegét a szabadságharcz különben is csak az utolsó másfélesztendőben vesztette el.

XII.
A HADSEREG ELLÁTÁSA.

HALHATATLAN érdeme a fejedelemnek, hogy nemcsak álmodozott az önálló nemzeti hadseregről, hanem meg is tett mindent annak valósítására, fegyverrel, ruhával, élelemmel, fizetéssel való ellátására.

Ruházatról, mindjárt az első hónapokban, mindenki maga gondoskodott. A fejedelem félmeztelen hadakkal kezdte hadjáratát,[1213] de halállal fenyegette azokat, a kik a nemességgel angliai posztóba akarták magukat öltöztetni.[1214] Szánakozással látta hadai ruhátlanságát; már 1703 október 27-ikén elrendelte, hogy a bányavárosokban posztót vásároljanak s mentűl hamarább köntösöket készítsenek számukra; november 18-ikán pedig a szatmári had számára már el is készűlt az első ezer és néhány száz köpönyeg.[1215] A maga pénzén szabatott a legényeknek dolmányt és nadrágot abaposztóból; amaz darabonként 4 forint 50 dénárba, emez hetven dénárba kerűlt.[1216] Később a hadak ruházatára való posztót az ország pénztárából fizette s nem engedte, hogy vásznon, zsinóron, gombon s ruhavarró mesterembereken kívül egyebet kívánjanak a vármegyéktől.[1217]

Lónyay Ferencz főruhabiztossal együtt mindent elkövetett hadseregének egyenruházata érdekében.[1218] 1704-1710-ig 5989 vég közönséges posztóból és 14,336 vég abából 30,558 darab posztó- és 11,304 abadolmányt, 25,248 abanadrágot, 524 «bruszflekket» (Brustfleck), 693 czafragot, 9648 tarsolyt és lódingot (tölténytáskát), 40,909 köpenyeget készíttetett.[1219]

102. OCSKAY LÁSZLÓ TARSOLYA.[1220]

Bottyán ezredének felruházását büntetésből egészen Kecskemétre rótta ki.[1221] A szászoktól Boné András ezrede számára kékszínű remeket, vagy – ha nem lett volna elég – a törököktől veres abát vétetett.[1222] 1706 márczius 6-ikáig aranyban 36,000 forintnál többet adott a törököknek abáért; s még ezer aranyat adott Károlyinak erre a czélra. Toldja meg kongóval, ha kevés; ha pedig áprilist találna járni, küldje vissza, mert alig győzi a sok abaposztó-hozatást.[1223] 1705 deczember 2-ikától 1708 szeptember 3-ikáig a franczia segélypénzből Konstantinápolyban 80,000 tallérnál többet fizetett ki posztóért.[1224] A szaloniki görögöknél 1708 márczius 12-ikén egyszerre 100,000 vég festett abát rendelt meg, végenkint 15 poltura híján két tallérral.[1225] Más török kereskedőknek 1708-ban egyszerre 43,800 forintot fizetett ki[1226] s 1708 május 26-ikán a török fővárosban ismét 20,000 vég abát rendelt meg 63,000 magyar forinton.[1227] Azonban az abát nem tartotta nyereségesebbnek a posztónál; mert úgy találta, hogy ha toldását keskeny voltához méri, annál a posztó jobb, ékesebb és a színe is tartósabb.[1228] 1708 tavaszától fogva többé ravicsi[1229] posztót sem vétetett, mert biztosai naponkint panaszkodtak rosszasága miatt.[1230]

Volt idő, amikor elmondhatta, hogy ha hadai nem mind ruhások is, nyárban meg nem fagynak; s ha hazájokat szívesen szolgálni kívánják, azt, mint eddig, híven megtehetik.[1231] Legrendesebben először is udvari hadait ruházta föl. Palotásai közül a magyarokat tetőtől talpig vörösbe, az erdélyieket kékbe öltöztette fekete süveggel, sárga deli csizmával. A daliások aranykapcsos dolmányban, kék nadrágban, deli csizmában; a francziák kékben jártak medvebőr süveggel; a vadászok zöldben; a testőrök vörös attilában, kék nadrágban, vörös zsinóros kék mentében; a testőr lovas karabélyosok vörös kalpagban, dolmányban és nadrágban, kék salavári fejér köpenyegben, sárga csizmában; a nemes úrfiak aranynyal gazdagon himzett égszínkék dolmányban, narancssárga nadrágban és királyvörös mentében. A rendes lovasok zsinóros vörös attilában, kék nadrágban, vagy kék attilában, vörös nadrágban, sárga csizmában, nemez csákóban, a gyalogosok szintén kékben vagy vörösben feszítettek. A lovas gránátosok vörös egyenruháját medvebőr süveg egészítette ki. A németek és hajdúk sárga sujtásos kék attilában és vörös nadrágban jártak. A lovasok csúcsos kalpagján s a gyalogosok magas nemez süvegén Rákóczi czímere volt kiverve, «Pro libertate» körírattal.

Tigrisbőr kaczagányt és fekete kócsagtollas forgót csak a fejedelem és Bercsényi viselhetett. A többi vezér párduczbőr kaczagányban járt fehér kócsagos forgóval, de a vezéri aranyos buzogány őket is megillette. Az ezredeseknek párduczbőr kaczagányuk volt, forgójukban kékre festett három darutollal; a többi tiszt farkasbőr kaczagányt viselt fehér darutollakkal. Csákójukon ezüst, az altisztekén posztózsinór jelentette a rangot; de a csatákban kitűnő altiszt is megkaphatta a farkasbőr kaczagányt. A tisztek angol selyem, az altisztek remek, a legények abaposztóban jártak; valamennyinek ruháját dúsan ellátták sujtással, pitykékkel, gombokkal. A tarsolyok, lódingok, pantallérok a tiszteknél művésziesek, de a legénységnél is szemrevalók voltak.[1232] Mindamellett a dunántúli katonák panaszkodtak, hogy mundér, csizma kell, mert némelyik katonának mezítláb kell lóra ülnie.[1233] Az ónodi országgyűlés azonnal két ruházati főbiztost nevezett ki (Lónyay Ferencz, Beniczky Márton), s rájuk bízta, hogy mindenkinek két dolmányt, nadrágot, két esztendőre egy köpönyeget, két pár csizmát, két pár fehér ruhát és egy süveget oszszanak ki.[1234]

Nagy feladat várt reájok, mert itthon még megfelelő és elegendő bélést, czérnát stb. sem mindig lehetett kapni,[1235] holott tiszta arany skófiumból vitézkötéseket, aranyfonalat, gombokat stb. itthon is tudtak csinálni.[1236] A fejedelem kitünően értett az adjusztáláshoz és folytonosan érdeklődött iránta; pl. maga írta meg, mi minden kell a gránátosok medvebőrös süvegének készítéséhez,[1237] vörös dolmányukat hogyan prémezzék sárgával.[1238] Megengedte, hogy a camisole és a palást abából legyen, de hozzátette, hogy bőrös magyar nadrágot hordjanak hozzá.[1239]

«A rongyos szolgát», kivált a palotán, nem szenvedhette; posztójukat tehát az esztendő leteltével, kérés nélkül is kiadatta.[1240] Az egyenruhában eltérést nem tűrt. Azért pl. igen haragudott, hogy angliai ezüst kapcsos csatlósai csákósüvegben járnak s megparancsolta, hogy kalpagban járjanak.[1241] Bagosi Pál ezrede egyik századának saját uradalmaiból adatott süvegnek való hat fekete medvebőrt, a nemes ifjak süvegére pedig száz pár nyestet.[1242] Mivel nem mindig kaphatott elég posztót, belenyugodott, hogy udvari hadainak köpenyege ne legyen éppen egyszínű; mert másként nem lehet velök szolgálni a télen.[1243] Nagyon bántotta, mikor Bagosi zászlóalja új dolmányokban, de rongyos gatyákban jött a táborba, holott már kiosztották a legények közt a nadrágokat.[1244] Még jobban bosszantotta, mikor Károlyi csapataiban maguk a tisztek is rongyosak voltak, holott 500 sing angliai posztót küldött nekik.[1245] Mindamellett büszkén és jogosan írhatta:[1246] «Tekintse akárki is az Európában hadakozó királyokat és fejedelmeket, vizsgálja hadaiknak tartását: fel találja bizonyára, hogy sehol jobb sorsa nincsen, mint ezen hazánkban levő mezei hadaknak; a melynek ha köntöse rongyos, lába mezítelen: ne nekünk, de torkának tulajdonítsa; de ennek megtöltését mitőlünk ne várja.» Ezt azok a számadások is igazolják, a miket az egyik főruházati biztos, Lónyay tábornok terjesztett be 1704-1710-ről. E szerint szállítani kellett 2509 7/8 vég angol, 7349 közönséges ravicsi, 79,497 aba-, 44,082 török aba posztót, 3831 vég muszulyt, összesen 137,268 7/8 véget; valóban szállítottak 175,871-et, az előirányzottnál tehát többet.[1247] Föltehetjük, hogy a másik fő ruházati biztoshoz körülbelül ugyanannyi posztó érkezett be, vagyis hogy a fejedelem mintegy 350,000 vég különböző posztót használt föl a sereg ruházatára, nem is szólva a köpenyegekről, csizmákról stb. A lovasságnál egy ember fölszerelése 60, a gyalogságnál pedig 20 forintba, a két fegyvernem tehát egymaga körülbelül négy millió forintba, mai értékben mintegy 80 millió koronába kerűlt. 1706 júniusában, mikor az érsekujvári hadiszemlén a fejedelem Ausztria, Anglia és Hollandia képviselőinek bemutatta, az egyenruhák díszét s a fegyverzetet és gyakorlottságot tekintve, a kurucz hadat Európa legjobb katonaságai közé számíthatták.

103. CSATAKÉP A KURUCZ VILÁGBÓL.[1248]

Az élelmezés olyan néptelen, szegény országban szintén a hadvezetés legnehezebb föladatai közé tartozott. Ennek főbb elveit a fejedelem már 1704 februárius 15-ikén megállapította.[1249] A tábornok eszerint 25 személy és 25 ló után naponkint 50 font húst, havonkint pedig 12 ½ köböl lisztet, 37 ½ köböl abrakot kap. A közlegénynek naponkint két font hús és havonkint fél köböl liszt, lovának pedig havonkint másfél köböl abrak járt. Ételt, italt, főképpen bort, erőszakosan senkitől sem volt szabad elvenni,[1250] de a fejedelem megengedte, hogy a régisége és dohossága miatt ehetetlen lisztet borért eladják és a korcsmában árúlják a nemes ország jövedelmének szaporítására.[1251] A bort eleinte nem kímélte. A szatmári ostrom idején minden ezeres kapitánynak 9-10 tarpai hordó bort ajándékozott, hogy azt tisztjeikkel együtt költsék el.[1252] Ecsedből egyszerre ezer köböl bort küldött a tokaji táborba,[1253] hogy az ostromló vitézeket lelkesítse. Később mindenképpen korlátolta a részegességet, a tábori korcsmákat s a katonák rendes boradagát. Úgy hitte, nem jó dolog a katonáknak kijáró bor, mert ez minden vármegyében nem terem, a hol pedig bővében vannak, a korsót a gazda a maga részegeskedése kedvéért is az asztalra teszi s a szegény katona sem marad a nélkül.[1254]

Mosolyogva fogadta a csodadoktor orvosságát, hogy a tábor akkor se éhezzék, ha kenyere nincs;[1255] de mégis csak más módon gondoskodott a seregről. Mialatt a császári katonaság közt Pozsonyban az inség miatt majdnem lázadás ütött ki,[1256] a kassai élelmezési biztos jelentése szerint 1706 augusztusában a kassai tárházakban 2337 kassai köböl gabona, 7404 ¼ köböl liszt, 2781 ¾ köböl árpa, 3098 ½ köböl zab, 47,770 font só, 988 máramarosi kősó, 70 oldal szalonna és 300 vágómarha volt készletben.[1257] A fejedelem példásan büntettette az élelmezést megtagadó megyei tiszteket és falusi bírákat,[1258] de a katonáknak és a biztosoknak is megtiltotta az élés pazarlását.[1259] Még a táborban szolgáló kuruczok házanépét is kötelezte a kivetett eleség beadására.[1260]

104. CSATAJELENET A KURUCZ VILÁGBÓL.[1261]

A nép különben ingyen és önként élelmezte a sereget, mert a marhatartás a fáradságon kívűl egyébbe nem kerűlt s gabonát a föld bőven termett, a fejedelem pedig az élést az adóba is beszámította.[1262] Tudta, hogy széllel nem élhet sem a katona sem a lova. Intézkedett,[1263] hogy a falvakra kivetett eleséget, fegyelemretartó tisztek szedjék be és semmit se bocsássanak zsákmányra. Tartózkodniok kellett a nemes emberek háza és személye fölverésétől, marhahajtástól és a szegénység sarczoltatásától; de nem számította hívei közé, a ki «deli asztagocskáit» a hadtól sajnálta.[1264] Legtöbb panasza volt Erdély hanyag élelmezése miatt, a mit annak tulajdonított, hogy parancsait nem hajtották végre.[1265] Károlyit is azért nem küldhette Erdélybe Pekri segítségére a kívánt időben, mert ha ennek előtte egynéhány szekér élés nélkül nem mehetett, hogyan menne most egy tarsoly éléssel.[1266] Károlyi hadában azonban más vidékeken is gyakran uralkodott éhség; volt idő, mikor katonái négy napra kaptak egy prófontot s kenyérért ingöket, sőt fegyveröket is odaadták.[1267] Máskor megint az alföldön öt napig egy falat kenyerök sem volt, mégis zúgolódás nélkül mentek a ráczok ellen.[1268] Igaz, hogy Palocsay György tábornok egyidőben 20 németet küldött Krucsay főhadbiztosra, hogy erőszakkal is kényszerítsék a kenyér s vágómarha elküldésére; mert a fejedelem «azt nem parancsolja, hogy a had koplaljon, benn lévén az országban».[1269] A fejedelem sohasem tiltotta, hogy a maga és a kincstár jószágaiban is szedjenek élést és vágómarhát a hadak számára. Büntetésre méltóknak tartotta tisztjeit, a kik másképpen cselekedtek.[1270] Magára vállalta a haragot az ilyen lefoglalásokért; mert «az (a salánki asztag) sem jobb a szentelt kenyérnél, a melyhez Dávid nyúlt vala».[1271]

105. CSATAJELENET A KURUCZ VILÁGBÓL.[1272]

Ösmeretes, hogy Kassán, Egerben, Gyöngyösön, Hatvanban, Ecseden s máshol nagy tárházai voltak, máshol pedig vermekben, sőt templomokban is tartott gabonát.[1273] Kitünően gondoskodott a munkácsi vár eleségkészletéről; pl. 200 embernek egész esztendőre való peszmeget (kétszersültet) halmozott fel ottan.[1274] Eger tárházából még a szűk időkben is naponkint 831 adagot szolgáltatott ki.[1275] Hatvan mellett egy ízben 60,000 kenyérrészletet gyüjtött egybe.[1276] Csak a háború utolsó szakaszában volt oka panaszkodni, hogy Nincs uram lakik a prófontházakban s mindenütt üres a magazinum; mert pl. Kassára végrehajtás útján is csak 9 köböl gabona kerűlt be két vármegyéből s nem volt embere, a kivel végrehajtani tudná rendelkezéseit.[1277] Akkor már a pusztán maradt helységek vermeit is feltörette.[1278] Mindenki éhségről panaszkodott a mindennel megrakott földön.[1279] Élelmezési tisztjeit ilyen körülmények közt csalóknak, járatlanoknak vagy tudatlanoknak tartotta, tisztjei egy részét pedig arról vádolta, hogy a készletből dinom-dánomoznak.[1280] Hol az eleséget adóba vagy készpénzfizetés mellett önként nem adták, az utalványokra való vásárlást tiltotta, mert «oly romlásától félt a vármegyéknek, a melynél nagyobb nem lehet s ezen kivetéssel jövendőbeli alapunkat fogjuk elrontani s magunkat kimeríteni».[1281] A mikor Borsodvármegyét utasította, hogy az egri had mindennapi kenyeréről gondoskodjék, már búsan tette hozzá, hogy «ott kell vennük, a hol találunk».[1282] De viszonzás nélkül akkor sem vett el semmit. Kikelt az olyan alispánok ellen, a kik nyilvánvaló zsarolásoknak mondták a tárházak megtöltésére kiadott parancsait; «mely gyalázatos szokás annyira eláradott hazánkban, mintha articulariter (törvényben) rendeltetett volna».[1283]

A mikor lengyel hadai megtagadták az eleségszállítást, mint nemesekhez illetlen dolgot: fejedelem létére ő maga egy zsák gabonát vett föl magához a nyeregbe, hajdúi s udvari és idegen rendes hadai is hasonlót cselekedtek és így indúltak tovább Jászberényből Gödöllő felé.[1284] A munkácsi éléshordásra szintén ő maga ügyelt föl: színek alá rakásra hordatta a zsákokat, eligazította a szekereket, a melyek tűzi vagy épületfákat, szénát, szalmát gabonát hordtak.[1285] Éléstárai még a háború utolsó napjaiban is úgy tele voltak, hogy az ellenség faluról-falura csak napról-napra, ellenben a kurucz a várakból élelmezhette magát.[1286]

Fizetett hadaktól remélte a háború győzedelmét s arra törekedett, hogy tisztjeit, legényeit jól fizesse, zsákmánytól, zsarolástól visszatartsa.[1287] Hiszen zsákmányolás után hadai egyidőre jobbadán hazaszéledtek.[1288] Hiában szabályozta a zsákmány megosztása rendjét.[1289] Tűrnie kellett, hogy néha gyöngén vagy nem is fizetett hadai a nyereséget szétoszszák; csak legalább annyit akart elérni, hogy az eddigi mód szerint a hatalmasok és a gazdagok a szegényt meg ne rövidítessék, ne zaklassák.[1290] Mezei hadainak kezdettől fogva adott némi fizetést, a mellett azonban arra buzdította őket, hogy hazaszeretetből és a szabadság megnyerése vágyától buzogván: Vegyék szívökbe a dicsőséget fizetés gyanánt. Hiszen más országok harmincz esztendeig is harczoltak szabadságukért, s fáradságuk fejében még sem kaptak egyebet a dicsőségnél.[1291] Megértetni akarta a militiával, hogy nemcsak három forintért szolgál, hanem hazánk s önmagunk boldogságáért is.[1292] Később Bercsényi szemére lobbantotta, hogy a mezei hadakat jobban fizeti, mint a rendes hadakat.[1293] «Ha had uram fizetést kíván – fakadt ki egyszer a fejedelem,[1294] – bajoskodjék érte: ne csak lógassa, tátogassa rám a száját». A hadak azonban elhitették magukkal, hogy a bányák tömérdeket jövedelmeznek s fizetésöket annyira sürgették «mintha idegen fejedelmet s nem hazájukat és magukat szolgálnák».[1295] Mégis örök dicsősége ennek a hadnak, hogy – ha eleget zúgolódott is – az egész szabadságharczot libertásokkal küzdte végig s ezüstpénzt csak az idegen hadak kaptak.

Hadserege valósággal rajongott érte. Kaszás Pál ezrede egy ízben kijelentette,[1296] hogy «még lábának megcsókolásával s érette való vérünk kiontásával is életünk fogytáig mindeneket egész készséggel cselekszünk»; ő pedig hadainak egy-egy diadala alkalmával[1297] örűlt, hogy «a magyar vérbeli őseinktől reánk maradt s belénk oltott virtust győzedelmes pálmaággal ékesítették». Buzdította őket, viseljék fegyveröket tovább is oly vitéz bátorsággal, hogy «azáltal megdühödt ellenségünk mindenütt romoljon». S legyenek meggyőződve, hogy Isten őket tovább is megsegíti, és fegyverkezésök igaz voltát szabadságuk óhajtva várt révpartjára vezérli.

106. PATRONA HUNGARIAE.

Jegyzetek

- 253. Fejlécz Marsigli «Danubius Pannonico-Mysicus» cz. művéből való.[VISSZA]
- 254. Önéletrajz, 161.[VISSZA]
- 255. 1705 november 27. Károlyi-Okl. V. 334-5.[VISSZA]
- 256. 1705 július 29. Fiedler, I. 282. Rákóczi eml. 152.[VISSZA]
- 257. Károlyi-Okl. V. 335.[VISSZA]
- 258. 1704 augusztus 6. U. o. V. 104.[VISSZA]
- 259. 1704 augusztus 22. U. o. V. 140.[VISSZA]
- 260. Rákóczi-tár, I. 437. A fejedelem s a rendek esküje u. o. 438-9.[VISSZA]
- 261. 1705: II. és IV. t.-cz. U. o. 440-1.[VISSZA]
- 262. Márki, Rákóczi, I. 455-6.[VISSZA]
- 263. U. o. I. 599.[VISSZA]
- 264. Sennyei Károlyihoz 1711 április 22. Károlyi önéletírása, II. 364.[VISSZA]
- 265. 1705 augusztus 17. Simonyi, II. 500.[VISSZA]
- 266. Jól tudja azt a nemes vármegye – írta 1705 május 27-ikén Máramarosnak, – hogy a haza közönséges szolgálata és dolga akárminemű intervenientiákban is közönséges concursusok nélkül nem effektuáltathatik. Károlyi-Okl. V. 206.[VISSZA]
- 267. 1705 június 15. Károlyi-Okl. V. 222.[VISSZA]
- 268. Rákóczi eml. 212.[VISSZA]
- 269. U. o. 124. De Önéletrajzában (178. l. korlátlan hatalmat említ.[VISSZA]
- 270. U. o. 184.[VISSZA]
- 271. 1710 július 25. Arch. R. III. 458.[VISSZA]
- 272. 1706 október 15. U. o. I. 637.[VISSZA]
- 273. Rákóczi pecsétje az ónodi gyűlés meghívóján, melyet gr. Pekri Lőrincz állított ki. Az Erd. Nemz. Múzeum levéltára gr. Kemény József gyűjteményében lévő eredetijéről (Kelet: Rozsnyó, 1707 jan. 22.) rajzolta K. Sebestyén József, Kolozsvárt.[VISSZA]
- 274. 1710 márczius 30. U. o. III. 385.[VISSZA]
- 275. 1716 deczember 24. Önéletr. 108-9.[VISSZA]
- 276. Önéletrajz, 83.[VISSZA]
- 277. U. o. 205.[VISSZA]
- 278. U. o. 413.[VISSZA]
- 279. 1710 július 17. Arch. R. III. 285.[VISSZA]
- 280. 1712 januárius 16. U. o. III. 730.[VISSZA]
- 281. Önéletrajz 172.[VISSZA]
- 282. Rákóczi Ferencz fejedelmi nagypecsétjét Daróczon, 1706 október 6-ikán kelt resolutiójáról, kiegészítve más lenyomatairól, rajzolta K. Sebestyén József. (A legelső színjelzett fejedelmi pecsét.) Felére kisebbítve.[VISSZA]
- 283. U. o. 172-3. már drinápolyi tartózkodása idején.[VISSZA]
- 284. Rákóczi pecsétje Terebesen 1707 szeptember 18-ikán gr. Pekri Lőrinczhez írt levelén. Az Erd. Nemz. Múzeum levéltára gr. Kemény József gyűjteményében levő vörösviaszra nyomott eredetiről rajzolta K. Sebestyén József.[VISSZA]
- 285. 1707 november 8. Károlyi-Okl. V. 727.[VISSZA]
- 286. Önéletrajz, 174-6.[VISSZA]
- 287. Önéletrajz, 177.[VISSZA]
- 288. Rákóczi gyűrűspecsétjét K. Sebestyén József rajzolta.[VISSZA]
- 289. Kollonicsra nézve l. Márki, Rákóczi, I. 86. Tüzes G. emlékirata 1701-ből: Tört. Tár, 1900. 219-263.[VISSZA]
- 290. Egy lengyel kir. tanácsos levele. Thaly, Kalászok, 187., 205.[VISSZA]
- 291. U. o. 185.[VISSZA]
- 292. U. o. 186. Ez a nevezetes röpírat Hugó Grotiuson s másokon kívűl főképpen a magyar törvények alapján szól (123-6.) a felségjogról s nyomban utána előadja a magyarok igazgatásának eredetét. Föltétlenűl szükséges Rákóczi fejedelmi hatalmának és kormánya alapelveinek megértésére is.[VISSZA]
- 293. Az udvari ünnepségek terme Kassán (most a tiszti kaszinó olvasóterme) előbb a Pesti Napló Rákóczi-Albumában jelent meg.[VISSZA]
- 294. Századok, 1895. 736.[VISSZA]
- 295. Rákóczi emlékiratai, 79.[VISSZA]
- 296. Rákóczi-tár I. 228-9.[VISSZA]
- 297. Rákóczi-tár, I. 107-8., 110. Arch. Rákóczianum, II. 217., 221., 223.[VISSZA]
- 298. L. e könyv I. kötetében 414-416. l.[VISSZA]
- 299. Beniczky naplója. Rákóczi-tár, I. 96. Szaniszló naplója, Tört. Tár, 1890. 494-5.[VISSZA]
- 300. Beniczky naplója. Rákóczi-tár, I. 228-9.[VISSZA]
- 301. Rákóczi emlékíratai, 289.[VISSZA]
- 302. Beniczky naplója, Rákóczi-tár I. 12., 17., 200. Pulay Károlyi S. önéletírásában, II. 262. Rákóczi önéletrajza, 195.[VISSZA]
- 303. Szalay, Rákóczi bujdosása, 35.[VISSZA]
- 304. Rákóczi levele 1708 szeptember 12-ikén. Arch. Rákóczianum, II. 321.[VISSZA]
- 305. Rákóczi emlékíratai, 174-6.[VISSZA]
- 306. Rákóczi önéletrajza, 199-200.[VISSZA]
- 307. Mindezekről részletesebben szóltam s beszédeit csoportosítottam az Erdélyi Múzeumban 1907. 65-84. Itt a részletezésre nincsen tér.[VISSZA]
- 308. Rákóczi-tár, I. 179-180. Márki, Kurucz újesztendők. Erdélyi Hirlap, 1907. I. sz.[VISSZA]
- 309. Rákóczi levele 1708 márczius 2-ikán. Arch. R. II. 177.[VISSZA]
- 310. Beniczky naplója, Rákóczi-tár, I. 11.[VISSZA]
- 311. gróf Barkóczi Ferencz [VISSZA]
- 312. Rákóczi emlékíratai, 148., 150.[VISSZA]
- 313. U. o. 210. Ezzel szemben lásd a következő 20. jegyzetet.[VISSZA]
- 314. U. o. 222-3. Századok, 1895. 639., 715., 723., 725. Ellenben Kökényesdi Vetésy László arról vádolja, hogy a merénylet előre volt készítve, éjjel az ország sátorára kartácscsal megtölt ágyúkat irányoztak. Fiedler, Aktenstücke, I. 292.[VISSZA]
- 315. Rákóczi levele 1708 szeptember 12-ikén. Arch. R. II. 321.[VISSZA]
- 316. Rákóczi emlékiratai, 242.[VISSZA]
- 317. Rákóczi levele 1711 április 18-ikán. Károlyi Önéletírása, II. 384.[VISSZA]
- 318. U. o. II. 434.[VISSZA]
- 319. 1710 április 29. Arch. R. III. 249.[VISSZA]
- 320. Eskümintájok: Tört. Tár, 1881. 169.[VISSZA]
- 321. Rákóczi-tár, I. 429., 440. Márki, Rákóczi, I. 446-7.[VISSZA]
- 322. Az ugyanekkor alapított közgazdasági tanácsról külön lesz szó.[VISSZA]
- 323. Maga az elnök nem lehetett jelen a szenátus vagyis a consilium felállításánál, a melynek tervezetét Beniczky László készítette el. A fejedelem szerint (1705 október 20.) az elnöknek annyi fizetése lehet, mint egy szenátornak; a kincstartónak valamivel kevesebb. Arch. R. I. 455-6.[VISSZA]
- 324. Csak akkor választották meg, mikor a szécsényi országgyűlésen megválasztott Szirmay Endre ellen Bercsényi komoly kifogásokat tett. Rákóczi Szirmayt már 1694-ben meghítta a Rákóczi-ház tanácsába; de Szirmay inkább a zemplénvármegyei pénztárnokságot fogadta el. Szirmay nagy kort ért; 1656 június 18-ikán született s 1754-ben húnyt el. Tört. Tár, 1882., 414.[VISSZA]
- 325. Pl. Gerhard. Arch. R. III. 142.[VISSZA]
- 326. Rákóczi Teleki Mihályhoz 1705 május 9. Erd. N. Múzeum. Okl. törzsgy.[VISSZA]
- 327. Rákóczi eml. 153., 155.[VISSZA]
- 328. A miskolczi tanácsülések naplója. Szendrei, Miskolcz, II. 334.[VISSZA]
- 329. 1709 márczius 13. Arch. R. II. 455.[VISSZA]
- 330. 1709 márczius 24. U. o. II. 459.[VISSZA]
- 331. 1709 november 30. U. o. II. 575.[VISSZA]
- 332. 1710 április 12. U. o. III. 399.[VISSZA]
- 333. Arch. R. II. 14.[VISSZA]
- 334. Rákóczi eml. 34.[VISSZA]
- 335. 1706 januárius 4. Arch. R. I. 460.[VISSZA]
- 336. 1708 október 16. U. o. II. 356.[VISSZA]
- 337. Fiedler, II. 457. Károlyi önéletír. I. 155-6. Szendrei, Miskolcz II. 326-342.[VISSZA]
- 338. Károlyi, I. 164. Simonyi, III. 42.[VISSZA]
- 339. Márki, Rákóczi I. 578-589.[VISSZA]
- 340. Rákóczi-tár, I. 35-37. Beniczky Gáspár naplójában.[VISSZA]
- 341. U. o. 74-81. Nagy Iván, A kassai kormánytanácsról; M. Akad. Értesítő, 1854., 306.[VISSZA]
- 342. Rákóczi-tár I. 125-135.[VISSZA]
- 343. U. o. 157-161. Arch. R. II. 338.[VISSZA]
- 344. A többi hat szenátor: Esterházy Antal, Csáky István, Galambos Ferencz, Vay Ádám, Soós István, Petröczy István. Arch. R. III. 665.[VISSZA]
- 345. A szenátusban tartott szónoklatairól l. Márki, Erdélyi Múzeum, 1907. 82-84. l.[VISSZA]
- 346. Rákóczi-tár, I. 74.[VISSZA]
- 347. U. o. 78-79. Arch. R. II. 331. 1706 október 15-ikén a fejedelem mégis megrótta a szenátust, hogy csak vadászik, tánczol, mulat, koczódik. Arch. R. I. 637.[VISSZA]
- 348. Arch. R. II. 331.[VISSZA]
- 349. Rákóczi Vetésyhez, 1711 július 29. Szalay, Rákóczi bujd. 89.[VISSZA]
- 350. Rákóczi eml. 124. Századok, 1875. 86 (Thaly jelentése.)[VISSZA]
- 351. Rákóczi eml. 155.[VISSZA]
- 352. Tört. Tár, 1897. 580-1.[VISSZA]
- 353. U. o. 588. Eskümintájok u. o. 589-590. Rákóczi eml. 210.[VISSZA]
- 354. Rákóczi-tár, I. 67-68.[VISSZA]
- 355. Rákóczi-tár, I. 95-97.[VISSZA]
- 356. U. o. 144.[VISSZA]
- 357. U. o. I. 165-7.[VISSZA]
- 358. U. o. I. 196-7., 216-8.[VISSZA]
- 359. U. o. 196-7. Ezekről bővebben: Rákóczi eml. 210.[VISSZA]
- 360. Arch. R. II. 274.[VISSZA]
- 361. Rákóczi eml. 210-211.[VISSZA]
- 362. A kanczellár eskümintája: Tört. Tár, 1881. 168-9.; a kanczellistáké 171. l. (Thaly Kálmán közlése.)[VISSZA]
- 363. 1706 szeptember 21. Simonyi, III. 243.[VISSZA]
- 364. Ottlyk önéletírása. M. H. H. XXVII. 95.[VISSZA]
- 365. Rákóczi-tár, I. 132.[VISSZA]
- 366. Aszalay Ferencz [VISSZA]
- 367. U. o. I. 401. Rákóczi eml. 224.[VISSZA]
- 368. Önéletrajza Rákóczi-tár, I. 397-419. Szinnyei, Magyar Írók XI. 350. Életrajza a rá vonatkozó irodalommal együtt u. o. 349-354. Négyesy László bevezetése Ráday Pál munkáihoz (Budapest, 1889.), 1-75.[VISSZA]
- 369. Rákóczi-tár, I. 400.[VISSZA]
- 370. Rákóczi-tár, I. 62.[VISSZA]
- 371. Jánoky Zsigmond (Orsz. levéltár Beszterczebánya, 1686 szeptember 7-ikén kelt lev.)[VISSZA]
- 372. Thaly, Bercsényi, III. 516.[VISSZA]
- 373. Vass Gy. Naplója M. H. H. XXXV. 452.[VISSZA]
- 374. 1706 április 9. Eredetije Thalynál.[VISSZA]
- 375. 1706 augusztus 29. Arch R. I. 664.[VISSZA]
- 376. Rákóczi levéltárában 1727. sz. a. Említi Arch. R. I. 31.[VISSZA]
- 377. 1710 augusztus 10. U. o. III. 301.[VISSZA]
- 378. Krucsay István 1708 januárius 11. Tört. Tár, 1882. 567-8.[VISSZA]
- 379. 1738-ban. Tört. Tár, 1890. 418.[VISSZA]
- 380. Mikes, Törökorsz. Lev. 352.[VISSZA]
- 381. Formula juramenti. Tört. Tár, 1881. 169-170.[VISSZA]
- 382. Naplójában Beniczky sokszor említi.[VISSZA]
- 383. Thaly, Rákóczi ifj. 225., 251. Tört. Tár, 1900. 357., 364-6., 376.[VISSZA]
- 384. Rákóczi-tár, I. 118.[VISSZA]
- 385. Arch. R. I., IX. 1.[VISSZA]
- 386. Századok, 1875. 107. A fejedelem 1704 januárius 21. neki adta az elszaladt gyöngyösi német postamester házát. U. o. 1877. 359. V. ö. Arch R. I. 686., II. 498.[VISSZA]
- 387. Naplója, Rákóczi-tár, I. 1-232. Arch. R. II. 627.[VISSZA]
- 388. Arch. R. I., XI. lap és a fejedelem levele 1710 szeptember 16-ikáról, III. 539.[VISSZA]
- 389. U. o. I. 433.[VISSZA]
- 390. U. o. I. 560.[VISSZA]
- 391. U. o. II. 458.[VISSZA]
- 392. U. o. III. 690., VII. 15., 16. Rákóczi, Önéletr. 299.[VISSZA]
- 393. U. o. II. 627.[VISSZA]
- 394. 1708 október 12. U. o. II. 352.[VISSZA]
- 395. Rákóczi-tár, I. 118.[VISSZA]
- 396. Rákóczinak Pápay János által íratott utasítása Ilosvay György részére. Eredetije a Luby-család levéltárában. Olv. 1. «Hasonmások szövegében 3. sz. a.
  RÁKÓCZINAK PÁPAY JÁNOS ÁLTAL ÍRATOTT UTASÍTÁSA ILOSVAY GYÖRGY SZÁMÁRA.
  INSTRVCTIO Pro Egregio Georgio Illosvay.
  1mo: Az melly Gyalog Német, s- Palottasok mellé rendeltetnek urokkal megyen Bottyanban.
  2do:Holott is kastéllyban azon Gyalogságot be hellyheztetven mondgya meg nevűnkel Tekintetes Nagysöghos Sennyey Istvan Ur Hivunknek a’ végre küldöttének oda, mivel hogy az Hadaknak sok rendbéli fenyegetősséseket értettük eo kegyelme ellen, netalan ex insperato azon Hadaktúl valami Casus Tortennék eo kegyelmén, arra leszen vigyázása.
  3tio: Légyen olly Industriával, hogy azon Gyalogság valamiben ne excedállyanak hanem jól alkalmaztatvan magokat mennel jobban lehet hivatallyokat véghez vigyék.
  4to: Szorgalmatosson vigyázon valamely Titkos Crrrespondentiai emlitett Sennyey István Uramnak ne lehessenek, a’ kastellybúl is ki ne jöjön, mellyre nézve is a’ melly Leveleket küldezi valamelly felé elsőben is kegyelmed meglássa és kegyelmed híre nélkül penigh legkissebb Levelet se ki sem bé ne vihessenek.
  5to: Mivel azon Gyalogságnak, úgy kegyelmednek azon Bottyani Joszágbúl kel Intertentioknak kitelni, arra is vigyázon, hogy élés dolgábul, mind maganak, mind penig ezekwek fogyatkozássa ne legen, egyéb iránt is valamit legjobb moddal, s- alkalmatossággal el tud kővetni bizatattik Hűségére és serény vigyázássára.
  Datum ex Castris nostris ad Gyömrő positis die 24. Mensis Aprilis.
  Ao 1704.
  F. Rakoczi m. p.
  Joannes Pápai m. p. [VISSZA]
- 397. Ebeczky Sámuel [VISSZA]
- 398. Rákóczi eml. 153.[VISSZA]
- 399. Ösmerteti Thaly, Akad. Értek. a történettud. köréből 1867. III. 23-39. Századok, 1870. 581-604., s az Arch. Rákóczianum I. kötete előszavában. Az ő halhatatlan érdeme, hogy az anyag legbecsesebb része most már a közönség előtt is ösmeretes.[VISSZA]
- 400. Tört. Tár, 1900. 349. és Thaly, Rákóczi ifj. 225., 257. A fejedelem 1695-ben Körösy Györgyöt bízta meg Badinyinak időnkint való helyettesítésével. Tört. Tár, 1900. 350.[VISSZA]
- 401. Fizetése: Arch. R. I., IX-X. 1.[VISSZA]
- 402. Közli u. o. I. 1-38.[VISSZA]
- 403. Pl. 1707 november 21., 1708 július 9., szeptember 2., november 8., 1709 januárius 19., május 1., július 23., november 5. L. Beniczky naplóját ezen napokról.[VISSZA]
- 404. Thaly, Kalászok, 204.[VISSZA]
- 405. U. o. 225.[VISSZA]
- 406. 1710 augusztus 30. Arch R. III. 531. Azonban a szepesi kamara oklevelei egy részének őrzését a tanács határozatából az egri káptalanra bízta 1709 januárius 27. Leskó, IV. 412-3.[VISSZA]
- 407. Szederkényi, A magyar nyelv II. Rákóczi Ferencz korában. Magyarország, 1893. deczember 20. I. sz. V. ö. Márki, A magyar mint államnyelv. (Arad, 1878.)[VISSZA]
- 408. 1705 október 10. Arch. R. IV. 700.[VISSZA]
- 409. Rechteren 1706 május 22., 26. Simonyi, III. 44., 55.[VISSZA]
- 410. Századok, 1875. 87.[VISSZA]
- 411. U. o. 1872 583.[VISSZA]
- 412. 1705 augusztus 1. Fiedler, I. 286.[VISSZA]
- 413. Rákóczi eml. 63.[VISSZA]
- 414. Századok, 1879. 482.[VISSZA]
- 415. Stepney 1703 október 6. Simonyi, I. 40.[VISSZA]
- 416. L. a mellékelt vázlatot. Vármegyék: Abaúj, Árva, Bars, Bereg, Borsod, Esztergom, Gömör, Heves-Külsőszolnok, Hont, Komárom, Liptó, Nógrád, Nyitra, Pestpilissolt, Sáros, Szabolcs, Szatmár, Szepes (a lengyel zálog nélkül), Torna, Trencsén, Turócz, Ugocsa, Ung, Zemplén, Zólyom. Kerületek: Jászság, Kiskunság, Nagykunság. Városok: Bazin, Bártfa, Beszterczebánya, Bélabánya, Breznóbánya, Eperjes, Kassa, Késmárk, Körmöczbánya, Libetbánya, Lipcse, Lőcse, Modor, Nagybánya, Selmeczbánya, Szatmárnémeti, Szeben, Szentgyörgy, Újbánya, Zólyom.[VISSZA]
- 417. Már 1708-ban a király hűségén csak hat csonka vármegye volt, t. i. Moson, Pozsony, Komárom, Nyitra, Sopron, Zala egy része. Pest labancz vármegyéje 7-8 nemesből állt. Tört. Tár, 1896. 386-8. A dunántúli tíz vármegye sümegi gyűlése 1708 januárius 15-24-ikén Rákóczi mellett volt. U. o. 1899. 193-234. s egyebek közt tisztújításokat sürgetett, mert a tisztek hiánya következtében a haza szolgálata megrövidűl és sok rendetlenség támad.[VISSZA]
- 418. Károlyi a confoederatio törvényességéről 1706 januárius 22-ikén. Károlyi.-Okl. V. 371.[VISSZA]
- 419. Híres resolutioja az Erdélyi Nemz. Múzeum eredeti példányáról ehhez a könyvhöz mellékelve.[VISSZA]
- 420. Magyarország szövetkezett vármegyéinek és városainak térképét Márki Sándor tervezte és Dörre Tivadar rajzolta.[VISSZA]
- 421. Az «Instrumentum Confoederationis» a Magyar Tudományos Akadémia könyvtárában őrzött eredeti példányról. Mivel könnyen olvasható, olvasását a «Hasonmások szövegé»-ben mellőztük.[VISSZA]
- 422. Rákóczi eml. 23.[VISSZA]
- 423. U. o. 82.[VISSZA]
- 424. Rákóczi (U. o. 147. és 153.) azt mondja, hogy ezen a gyűlésen valamennyi vármegye és 4-5 kivételével, a mennyiben t. i. német őrség volt, valamennyi sz. kir. város megjelent. A 4. sz. jegyzetből látható, hogy a valóságban mely vármegyék és városok írták alá a szövetséglevelet.[VISSZA]
- 425. U. o. 113.[VISSZA]
- 426. Perényi Zsigmond 1704 márczius 23. Arch. R. I. 319-320.[VISSZA]
- 427. V. ö. Turul, 1905. 51.[VISSZA]
- 428. Károlyit 1707 ápr. 11. keményen megintette, mikor a Partiumban levő vármegyékre karhatalmat küldött; mert erre egyedül neki van hatalma. Meghagyta, hogy híre nélkül többé efféle dologba ne elegyedjék. Károlyi-Okl. V. 618. Roskoványit, a végrehajtás vezetőjét azonnal visszarendelte Máramarosból. U. o. 618-9. Ápr. 17-iki lev. u. o. V. 621.[VISSZA]
- 429. Tört. Tár, 1901. 401. Utóda Ilosvay György. U. o. 411.[VISSZA]
- 430. 1710 szeptember 23. Arch. R. III. 306.[VISSZA]
- 431. 1704 június 29. Tört. Tár, 1906. 8-9.[VISSZA]
- 432. 1706 augusztus 5. Arch. R. I. 144.[VISSZA]
- 433. 1704 januárius 10. Leskó, IV. 372-4.[VISSZA]
- 434. 1705 április 25. Károlyi-Okl. V. 185-7.[VISSZA]
- 435. L. a II. kötet 15-26. lapjain.[VISSZA]
- 436. 1706 márczius 12. Arch. R. I. 490. Károlyi-Okl. V. 439.[VISSZA]
- 437. 1706 márczius 20. U. o. I. 494. A vármegyéknek már 1704 április 2. meghagyta, hogy gyűléseiket ezekben a harczias időkben lehetőleg valamely táborhoz közel tartsák, hogy szükség esetében segítséget kaphassanak s különböző helységekben fölváltva, a lakosság megterhelése nélkül gyűlésezzenek. Károlyi-Okl. V. 66.[VISSZA]
- 438. 1706 márczius 23. U. o. I. 495-9.[VISSZA]
- 439. 1707 április 1. U. o. I. 502., 518.[VISSZA]
- 440. 1706 márczius 23. U. o. II. 59-60. az eperjesi ügyben.[VISSZA]
- 441. 1707 április 13. U. o. II. 65.[VISSZA]
- 442. 1708 januárius. U. o. II. 155.[VISSZA]
- 443. 1705 május 20. Károlyi-Okl. V. 200.[VISSZA]
- 444. Eperjes Walzel kőnyomata után készült.[VISSZA]
- 445. 1708 márczius 30. U. o. II. 217.[VISSZA]
- 446. A magyar nemesasszony Le Hay «Recueil de cent estampes représentant differentes nations du Levant tirées sur les tableaux peints d’apres nature en 1707. et 1708. Paris 1714.» cz. művéből vétetett. Aláírása: «Hongroise.» [VISSZA]
- 447. 1708 április 4. Arch. R. II. 223.[VISSZA]
- 448. 1708 márczius 30. U. o. II. 221.[VISSZA]
- 449. 1708 április 11. U. o. II. 234. A vármegyékkel máskor is tartottak részgyűléseket; pl. Esterházy Dániel a dunántúli vármegyékkel 1704 augusztus 31-ikén Keszthelyen. Károlyi-Okl. V. 140-1.[VISSZA]
- 450. 1708 április 25. Arch R. II. 251.[VISSZA]
- 451. 1704 márczius. Arch. R. I. 311.[VISSZA]
- 452. U. o. I. 197.[VISSZA]
- 453. 1709 februárius 21. Vay főispánhoz. U. o. u. 444.[VISSZA]
- 454. 1705 május 28. Károlyihoz. Károlyi-Okl. V. 209.[VISSZA]
- 455. 1705 október 15. Szatmárhoz. U. o. V. 312.[VISSZA]
- 456. 1708 április végén. Arch. R. II. 256.[VISSZA]
- 457. 1709 márczius 24. U. o. II. 459.[VISSZA]
- 458. 1710 július 25. U. o. III. 138.[VISSZA]
- 459. 1706 szeptember 12. U. o. I. 676.[VISSZA]
- 460. 1710 szeptember 23. U. o. III. 505.[VISSZA]
- 461. U. o. III. 490., 516.[VISSZA]
- 462. 1710 április 4. Arch. R. III. 229-230. Rákóczi korából csakugyan több statutum van; pl. Kolozsvári-Óvári: A magyar törvényhatóságok jogszabályainak gyűjteményében III. 244-261. Máramaros, Szabolcs, Szatmár, Ugocsa; IV. I. 597-605, Hont, Turócz, Liptó, Árva, Pozsony vármegyékből; és III. 707-718., Debreczen, Szatmár, IV. II. 614. Körmöczbánya, 617-622. Nagyszombat, Szentgyörgy, V. II. 367-371., 377-9. Kőszeg városokból.[VISSZA]
- 463. 1710 április 16., 18. Arch. R. III 236-8.[VISSZA]
- 464. 1710 április 5. U. o. III. 391.[VISSZA]
- 465. Rákóczi-tár, I. 110.[VISSZA]
- 466. U. o. I. 441.[VISSZA]
- 467. Azonban a követségek nem szűntek meg. 1706 márczius 8-ikán a fejedelem tudta, hogy megint követségekkel fogják zaklatni; de mindegy – úgymond – akár gondol, akár nem gondol velük, most kell egyszer kitennie magáért! Arch. R. I. 480.[VISSZA]
- 468. Rákóczi-tár, I. 72., 125.[VISSZA]
- 469. U. o. I. 107., 110.[VISSZA]
- 470. Arch. R. I. 197.[VISSZA]
- 471. U. o. I. 185.[VISSZA]
- 472. Károlyi-Okl. V. 107.[VISSZA]
- 473. Arch. R. I. 235., 252.[VISSZA]
- 474. U. o. I. 237.[VISSZA]
- 475. U. o. I. 229.[VISSZA]
- 476. U. o. I. 252.[VISSZA]
- 477. Budai István pátense 1704. márczius 10. U. o. I. 308.[VISSZA]
- 478. Glöckelsberg ezredes a pestmegyeiekhez 1705 augusztus 4. Károlyi-Okl. V. 260. A fejedelem Erdélyben a malmokat azért nem pusztíttatta el az ellenség elől, mert ott «sűrű a falu és mindenütt sok a gabona». U. o. V. 328.[VISSZA]
- 479. Téglás István szíves értesítése.[VISSZA]
- 480. 1707 szeptember 2. U. o. V. 678.[VISSZA]
- 481. A toroczkói kurucz házak ifj. Wolff Gyula fényképfelvétele után.[VISSZA]
- 482. 1707 szeptember 11. Károlyi-Okl. V. 688.[VISSZA]
- 483. 1707 november 8. Arch. R. II. 135.[VISSZA]
- 484. 1707 november 1. U. o. II. 122.[VISSZA]
- 485. 1709 márczius 20. Tört. Tár, 1901. 410.[VISSZA]
- 486. U. o. 1899. 213.[VISSZA]
- 487. 1710 februárius 12. Arch. R. III. 22.[VISSZA]
- 488. Bottyán a fejedelemhez 1705 szeptember 2. U. o. IX. 215.[VISSZA]
- 489. 1710 május 11. U. o. III. 260.[VISSZA]
- 490. 1710 márczius 30. U. o. III. 383.[VISSZA]
- 491. Thaly, Rákóczi ifj. 354.[VISSZA]
- 492. 1706 április 18. Arch. R. I. 532. mert akkor »felesebben szöknének«.[VISSZA]
- 493. 1710 május 18. U. o. III. 109.[VISSZA]
- 494. 1710 márczius 19. U. o. III. 372., 468.[VISSZA]
- 495. 1709. június 2. U. o. II. 476.[VISSZA]
- 496. 1705 július 23. és – magyarázatúl – augusztus 31. Károlyi-Okl. V. 253-4., 276.[VISSZA]
- 497. Tarpa város pecsétje. A «Turul» 1909. évfolyamában (78. l.) megjelent képről.[VISSZA]
- 498. 1707 márczius 14. Arch. R. II. 54.[VISSZA]
- 499. 1708 augusztus 15. Lehóczky, Bereg, III. 759-760. Thaly, Bercsényi, II. 475-6.[VISSZA]
- 500. 1710 márczius 16. Arch. R. III. 371.[VISSZA]
- 501. Ebben az ügyben 1704 januárius 1., márczius 12. és 18., április 2. kelt levelei Biharhoz: Károlyi-Okl. V. 55., 60-61., 65-65.; 1707 márczius 14. Arch. R. II. 51. Károlyi-Okl. V. 611.[VISSZA]
- 502. Miskolcznak 1704-ben egyszerre 567 polgára szolgált zászlai alatt! Szendrei, II. 324.[VISSZA]
- 503. 1705 szeptember 26. Károlyi-Okl. V. 301.[VISSZA]
- 504. 1705 szeptember 22. U. o. 298.[VISSZA]
- 505. Rákóczi eml. 78., 147.[VISSZA]
- 506. Kőszeg Cserna Károly rajza.[VISSZA]
- 507. 1706 április 17. Arch. R. I. 527-8.[VISSZA]
- 508. Hornyik, IV. 310., 394.[VISSZA]
- 509. Tört. Tár, 1897. 605.[VISSZA]
- 510. 1705 januárius 2. Szalay, VI. 218.[VISSZA]
- 511. 1708 november 7. Arch. R. II. 367.[VISSZA]
- 512. 1708 június 30. U. o. 286.[VISSZA]
- 513. 1710 november 19. Esterházy Dánielhez. U. o. III. 327.[VISSZA]
- 514. A Bárczaságon levő hadak minden rendeinek manifesztuma 1704 márczius 14. a hermányi táborból. Kolozsvári unit. főgimn. könyvtár, 972. kézirat.[VISSZA]
- 515. Önéletrajz, 78., 170., 172., 215., 221.[VISSZA]
- 516. U. o. 283.[VISSZA]
- 517. Emlékiratainak előszava, 15-16. Ajánló levél az Örök Igazsághoz.[VISSZA]
- 518. Önéletrajz, 396-7.[VISSZA]
- 519. 1711 februárius 11. Károlyi, II. 281.[VISSZA]
- 520. Önéletr. 172-3.[VISSZA]
- 521. Thököly naplói, I. 355. (M. H. H. XXIII.)[VISSZA]
- 522. 1704. manifesztum, 25. l.[VISSZA]
- 523. 1706 április 9. Arch. R. I. 515.[VISSZA]
- 524. 1707 márczius 3. U. o. II. 31.[VISSZA]
- 525. 1708 márczius 28. U. o. II. 216.[VISSZA]
- 526. 1708 április 11. Arch. R. II. 237. (Károlyi Sándorhoz.)[VISSZA]
- 527. 1709 augusztus 13. U. o. II. 518.[VISSZA]
- 528. 1710 deczember 12. U. o. III. 205.[VISSZA]
- 529. 1710 deczember 5. U. o. III. 319.[VISSZA]
- 530. 1707 szeptember 27. Arch. R. II. 108-9.[VISSZA]
- 531. 1710 márczius 20. Arch. R. IX. 744.[VISSZA]
- 532. Ennek klasszikus példája, midőn a szegény Szakács Péter ügyében a kegyetlen Lővei Sámuel ellen vizsgálatot rendelt 1707 október 28. Károlyi-Okl. V. 716-8.[VISSZA]
- 533. 1710 április 20. U. o. III. 403-4.[VISSZA]
- 534. Rákóczi eml. 221-3. Bővebben e könyvben, II. 24-26. l.[VISSZA]
- 535. Márki, Rákóczi, I. 182-198.[VISSZA]
- 536. A manifesztum 6., 7. és 15. pontjai.[VISSZA]
- 537. 1705 februárius 22. a fejedelemhez. Arch. R. IV. 377.[VISSZA]
- 538. 1703 november 26. Arch. R. I. 249.[VISSZA]
- 539. Rákóczi eml. 76-77.[VISSZA]
- 540. 1710 június 1. Arch. R. III. 114.[VISSZA]
- 541. 1709 augusztus 6. Sárospatak. U. o. II. 510.[VISSZA]
- 542. 1705 deczember 18. Arch. R. I. 439.[VISSZA]
- 543. 1707 januárius 8. Károlyi-Okl. V. 595.[VISSZA]
- 544. Tört. Tár, 1897. 589., 591-2. Az igazgató azt is megfogadta, hogy az ügy érdekében beadott leveleket nem olvassa el, a reá bízott leveleket semmi szín alatt sem teszi közzé stb. (Thaly Kálmán közlése szerint.)[VISSZA]
- 545. Századok, 1895. 637-8.[VISSZA]
- 546. U. o. 739. A vitában a fejedelem nem vett részt. Beérte vele, hogy javaslatát majdnem változatlanúl fogadták el. Eperjes, hol a fejedelemnek háza volt, már a kurucz háborúkban 1687-ben szerzett érdemeivel is megérdemelte a kitüntetést; Korpona pedig azért, mert az 1681: XXVI. t.-cz.-ben meghagyott protestáns gimnáziumát 1702-ben betiltották azon a czímen, hogy többé nem véghely. Korpona a tábla felállítása miatt hálából még elfoglaltatása (1708.) után is szolgálta Rákóczi érdekeit.[VISSZA]
- 547. 1710 deczember 12. Arch. R. III. 320.[VISSZA]
- 548. Zoltán Vilmos a Független Magyarországban, 1897 márczius 15., 96. l.[VISSZA]
- 549. Tört. Tár, 1899. 213-4.[VISSZA]
- 550. 1710 februárius 8. Arch. R. III. 343-4.[VISSZA]
- 551. 1706 április 18. Arch. R. I. 531.[VISSZA]
- 552. U. o. I. 519-520. Rákóczi eml. 201.[VISSZA]
- 553. Thaly, Tanulmányok, 294.[VISSZA]
- 554. U. o. 297-314. A XI-XII. czímek behatóan foglalkoztak a hadbíróság intézményével és a haditörvényszéki eljárással; olyan jogászországban, mint a mienk, az eddiginél több figyelmet érdemelnének.[VISSZA]
- 555. Rákóczi Bercsényihez 1708 szeptember 24. Arch. R. I. 344.[VISSZA]
- 556. 1710 május 3. U. o. III. 419.[VISSZA]
- 557. Beniczky naplója. Rákóczi-tár, I. 177-8. Rákóczi eml. 257.[VISSZA]
- 558. Rákóczi eml. 103.[VISSZA]
- 559. 1710 július 9. Arch. R. III. 281-2.[VISSZA]
- 560. 1710 deczember 12. U. o. 320. A katonai biráskodásra sok példa van a két Esterházy tábori és jegyzőkönyveiben.[VISSZA]
- 561. Tört. Tár, 1880. 576.[VISSZA]
- 562. U. o. 1882. 566.[VISSZA]
- 563. U. o. 1880. 572., 577.[VISSZA]
- 564. 1700 februárius 25. Lehóczky, Munkács új monográfiája, 134.[VISSZA]
- 565. Tört. Tár, 1904. 37.[VISSZA]
- 566. Székely Oklevéltár, VII. 124-5.[VISSZA]
- 567. Tört. Tár, 1904. 39-41.[VISSZA]
- 568. Rákóczi-lt. 1239. és 1305. sz. Arch. R. I. 12., 14. Közli Hornyik, IV. 302.[VISSZA]
- 569. Tört. Tár, 1904. 40.[VISSZA]
- 570. Hornyik, IV. 338.[VISSZA]
- 571. 1704 június 13. A solti táborban. Tört. Tár, 1906. 3.[VISSZA]
- 572. 1705 május 5. Arch. R. II. 73.[VISSZA]
- 573. 1709 augusztus 6. U. o. II. 511.[VISSZA]
- 574. 1709 augusztus 13. U. o. II. 517.[VISSZA]
- 575. 1708 augusztus 11. U. o. II. 300-1.[VISSZA]
- 576. 1710 márczius 25. U. o. III. 215.[VISSZA]
- 577. 1710 május 1. U. o. III. 418.[VISSZA]
- 578. Arch. R. III. 418.[VISSZA]
- 579. 1710 deczember 12. U. o. III. 321.[VISSZA]
- 580. Bővebben Rákóczi eml. 77.[VISSZA]
- 581. U. o. 87. Thaly, Rákóczi ifj. 348., 351.[VISSZA]
- 582. Rákóczi eml. 222.[VISSZA]
- 583. Rákóczi-tár, I. 126.[VISSZA]
- 584. Arch. R. III. 320.[VISSZA]
- 585. 1708 márczius 28. U. o. III. 212.[VISSZA]
- 586. Arch. R. III. 407.[VISSZA]
- 587. U. o. 414.[VISSZA]
- 588. U. o. 512.[VISSZA]
- 589. Vass György naplója. M. H. H. XXXV. 445.[VISSZA]
- 590. Egy lengyel kir. tanácsos levele. Thaly, Kalászok, 205.[VISSZA]
- 591. Testament politique et moral du prince Rákóczi. I. 1., 7., 11. (Ez a műve 1725-ben készült.)[VISSZA]
- 592. Rákóczi emlékiratai 77., 80., 95-99., 114-5., 120., 146.[VISSZA]
- 593. Forgách előszava Zrínyi török áfiumához, Századok, 1882. 534.[VISSZA]
- 594. Rákóczi Sréterhez, 1705 november 23. U. o. 1893. 813.[VISSZA]
- 595. Közli (de I. vagy II. Rákóczi Györgynek tulajdonítja) Rumy, Monum. Hung. I. 188. Ismerteti Thaly, Tanulmányok, 328-342.[VISSZA]
- 596. Rákóczi-tár, I. 199.[VISSZA]
- 597. Journal du marquis de Dangeau, X. 490. és XIII. 317. Századok, 1875. 490.[VISSZA]
- 598. Rákóczi emlékiratai, 128-9.[VISSZA]
- 599. Az 1706. évi regulamentum 43. pontja. Tört. Tár, 1885. 562.[VISSZA]
- 600. Rákóczi eml. 97-98.[VISSZA]
- 601. Rákóczi mint imperator egykorú eredeti olajfestményről, mely gróf Erdődy Károlyné, szül. Kolowrat Julia grófnő ónodi kastélyában őriztetik.[VISSZA]
- 602. 1706 márczius 13. Arch. R. I. 486.[VISSZA]
- 603. 1706 márczius 20. U. o. I. 494.[VISSZA]
- 604. 1706 augusztus 29. U. o. I. 598.[VISSZA]
- 605. 1706 szeptember 3. a párkányi táborban. U. o. 603.[VISSZA]
- 606. Rákóczi eml. 36., 49., 114., 132., 139., 156. Arch. R. I. 371., 405., 427.[VISSZA]
- 607. Arch. R. I. 404.[VISSZA]
- 608. 1708 május 15. és június 18. Arch. R. I. 124., 137., 139.[VISSZA]
- 609. 1706 szeptember 7. U. o. 610.[VISSZA]
- 610. 1706 szeptember 27. U. o. II. 107.[VISSZA]
- 611. 1706 szeptember 12. U. o. I. 618.[VISSZA]
- 612. 1708 június 7. U. o. II. 276.[VISSZA]
- 613. 1709 szeptember 4. Arch. R. II. 534.[VISSZA]
- 614. 1706 október 4. U. o. I. 636.[VISSZA]
- 615. 1709 szeptember 4. U. o. II. 534.[VISSZA]
- 616. 1704 július 1. Hadtört. Közl. 1895. 300-3. 1710 szeptember 24. Arch. R. III. 168.[VISSZA]
- 617. 1704 július 1. Hadtört. Közl. 1895. 300-3. 1710 szeptember 24. Arch. R. III. 168.[VISSZA]
- 618. 1710 februárius 25. Hadtört. Közl. 1892. 273-7.[VISSZA]
- 619. 1706 május. Arch. R. I. 547.[VISSZA]
- 620. 1707 november 8. Károlyi Sándorhoz. U. o. II. 135.[VISSZA]
- 621. 1707 szeptember 27. U. o. II. 108.[VISSZA]
- 622. Önéletrajz, 196.[VISSZA]
- 623. 1708 április 13. U. o. II. 241.[VISSZA]
- 624. Palocsay György [VISSZA]
- 625. Eredetije Thaly Kálmáné, Századok, 1873. 174. mutatványnyal. Hadtört. Közl. 1895. 299.[VISSZA]
- 626. Közli Bányai K., Tört. Tár, 1904. 36-39. a Gencsy-család levéltárából.[VISSZA]
- 627. U. o. 35. Thaly, Tanulmányok, 275-6. Erdélyi N. Múzeum, Kemény-gyűjt. 37. köt.[VISSZA]
- 628. Thaly, Hadtört. Közl. 1895. 299-304. Július 24-ikén is szigorúan tiltotta az edictumok és a hadi regula ellen való dolgokat. Hornyik, Kecskemét tört. IV. 305.[VISSZA]
- 629. Hornyik, u. o. IV. 335.[VISSZA]
- 630. Thaly a Ludovika Akadémia Közlönyében, 1876.[VISSZA]
- 631. Megjelent Egerben, 1705. Thalyé.[VISSZA]
- 632. Arch. R. I. 8.[VISSZA]
- 633. Magyar Könyvszemle, 1899. 319.[VISSZA]
- 634. Szendrei, Miskolcz tört. II. 336-7.[VISSZA]
- 635. Hadi Regulák avagy articulusok. Nagyszombat, 1706. 8-r., számozatlan 11 lap. Ismerteti Thaly, Tanulmányok, 315-327.[VISSZA]
- 636. Rákóczi a székely tisztekhez 1706 május 26. Erdélyi N. Múzeum, okl. törzsgyűjt.[VISSZA]
- 637. Kurucz vezényszavak a dr. Stripszkynél levő eredeti példányról.
  Olvasata:
  KURUCZ VEZÉNYSZAVAK.
  1a: Exercitium Militare.
  Primò Lábhoz a’ Fegyvert.
  2dó Tegyétek a’ Főldre.
  3tió Nyissátok fől az Londingot.
  4. Vegyétek fől a’ fegyvert.
  5. Karotokra az fegyvert.
  6. Legyetek készen.
  7. Tegyétek a Pofátokhoz.
  8. Vegyétek le a’ Pofátukrul.
  9. Huzzátok a’ Sárkányt helyíre.
  [10.] Ereszétek balra a’ Karabinyt.
  [11.] Vegyétek ki a’ tőltést.
  [12.] Porozzátok fel.
  |13.] Zárjátok be a’ serpenyőt.
  [14.] Jobra fordicsátok a’ Karabinyt: Tőltést [..........] NB. Nyujjatok a’ Veszszőhöz.
  [1]5. Háromszorra huzzátok ki a veszszőt.
  16. Rőviden a’ Mellyedhez. Tegyétek a Csévében.
  17. Adgyatok a tőltésnek három ütést.
  18. Háromszorra huzzátok ki az Veszszőtt.
  19. Rőviden az melledhez tegyétek az előbbeni helyére.
  20. Fől a fegyvert: állyatok az előbbeni helyre.
  21. Fél jobra. 4.
  22. Balra. 4.
  23. Egészlen Jobra.
  24. Egészlen viszsza balra.
  25. Egészlen balra.
  26. Egészlen viszsza Jobra.
  27. Temetésre fordicsátok a’ fegyvert.
  28. Karotokra az fegyvert.
  29. Eső ellen főddgyétek bé a’ fegyvert.
  30. Karotokra az Fegyvert.
  31. Lábhoz a’ fegyvert.
  32. Térdepőllyetek le.
  33. Kellyetek fől.
  34. Karotokra az fegyvert.
  35. Első klid egészben jobra. NB. Márs.
  36. Tegyétek bal lábhoz a’ fegyvert: Ereszszétek bal karotokra a’ fegyvert.
  37. Vegyétek elől az Farmatringot. NB. A’ Fegyvert kezében.
  38. Vessétek vállotokra az farmatringot.
  39. Tegyétek el a’ farmatringot. NB. Azonnal job lábhoz a’ fegyvert.
  40. Karotokra az fegyvert.
  [4]1. Az első klid egészlen balra.
  [4]2. Két klidbűl formállyatok hármat. NB. Czuggal fél jobra, fél balra vagy Contra mars.
  [4]3. Jobrul, balrul sasérozzatok.
  [44.] Három klidbűl formállyatok kettőt. NB. Jobrul, balrul.
  [45.] Hátulso klid előre, r... [A kéziratból egy darab kiszakadva] Márs.
  [4] 6. Hátulso klid légyen készen [A kéziratból egy darab kiszakadva] Tüzet.
  47. Az első klid légyen készen - Tüzet egészen.
  48. Plátony szerint Tüzet. NB. Karabinnyal és Pisztollal.
  49. Aufmasérozzatok.
  50. Abmasérozzatok Czugreisz.
  51. Balrul, vagy jobrul Contramasérozzatok.
  52. Czuggal aráncsérozzatok.
  53. Czuggal retirállyatok.
  54. Jobrul, balrul formállyatok Flankot Mars.
  55. Formállyatok Svadronyok Carét.
  56. Hátulso klidek Legyenek készen.
  57. Helyben svingollyatok, és formállyatok két Treffet, Svingollyatok Jobra vagy balra Mars.
  58. Két Trefbűl formállyatok négyet. Mars. Svingollyatok.
  59. Négy Trefbűl formállyatok kettőt, Mars. Svingollyatok.
  60. Két Trefbűl formállyatok edgyet Mars. Svingollyatok. [VISSZA]
- 638. 1706 deczember 12-én Bercsényi ezzel már foglalkozott. A mint a fejedelemnek írja, kihagyta a regulamentumból a beszállásolt hadak boritalát. «Miért? Ut gratia principis locum habeat. (Hogy alkalom legyen a fejedelem kegyelmére.) Ha már nagyságodnak udvarol a regulamentum: egy pohár bort ő kegyelmének, – egész kvártély s vendégség lesz belőle!» Arch. R. V. 336. 1707. februárius 15-ikéről azt írta, hogy körülbelül négy nap múlva fejezi be a regulamentumot, mert több dolga van vele, mint vélte. U. o. 360.[VISSZA]
- 639. Századok, 1895. 850-1., 854-5., 922-8. Ismerteti Thaly a Tanulmányokban, 278-294. Erdély számára a fejedelem a hadiszabályzatot Terebesen 1707 szeptember 3-ikán némi módosítással és pedig az országgyűlésre való hivatkozás nélkűl, fejedelmi méltóságának teljességénél fogva adta ki. Thaly, u. o. 295-6.[VISSZA]
- 640. Murányba még 1708 szeptember 6-ikán is 823 darab edictumot, 734 regulamentumot küldtek. Tört. Tár, 1882. 571.[VISSZA]
- 641. Ívrétű 14 íven, vagyis 28 számozatlan levelen Nagyszombatban nyomatták ki.[VISSZA]
- 642. Thaly, Tanulmányok, 297-315.[VISSZA]
- 643. Rákóczi, 1706. Tört. Tár, 1895. 558.[VISSZA]
- 644. 1706 deczember 5. Nagyszombati magyar-latin nyomtatvány, 1706.[VISSZA]
- 645. Hadiparancs alakjában 1710 februárius 25. Hadtört. Közl. 1892. 273-7.[VISSZA]
- 646. 1711. februárius 10. Arch. R. III. 572-590.[VISSZA]
- 647. Közli Thaly a Századokban, 1868. 741-2. A régibb kurucz vezényszavakra nézve l. dr. Stripszky Hiador értekezését a Századokban, a Kemény-féle följegyzés alapján. (1909.) 128-142. és 203-217., magáról Rákóczi fejedelemről különösen a 202. lapon.[VISSZA]
- 648. Megvolt gróf Forgách Simon könyvei közt. Századok, 1882. 537.[VISSZA]
- 649. A kurucz katonai műszavak egy része német és franczia maradt; pl. adjutant artoleria (Artillerie), aufpot (Aufgebot, népfölkelés), berdo (Wer da?), bogácsia, brigadéros, fasina, feldbábel (Feldwebel), flinta, generálstób, Haupt Wacht, infantéria, Kherausz (Gewehr heraus!), lajdinont vagy lajtenant, lavéta, marschutta (Marsch-Route), mundirung, muntir, order, placzmajor vagy Plotzmajor (még Munkácson is!), postirung, parátsoft vagy prajtsofft (Bereitschaft), ravelin, regiment vagy regyiment, reklutázás, rekruta, remunda, rostog (Rasttag), silbokt (Schildwacht), spanis rajter, torup (troupe), volenterség stb. Ezek a szók Rákóczi leveleiből valók.[VISSZA]
- 650. 1704 szeptember 12. Arch. R. IV. 136.[VISSZA]
- 651. 1709 október 7. U. o. VI. 366.[VISSZA]
- 652. Thaly, Adalékok, II. 83-84.[VISSZA]
- 653. 1711. április 18. Károlyi önéletírása, II. 377.[VISSZA]
- 654. 1711 márczius 28. Arch. R. III. 603.[VISSZA]
- 655. Thaly, Adalékok, II. 268.[VISSZA]
- 656. U. o. II. 375-6.[VISSZA]
- 657. Károlyi emlékirata, Századok, 1874. 330., 340. Takáts Sándor, kisérletek a magyar haderő feloszlatására U. o. 1904. 302. Később, 1706. januárius 22-ikén, Károlyi hajlandó volt százezer német lovas és gyalog katonát meghagyni az országban, de úgy, hogy ezek mindenben magyaroktól függjenek és az ország belsejében seholse állomásozzanak. Károlyi-oklevéltár V. 367.[VISSZA]
- 658. Szalay, VI. 230.[VISSZA]
- 659. Rákóczi 1709 augusztus 3. Arch. R. II. 509.[VISSZA]
- 660. Azonban a kuruczok is gyakran meglepni engedték magukat s ilyenkor mindig vereséget szenvedtek. (Rákóczi eml. 104., 282., 283.) «Gyarló sikere szokott lenni a mi hadaink között az olyan aktusoknak – írja a fejedelem (Arch. R. II. 509.) – a hol idejök nincsen a hozzá való készülésre: obruáltatnak az ellenség hirtelen való jövetelétől.»[VISSZA]
- 661. A lest Rákóczi már legelső támadásainál alkalmazta. (Eml. 39.) Erre az alföldi homokbuczkákat nagyon alkalmasaknak tartotta. (U. o. 156.) Szerinte a mulatozó (hanyag) parancsnokok minden próbája abból áll, hogy messze helyezvén a lest, maguk sohasem támogatják; azért a közrend bizalmatlan is irántuk. (1708 augusztus 24. Arch. R. II. 305.) «Szoros földön = (defilé-vidéken) – mondta máskor – vagy harczolnunk kell, vagy csalokat vetnünk.» (1710 januárius 31. U. o. III. 13.)[VISSZA]
- 662. Erre nézve l. e könyvben, II. 124-126.[VISSZA]
- 663. Ez különösen 1706 óta, mind gyakoribb. Arch. R. I. 446-7., I. 540., II. 96., 109., 343., III. 171., VI. 289. stb.[VISSZA]
- 664. 1709 szeptember 16. Arch. R. II. 534.[VISSZA]
- 665. Kurucz lovascsata a «Historischer Bilder Saal» VII. Theil. 436. lapján lévő képről.[VISSZA]
- 666. A séllei tiszttartó és élelmezési biztos följegyzése 1706 augusztus 9. Hadtört. közl. 1896. 10. Maga Rákóczi (Önéletrajz, 169. és Emlékir. 129.) csak 75.000-et említ; Boné András ezredes már 1703 őszén százezret (Arch. R. I. 329.), 1706-ban a kincstár 52.000 lovast és 27.000 gyalogot, összesen 79.000 vitézt fizetett (Századok, 1895. 637.), de ide csak a rendes katonák vannak beszámítva az erdélyiek nélkül, kiknek száma 1704-ben 18.082. (Hadtört. közl. 1896. 9.) A császáriak (Das verunruhigte und wieder beruhigte Königr. Ungarn, 66. 1.) 1706 nyarán százezerre becsülték a jól begyakorolt kuruczok számát. A létszámra nézve részletesen l. különösen Thaly czikkeit: Hadtört. közl. 1891. 7-26., 153-179. és 1896. 4-10. l.[VISSZA]
- 667. Gömöry Gusztáv a Hadtört. közleményekben, 1896. 366-7.[VISSZA]
- 668. Thaly, Bercsényi, III. 711.[VISSZA]
- 669. Thaly, Hadtört. közl. 1888. 16.[VISSZA]
- 670. 1705 május 27. Károlyi okl. V. 209.[VISSZA]
- 671. Arch. R. I. 164-5.[VISSZA]
- 672. Forgách már 1704 június 26-án sürgette őt rendes hadsereg fölállítására. Hadtört. közl. 1890. 453.[VISSZA]
- 673. Arch. R. X. 1-3.[VISSZA]
- 674. 1706 július 10. U. o. I. 562.[VISSZA]
- 675. 1706 deczember 12. U. o. V. 337.[VISSZA]
- 676. 1708 április 11. U. o. II. 235.[VISSZA]
- 677. 1709 november 6. U. o. II. 567.[VISSZA]
- 678. 1710 augusztus 5. Arch. R. III. 298.[VISSZA]
- 679. 1710 október 9. U. o. 179.[VISSZA]
- 680. 1706 februárius 24. U. o. IX. 286.[VISSZA]
- 681. 1708 október 16. U. o. II. 355.[VISSZA]
- 682. 1709 szeptember 23. U. o. II. 552.[VISSZA]
- 683. 1708 szeptember 22. Arch. R. II. 335.[VISSZA]
- 684. U. o. III. 11.[VISSZA]
- 685. U. o. III. 61-64.[VISSZA]
- 686. 1710. márczius 8. írt levelében. U. o. III. 238.[VISSZA]
- 687. U. o. VI. 492-4.[VISSZA]
- 688. Kurucz harczok Zsibónál «Hist. Bilder Saal.» VII. Th. 89. l. («Frantzösischer Gesandter wird gefangen.»[VISSZA]
- 689. Huszár képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 690. Mintaszerű a Károlyi hadtestéről (lovas- és gyalogezredeiről és 12 vármegye hadinépéről 1706 februárius 26-án Diószegen megkezdett «mustrakönyv», mely eredetiben 790 foliólapra terjed. (Kivonatosan közli Károlyi okl. V. 405-436.) E szerint 241 században 20.017 ember volt.[VISSZA]
- 691. Rákóczi eml. 98.[VISSZA]
- 692. Említett levele. V. ö. 1706 deczember 1. Orosz Pálhoz. Arch. R. I. 650-2.[VISSZA]
- 693. Rákóczi Kun Istvánt ezredessé nevezi ki 1708 október 23-ikán. Eredeti fényképfelvétel után.
  Olvasata:
  RÁKÓCZI KUN ISTVÁNT EZREDESSÉ NEVEZI KI.
  (1708. OKT. 23.)
  Nos FRANCISCUS II. DEI gratia Sacri Romani Imperii & Transylvaniae Princeps RAKOCZY Partium Regni Hungariae Dominus, Siculorum Comes et Pater Patriae, Pro Libertate Confoederati Regni Hungarise Statuum, nec non Munkácsiensis et Makovicziensis DVX, Perpetuus Comes de Saaros, Dominus haereditarius in Saaros-Patak, Tokay, Regécz, Ecsed, Somlyó, Lednicze, Szerents, Onod etcet. Vniversis & Singulis, quorum nimirum interest, aut interesse potest, et signanter condam Illustris Comitis Ladislai Csák de Keresztszegh Regiminis Equestris Ordinis Officialibus, et Militibus Gregariis praesentes has Nostras Visuris, lecturis aut legi audituris Fidelibus Nobis dilectis Salutem, et Principalis gratiae Nostrae Propensionem. Nemzetes Vitézlő KUN ISTVÁN Hivünknek, mostani Nemzetséges Ügy alkalmatosságával Országunk szolgálattya mellett való serény maga viselését, és dicséretes hüségeskedését kegyelmes tekintetben véyén egyszersrnind ezen eddig meg mutatott igaz Hazafiuságbéli s-szives készségét, abban való álhatatosságát az üdőknek és hellyeknek mivoltához képest reménlvén: Erre való nézve, ’s egyébirántis iránta való kegyelmességünktül viseltetven, meg nevezett KUN ISTVÁN Hivünknek, néhai Gróff Csáki László Regimentyebéli Lovas Fő Collonellusságh Tisztit és hiuatallyát attuk, engedtük, és conferáltuk, a’ mint Vigore praesentium Collationalium Nostrarum adgyuk engedgyük és conferállyuk is kegyelmessen: Parancsollyuk annak okáért, mindazoknak a’ kiknek illik, hogy fenn említett Colonellusunkat ismérvén azon Tisztségben általunk constitualtattnak lenni az nemes Haza szolgálattyában, magha hivatallyához képpest Parantcsolatunkbul, vagy Főbb Tisztei Orderek után az említett Regimentbeli Hadaink között . . [A kipontozott helyeket a pecsét eltakarja.].l parantsolatitul s-dispositioitul függeni, s-azt véghez vinni Edictumunkban fel tőtt kemény büntetés alatt igyekezzenek s-el se mulassak. Datum . . .[A kipontozott helyeket a pecsét eltakarja.] Szatthmár, Die Vigesima tertia Mensis Octobris ANNO Millesimo Septingentesimo OCTAVO.
  Franciscus Princeps mp.
  (P. H.)
  Stephanus Horthi mp.
  1 [VISSZA]
- 694. 1707 januárius 5. Károlyi okl. V. 594-5. Thaly, Tanulm. 285. Esze Tamás és Ecsedy János tisztjei személyválogatás nélkül fogdostak össze öreget, vént, falutartó és fegyverkezésre alkalmatlan embereket s kötözve magukkal hordozták mindaddig, míg magukat hadiszolgálatra nem kötelezték. E miatt a férfiak a falvakat pusztán hagyták, erdőkre s más félrevaló helyekre bujdostak el. (Eötvös Miklós levele 1707 november 22. Károlyi okl. V. 470.)[VISSZA]
- 695. Huszár képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 696. Czuberka (Kuruczkori fegyverek 116-120.) a zászlókkal aránylag röviden foglalkozik. A zászlófestészetre nézve l. Thaly tanulmányát, Arch. Ért. X. 69-77.[VISSZA]
- 697. 1706 februárius 23-án zászlókhoz 95 vég vörös, fehér, zöld és kék muszulyt (török, de Erdélyben most is divatos kelmét) vettek. Tört. Tár, 1882., 557. A lengyelek zászlait a fejedelem csak bagariából vagy festett vászonból csináltatta. Arch. R. III. 18.[VISSZA]
- 698. Pl. Telekessy püspök Szécsényben 1705 szeptember 8-ikán húszat (Czuberka, 117-8.) és 1708 május 17-ikén Egerben tízet. (Rákóczi-tár, I. 124.) Különösen fényes volt a nemes ifjak zászlószentelése Sárospatakon 1709 május 26-ikán u. o. I. 200-1. A fejedelem nem volt jelen, mikor 1707-ben Zsolnán, Krmann luth. püspök Czelder ezredének 8 zászlaját felavatta. (Krmann: Actus inaugurationis vexillorum. Zsolna, 1707.)[VISSZA]
- 699. 1707 augusztus 16. Századok, 1879., 666.[VISSZA]
- 700. Arch. R. III. 258.[VISSZA]
- 701. Harczi jelenet cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 702. Thaly, Hadtört. közl. 1888. 16-18. és 1891. 164-7. Az udv. hadak ékszerei, ruházata, fegyverzete. Tört. Tár, 1882. 556-7. [VISSZA]
- 703. Várostromló kurucz gyalogság a «Hist. Bilder Saal» VI. Th. 591. lapján közölt képről.[VISSZA]
- 704. Rákóczi eml. 95-97., 110., 143.[VISSZA]
- 705. 1701 november 16. Thaly, Bercsényi II. 397.[VISSZA]
- 706. Arch. R. I. 284.[VISSZA]
- 707. Rákóczi eml. 92.[VISSZA]
- 708. Rákóczi Károlyihoz 1707 augusztus 29. U. o. II. 90.[VISSZA]
- 709. Rákóczi Károlyihoz 1707 augusztus 29. U. o. II. 90.[VISSZA]
- 710. Említi Arch. R. I. 7.[VISSZA]
- 711. Huszár a Rákosi Péter, János és Boldizsár 1701 januárius 26-ikán kelt czímeres nemesleveléről. Eredetije Pákey Lajos tulajdona Kolozsvárt.[VISSZA]
- 712. Thaly, Hadtörténelmi közlemények 1888. 18. Az 1707 október 21-iki kimutatás Magyarországban 17, Erdélyben 7, összesen 24 ezredet említ. (U. o. 1891. 21.) Lónyay tábornok 1704-1710. évi kimutatásai (Arch. R. VI. 494.) 19 fizetett ezredet sorolnak fel. Az 1706 július 16-iki sistema totius militiae szerint (Thaly, Bercsényi, III. 709-710) a tiszáninneni hadtestben 7, a tiszántúliban 3, a dunáninneniben 7, a dunántúliban 3, az udvari hadakban 3, az erdélyiben 4, összesen 27 gyalogezred volt; ezt Thaly (u. o. 710-711.) Bercsényi udv. palotásaival, s Horváth Tamás, Sennyei Pongrácz, Winkler Vilmos ezredeivel 31-re egészítette ki.[VISSZA]
- 713. Ez azonban csak a regulamentumban követelt szám; a valóságban jóval kevesebb, mert némelyik ezred 3-400 emberre fogyott le, vagy szét is oszlott.[VISSZA]
- 714. Rákóczi Bottyánhoz 1709 januárius 5. Arch. R. IX. 578.[VISSZA]
- 715. Huszár képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 716. Rákóczi eml. 31., 38., 39., 42., 43.[VISSZA]
- 717. Thaly, Bercsényi, II. 519-520. Rákóczi sokszor elégedetlenkedett első tisztjeivel.[VISSZA]
- 718. U. o. 243-4. Egy lovas fölszerelése körülbelül 100 forintba került. (Századok, 1895. 845.) Rákóczi 1704 május 9. megengedte Kecskemétnek, hogy a reá kirótt 600 lovas helyett ugyanannyi lovas eltartására 15.600 frtot (lovasonként 26 forintot) és dragonyosoknak való jól fölszerelt 30 lovat adjon. (Hornyik, Kecskemét tört. IV. 299-300.)[VISSZA]
- 719. Más példákkal együtt Thaly, Hadtört. közl. 1888. 19-20. Éble, Károlyi Ferencz, I. 8-10., Századok I, 2. 1880. 146.[VISSZA]
- 720. Arch. R. IX. 302. Thaly id. h. 1891. 20-21. felsorolja névszerint is az ezredeket.[VISSZA]
- 721. Bezerédj huszárezredében az önkéntes századdal együtt 1200 ember volt; Bottyán mezei huszárezrede pedig 13, sőt egyidőben 24 századból állt. U. o. 1888. 19.[VISSZA]
- 722. Arch. R. VI. 492-4.[VISSZA]
- 723. Rákóczi eml. 212-3.[VISSZA]
- 724. Ágyúvontató katonák Richter Aurél rajza a «Denkmal Serenischer Heldentaten» metszete után.[VISSZA]
- 725. Hadtört. közl. 1891. 15., 19.[VISSZA]
- 726. Pl. Győri Nagy János ezredes 654 huszárja közül 110-nek lova sem volt; pisztolya pedig csak 85-nek, flintája 55-nek, kardja 228-nak. U. o. 18.[VISSZA]
- 727. Rákóczi eml. 129., 242., 276.[VISSZA]
- 728. Várostromló kurucz tüzérek a Hist. Bilder Saal» VII. Theil. 91. lapjáról.[VISSZA]
- 729. U. o. 44. Rákóczi tüzérségéhez a legbecsesebb adatokat Thaly szolgáltatta: Hadtört. közl. 1888. 343-354. és Századok, 1898. 806-813.[VISSZA]
- 730. 1703 márcz. 17. Thaly, Bercsényi, II. 466.[VISSZA]
- 731. Arch. R. X. 4.[VISSZA]
- 732. Századok, 1896. III.[VISSZA]
- 733. Bercsényi 1709 június 18-án. Arch. R. VIII. 68. Sréternek sok baja volt a tüzérségre rendelt pénz összegyűjtésével s 1709 márczius 24-én a fejedelem bevallotta, hogy kifáradt az alap megszerzésében. Arch. R. II. 459.[VISSZA]
- 734. Hadtört. közl. 1888. 344-5. De la Motte 1708 februárius 1-én 579-re tette a tüzérség létszámát. U. o. 347.[VISSZA]
- 735. Rákóczi Károlyihoz 1706 augusztus 20-ikán Arch. R. I. 594.[VISSZA]
- 736. Rákóczi eml. 196.[VISSZA]
- 737. 1710 szeptember 7-ikén. Arch. R. III. 156.[VISSZA]
- 738. 1711 februárius 10. U. o. III. 579-581.[VISSZA]
- 739. Századok, 1895. 855.[VISSZA]
- 740. 1707 márczius 27-ikén Arch. R. II. 62.[VISSZA]
- 741. 1708 június 17-ikén. U. o. 614. Azért a máramarosi kénbányák jövedelmével másképpen rendelkezett.[VISSZA]
- 742. Gyalogos cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 743. 1704 június 14. Hadtört. Közl. 448-451.[VISSZA]
- 744. Esterházy Antal 1707 márczius 11. Károlyi-Okl. V. 610.[VISSZA]
- 745. 1707 augusztus 23. U. o. V. 661.[VISSZA]
- 746. Radvánszky Rákóczihoz 1704 július 9. Tört. Tár, 1906. 32.[VISSZA]
- 747. Arch. R. I. 628. Károlyi-Okl. V. 459.[VISSZA]
- 748. 1706 augusztus 18. Károlyi-Okl. V. 511.[VISSZA]
- 749. Gyalogos cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 750. 1704 május 7., 1705 augusztus 29. Arch. R. I. 349., 400. Károlyi 1706 márczius 21-iki kimutatása szerint 8 hajdúvárosból összesen 652-en keltek fel személyesen, 151 állított helyettest, 147 zsoldost, 149 gyalog szolgált; 17 nem keltföl, 225 pedig vagyontalan volt. Károlyi-Okl. V. 435-6.[VISSZA]
- 751. 1705 augusztus 29. Arch. R. I. 400. Károlyi-Okl. V. 274.[VISSZA]
- 752. 1706 április 11. U. o. 521.[VISSZA]
- 753. 1703 november 14. U. o. I. 240.[VISSZA]
- 754. Göncznek 1707 márczius 14. U. o. II. 54. Tarpának 1708 augusztus 25. Thaly, Bercsényi, II. 475-6. Horváth Sándor a Turulban, XXVII. 77-79. Lásd Márki, Rákóczi, II. 131. lapján Tarpa pecsétjét.[VISSZA]
- 755. 1703 november 18. Arch. R. I. 243.[VISSZA]
- 756. Rákóczi 1710 április 1. U. o. III. 386.[VISSZA]
- 757. Rákóczi 1710 május 9. U. o. III. 422.[VISSZA]
- 758. Rákóczi-tár, I. 175.[VISSZA]
- 759. Rákóczi 1710 augusztus 8. és szeptember 24. U. o. III. 507.[VISSZA]
- 760. Rákóczi 1710 márczius 12. U. o. III. 65.[VISSZA]
- 761. Ráday Rákóczinak 1709 június 14. U. o. IX. 678.[VISSZA]
- 762. Székely kurucz Pákey Lajos tulajdonában (Kolozsvárt) lévő gobelinhímzésről.[VISSZA]
- 763. Rákóczi eml. 131.[VISSZA]
- 764. 1705 szeptember 5. Károlyi-Okl. V. 281.[VISSZA]
- 765. 1705 szeptember 8. U. o. V. 286.[VISSZA]
- 766. 1710 szeptember 4. Arch. R. III. 154. Bottyán 1709 június 9-ikén megírta Bercsényinek, hogy míg a fejedelemnél járt a haditanácsban, a jászság teljességgel eloszlott és alászökött, csupán a tisztek és az üres zászlók maradtak ott. Arch. R. IX. 674.[VISSZA]
- 767. 1709 április 7. Arch. R. II. 462.[VISSZA]
- 768. 1710 szeptember 23. U. o. 506.[VISSZA]
- 769. 1708 május 4. U. o. II. 258-9.[VISSZA]
- 770. Gyalogos cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 771. 1704 márczius 14. a hermányi táborban. Urbarium, 61-67. (A dési gymn. könyvtárában).[VISSZA]
- 772. Századok, 1875. 63.[VISSZA]
- 773. 1707 szeptember 4., október 28. és november 11. Székely Oklevéltár, VII. 137-8. Századok, 1899. 365.[VISSZA]
- 774. Két levele Károlyihoz, Károlyi-Okl. V. 399., 404.[VISSZA]
- 775. Az erdélyi 1707: XXV. t.-cz. Apor István csiki jobbágyait felszabadította. Tört. Tár, 1897. 605.[VISSZA]
- 776. Rákóczi eml. 212-3.[VISSZA]
- 777. 1708 márczius 24. Arch. R. II. 204-7.[VISSZA]
- 778. L. ebben a könyvben, I. 476-489.[VISSZA]
- 779. 1706 július 24. U. o. I. 570.[VISSZA]
- 780. 1706 július 29. U. o. I. 443.[VISSZA]
- 781. Uhlanus cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 782. Pl. 1704 februárius 6. (Hornyik, IV. 279.), 1704 április 7. (Károlyi-Okl. V. 70.), 1708 augusztus 4. (Rákóczi-tár, I. 150.), 1710 július 25. (Arch. R. III. 138.). 1708 április 25-ikén egyenesen megrótta Pekrit, hogyan merte Erdélyben a vármegyéket régi szokás ellenére fölkelés kihirdetése nélkűl összegyűjteni? (Arch. R. II. 251.)[VISSZA]
- 783. Rákóczi-tár, I. 444. A fejedelem levéltárában 1306. sz. a. parancsolat volt «az egyházi rendeknek regimentekbe való hozásáról.» Arch. R. I. 14. A fejedelem már 1705 szeptember 10-ikén intézkedett, hogy a városi nemességet ne kényszerítsék a vármegye zászlója alá menni. Károlyi-Okl. V. 287. Néha vakhír is elegendő volt a fölkelés kihirdetésére, pl. 1707 november 3-ikán, a mikor Szepes felől 2000 németet s az emberfői havasok felől is támadást vártak. 11-ikén már azt írta a fejedelem, (Károlyi-Okl. V. 730.), hogy a vármegyék mindenütt talpon vannak és csodálják a havasokból jött egerecskét. Minden hírt nagyítva, magunk szoktattuk rá az ellenséget, hogy egykét ezer emberkével, sőt kevesebbel is bátran sétálgasson az országban. A hírhordást máshol is kárhoztatta.[VISSZA]
- 784. Bercsényi 1705 április 20. Hornyik IV. 353-6. Tanulságos adat, hogy a 12 északkeleti vármegyéből 1706 tavaszán 1695 lovas nemes jelent meg 2054 lóval és 250 szolgával; a távollevők maguk helyett 96 zsoldos lovast állítottak, de csak 51 lóval; a gyalog nemesek száma 1497, zsoldosaiké 28. Egyáltalán nem jelent meg 590, késedelmezésből van távol 631. Élükön 154 megyei és 82 országos tiszt áll s velök a főrendeknek 48 tisztje és szolgája. A vagyontalan és beteg nemesek száma 123. (Károlyi-Okl. V. 437.)[VISSZA]
- 785. A zsoldosok állítását s a személyes fölkelést a fejedelem a szécsényi végzések alapján Miskolczon 1706 februárius 18-ikán 9 pontban szabályozta. Károlyi-Okl. V. 397-9. Ezt kísérő rendelete 23-ikáról az Esterházy-levéltárban 593. sz. (Erd. N. Múz.) és 24-ikéről Károlyi-Okl. V. 401-3.[VISSZA]
- 786. 1706 augusztus 28. Arch. R. I. 666.[VISSZA]
- 787. 1708 deczember 6. Rákóczi-tár, I. 173.[VISSZA]
- 788. Pl. Makláron 1708 szeptember 2. U. o. 156-7.[VISSZA]
- 789. Rákóczi eml. 63., 64. Igy volt ez 1809-ig, a fölkelések megszüntéig.[VISSZA]
- 790. 1706 június 27. Arch. R. I. 555.[VISSZA]
- 791. 1710 augusztus 8. U. o. III. 490.[VISSZA]
- 792. Bercsényi Rákóczihoz 1710 június 1. U. o. VI. 512.[VISSZA]
- 793. Rákóczi eml. 127.[VISSZA]
- 794. Ellenben a dunántúli várakba Rákóczi éppen azért tett szökött császáriakat, hogy fel ne adhassák a németeknek, kik a kézrekerűlt szökevényeket kivégezték. Cserei, 420.[VISSZA]
- 795. Rákóczi eml. 160., 191. Arch. R. I. 633.[VISSZA]
- 796. U. o. 120.[VISSZA]
- 797. 1706 április 18. Arch. R. I. 532. Sőt a szökést a fegyverszünet idején is könnyítette az átállási levelek korábbi keltezésével. U. o. I. 545.[VISSZA]
- 798. Thaly, Bercsényi, II. 519.[VISSZA]
- 799. Bercsényi 1706 augusztus. Arch. R. V. 211.[VISSZA]
- 800. 1710 augusztus 10. U. o. III. 303.[VISSZA]
- 801. 1706 márczius 19. U. o. I. 492.[VISSZA]
- 802. Vértes cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 803. Rákóczi eml. 58. Arch. R. I. 217.[VISSZA]
- 804. Bercsényi 1703 június 15. Thaly, Bercsényi, II. 505.[VISSZA]
- 805. 1706 januárius 9. Arch. R. I. 465., 467., 473-5.[VISSZA]
- 806. Századok, 1873. 21.[VISSZA]
- 807. Rákóczi eml. 265.[VISSZA]
- 808. Századok, 1873. 22.[VISSZA]
- 809. U. o. 1896. 776. Hadtört. Közl. 1888. 19.[VISSZA]
- 810. 1705 szeptember 7. Arch. R. I. 411.[VISSZA]
- 811. 1708 márczius 24. U. o. II. 206.[VISSZA]
- 812. Rákóczi Eml. 231. Tört. Tár, 1882. 351. Thaly, Kalászok, 236.[VISSZA]
- 813. 1709 szeptember 23. Arch. R. II. 550. Máshol 9250 tallért említ. U. o. II. 547.[VISSZA]
- 814. Arch. R. II. 553., III. 7., 34.[VISSZA]
- 815. 1710 februárius 18. U. o. 34.[VISSZA]
- 816. Arch. R. IX. 706.[VISSZA]
- 817. U. o. VIII. 190.[VISSZA]
- 818. 1710 februárius 18. U. o. III. 33.[VISSZA]
- 819. 1710 április 18. U. o. III. 101., 238.[VISSZA]
- 820. U. o. III. 33. (Szentmártonkátáról, 1710. februárius 18.)[VISSZA]
- 821. Jellegzetes kurucz sánczmunkák a sarkadi várból. I. A sáncz és az öreg kapu szelvénye Soós Elemér ezredes rajzai után.[VISSZA]
- 822. Arch. R. I. 572.[VISSZA]
- 823. Vitnyédi Zsigmond mosonyi alispán levele 1704 márczius 12. U. o. I. 120.[VISSZA]
- 824. Lamberg cs. biztos 1704 november. Hadtört. Közl. 1894. 552.[VISSZA]
- 825. 1706 április 13. Arch. R. I. 525.[VISSZA]
- 826. 1706 szeptember 12. U. o. I. 676.[VISSZA]
- 827. 1709 deczember 10. Arch. R. II. 586-8.[VISSZA]
- 828. 1710 máj. 5. U. o. III. 257. és máj. 11., 261.[VISSZA]
- 829. U. o. II. 588.[VISSZA]
- 830. 1710 januárius 2. U. o. III. 330.[VISSZA]
- 831. 1710 februárius 12. U. o. III. 24.[VISSZA]
- 832. 1710 április 7. U. o. III. 90.[VISSZA]
- 833. 1708 május 30. Rákóczi-tár, I. 130.[VISSZA]
- 834. Pl. 1710 januárius 26. meghagyta, hogy Grudzsinszky vezérőrnagy szabadon bocsássa a jászoktól – nemesi jogaik sérelmével – lefoglalt szekereket és barmokat. Arch. R. III. 339.[VISSZA]
- 835. Jellegzetes kurucz sánczmunkák a sarkadi várból. II. A lövegpadok szelvénye Soós Elemér ezredes rajzai után.[VISSZA]
- 836. Gazdaságtört. Szemle, 1904. 102.[VISSZA]
- 837. 1705 július 16. Arch. R. I. 369.[VISSZA]
- 838. Arch. R. I. 372., 575., 587. Simonyi, III. 131., 371., 374.[VISSZA]
- 839. Rákóczi eml. 129.[VISSZA]
- 840. 1708 június 29. Arch. R. V. 670-1.[VISSZA]
- 841. Arch. R. I. 108.[VISSZA]
- 842. Rákóczi eml. 278.[VISSZA]
- 843. Századok, 1879. 648.[VISSZA]
- 844. Rákóczi 1709 augusztus 10. Arch. R. II. 516.[VISSZA]
- 845. Arch. R. III. 440.[VISSZA]
- 846. U. o. II. 289. A folyók átúszásánál nádkévéket is használtak. U. o. III. 241. Rákóczi eml. 89.[VISSZA]
- 847. Arch. R. III. 92., 450.[VISSZA]
- 848. 1707 november 15. U. o. II. 140. Kívánja Károlyinak, hogy a sok aprólékos kommendók véghezvigyék parancsolatit és szerencsésebbek legyenek Sennyeinél, Budainál, Tordainál és több szentjeinknél, a melyekből áll a sánczőrzők lithániája.[VISSZA]
- 849. Jellegzetes kurucz sánczmunkák a sarkadi várból. III. A kiskapu szelvénye Soós Elemér ezredes rajzai után.[VISSZA]
- 850. Rákóczi eml. 97.[VISSZA]
- 851. U. o. 166-7. Csak Károlyi hadtestére támaszkodhatott.[VISSZA]
- 852. 1707 október 4. Károlyi-Okl. V. 705.[VISSZA]
- 853. Századok, 1895. 775. Külön várépítési alapra csak később gondolt. «Már az evangeliumból tudjuk – írta 1708 április 13-ikán – hogy minekelőtte az ember építeni kezdjen, szükséges, hogy magának fundust csináljon, a melynek nagyságához mérje épületeit.» Arch. R. II. 240.[VISSZA]
- 854. 1705 augusztus 27. Éble, Károlyi Ferencz, I. 47.[VISSZA]
- 855. 1705 október 4. Hadt. Közl. 1895. 309.[VISSZA]
- 856. 1710 május 25. Arch. R. III. 269.[VISSZA]
- 857. Azért írta 1706 április 13-ikán is, hogy Belényesből nagy erősséget csinálni nincs időnk, kicsinyt és gyengét építeni haszontalan. U. o. I. 523.[VISSZA]
- 858. U. o. II. 234. [VISSZA]
- 859. Arch. R. III. 51.[VISSZA]
- 860. U. o. III. 55.[VISSZA]
- 861. U. o. I. 547-8.[VISSZA]
- 862. U. o. III. 572-590.[VISSZA]
- 863. Jellegzetes kurucz sánczmunkák a sarkadi várból. IV. Vigyázótorony Soós Elemér ezredes rajzai után.[VISSZA]
- 864. Bottyán vára Soós Elemér rajza.[VISSZA]
- 865. U. o. VII. 213. (1706. július 16. Bercsényihez.)[VISSZA]
- 866. A sánczokról most ír egy nagy munkát Soós Elemér honvédezredes úr, ki kéziratából több rajzot volt szíves átengedni könyvem számára.[VISSZA]
- 867. Arch. R. IX. 445.[VISSZA]
- 868. 1707 június 15. Rákóczi-tár, I. 15.[VISSZA]
- 869. Századok, 1895. 855.[VISSZA]
- 870. U. o. 922., 925.[VISSZA]
- 871. Pl. 1704 februárius 15. Hornyik, IV. 282.[VISSZA]
- 872. Arch. R. I. 312.[VISSZA]
- 873. U. o. I. 214.[VISSZA]
- 874. Rákóczi eml. 216-7., 272.[VISSZA]
- 875. Károlyi Sándorhoz. 1705 október 1. Arch. R. I. 427.[VISSZA]
- 876. Bercsényihez Mocsonokról, 1705 július 31. Arch. R. I. 383.[VISSZA]
- 877. Rákóczi eml. 158.; de bevallja, hogy ugyanakkor Egregynél az ő hadának sem volt elég kenyere.[VISSZA]
- 878. Ugocsa Rákóczihoz a szirmai gyűlésből 1709 márczius 20. Tört. Tár, 1901. 408. Több adat a Károlyi-levéltárban.[VISSZA]
- 879. 1707 október 15. Arch. R. II. 115.[VISSZA]
- 880. Kurucz konyha A Pesti Napló Rákóczi-Albuma után.[VISSZA]
- 881. Sőt 1707-ben Orosz Pál tábornok is egy érmelléki «boszorkány«-ra bízta magát. Századok, 1895. 719. De Marosfalván (Léva mellett) magasztaltak egy asszonyt, ki 1708-ig «Isten nevében» hatvannál több sebesültet gyógyított meg. Arch. R. VI. 150. Az ápolás általában magánházakban történt.[VISSZA]
- 882. Rákóczi eml. 163.[VISSZA]
- 883. A debreczeniek ezeket 1703 november 23-ikán már visszakérték. Arch. R. I. 247.[VISSZA]
- 884. Arch. R. I. 214.[VISSZA]
- 885. Századok, 1880. 33.[VISSZA]
- 886. Századok, 1872. 593. Thaly, Adalékok, II. 190.[VISSZA]
- 887. Arch. R. III. 357.[VISSZA]
- 888. 1708 januárius 15. Tört. Tár, 1899., 230.[VISSZA]
- 889. Megfogyott ezredekben kettőt is elégnek tartott. Arch. R. III. 537.[VISSZA]
- 890. U. o. 345-6., 408., 454.[VISSZA]
- 891. 1710 februárius 11. U. o. 345-6.[VISSZA]
- 892. 1704 márcz. 29-31. Tört. Tár, 1896., 7.[VISSZA]
- 893. Arch. R. IV. 350., 439.[VISSZA]
- 894. 1709 június 9. és 1710 július 22. U. o. II, 482. és III. 454. A költségeket emelte, hogy az orvosságokat többnyire Danczkából hozatta.[VISSZA]
- 895. Erdélyi János, Népdalok és Mondák, II. 273. Korát kimutatta Thaly, Adalékok, II. 189.[VISSZA]
- 896. 1760 szeptember 4. Arch. R. II. 534.[VISSZA]
- 897. Rákóczi 1705 augusztus 18. Arch. R. I. 394. V. ö. e könyvben I. 427.[VISSZA]
- 898. Rákóczi 1708 szeptember 14. Arch. R. II. 324.[VISSZA]
- 899. Pl. utóbb 1710-ben a betegeskedő Bercsényi helyett Károlyi és Esterházy Antal tábornagyokkal személyesen vezette a hadjáratot. Hadtört. Közl. 1890., 409.[VISSZA]
- 900. Rákóczi eml. 183.[VISSZA]
- 901. Hadtört. Közl. 1895. 300.[VISSZA]
- 902. Arch. R. III. 258.[VISSZA]
- 903. Rákóczi eml. 183.[VISSZA]
- 904. U. o. 183., 201.[VISSZA]
- 905. Horváth Czirill, M. Irodalomtört. I. 654.[VISSZA]
- 906. Rákóczi eml. 227.[VISSZA]
- 907. U. o. 282.[VISSZA]
- 908. Lovaskapitány cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 909. 1710 november 15. Arch. R. III. 191. Jellemzése Márki, Rákóczi, I. 295-6. Éble, Károlyi Ferencz, I. 1-4. s több helyütt.[VISSZA]
- 910. Hadtört. Közl. 1888. 22.[VISSZA]
- 911. Kiadta Thaly Kálmán, 1901. 8r. XVIII. és 1032. lapon a két Esterházy életrajzával együtt. A hadjárat történetére nézve nagybecsű gyüjtemény.[VISSZA]
- 912. Rákóczi eml. 137-8.[VISSZA]
- 913. 1707 október 24. Arch. R. II. 116.[VISSZA]
- 914. 1708 februárius 6. U. o. II. 165.[VISSZA]
- 915. 1709 július 27. U. o. II. 508.[VISSZA]
- 916. 1710 július 12. U. o. VI. 553.[VISSZA]
- 917. 1704 augusztus 5. Károlyi Okl. V. 103.[VISSZA]
- 918. Rákóczi eml. 121., 172., 177., 181.[VISSZA]
- 919. 1706 április 2. Arch. R. I. 506.[VISSZA]
- 920. 1710 februárius 20. U. o. III. 41.[VISSZA]
- 921. Pöre és mentsége. Hadtört. Közl. 1891. 433-461.[VISSZA]
- 922. 1706 deczember 12. Arch. R. V. 341.[VISSZA]
- 923. 1712 szeptember 7. U. o. VII. 205.[VISSZA]
- 924. Rákóczi eml. 201.[VISSZA]
- 925. Rákóczi, 1705 decz. 30. Arch. R. I. 440.[VISSZA]
- 926. Gróf Barkóczy Ferencz levele Károlyihoz, a Károlyi-levéltárban őrzött eredetiről. Olv. l. a «Hasonmások szövegé»-ben 6. sz. a.
  GRÓF BARKÓCZI LEVELE KÁROLYIHOZ.
  Én Egerbűl hazaérkezvén csak az Boldogságos szűz képeinek sirásit hallottam, egik Varanon, s-a másik Rafajóczon, melyet genuine eő Felségének megh irtam, tudom Kegyelmeddel is fogia eő Felsége közleni, – – [VISSZA]
- 927. Főkapitányi utasítása. Tört. Tár, 1880., 571-6.[VISSZA]
- 928. Századok, 1870., 2. Rákóczi önéletr. 120-1.[VISSZA]
- 929. 1708 április 11. Arch. R. II. 236.[VISSZA]
- 930. 1711 februárius 18. U. o. III. 593. Károlyi önéletírása, II. 295.[VISSZA]
- 931. Rákóczi eml. 118., 246.[VISSZA]
- 932. 1705 június 23. után. Arch. R. I. 354.[VISSZA]
- 933. 1711-ben. Rákóczi eml. 294.[VISSZA]
- 934. Rákóczi eml. 201. Arch. R. I. 484., VII. 215.[VISSZA]
- 935. Pl. Darvas Ferencz (a kiről azt írja Bercsényi a fejedelemnek, hogy «ha malom volna a szája, elgyőzné Ujvárt prófonttal, de sületlen maradna a lisztje». Arch. R. VI. 142.); továbbá Palkovich Ferencz, Szentgyörgyi Horváth Zsigmond, gr. Csáky István, Gyulai Ferencz, Eötvös Miklós, Gellén Gergely, Lipóczi Keczer Sándor szenátor, Beniczky Mátyás, Lónyay Ferencz, Utz Ferencz. Erdélyben Száva Mihály (Tört. Tár, 1906. 45.) A fejedelem méltán mondta (1704 november 13. Hornyik, IV. 336.), hogy a commissariátus is a jó rend és regula ereje és éltetője. Azonban a császári kor hadbiztosait hárpiáknak nevezte. (Önéletr. 72.)[VISSZA]
- 936. Minden ezrednek külön hadbírája volt (Arch. R. I. 519.), de megesett, hogy egyik-másik a nélkül maradt (pl. Buday ezredes, mikor Kajdy István a fejedelemhez utazott. U. o. I. 301.) A hadbírák közt többször emlegetik Kajdy Istvánt, Farkas Mihályt, Horvát Györgyöt, Palugyayt, Szentiványi Ráfaelt, Kajali Pált, Grassalkovics Jánost.[VISSZA]
- 937. 1710 januárius Arch. R. III. 3. Egy 1709 évi névtelen levél szerint, könnyen elvesztjük egész hazánkat ha Csáky-féle parancsnokok alatt hadakozunk. Tört. Tár, 1908. 429.[VISSZA]
- 938. Mikes levelei 1757 deczember 29.[VISSZA]
- 939. 1705 junius 23. Arch. R. I. 353.[VISSZA]
- 940. U. o. I. 355.[VISSZA]
- 941. 1710 július 7. U. o. III. 129.[VISSZA]
- 942. Arch R. X. 2.[VISSZA]
- 943. 1708 október 29. Arch R. II. 363-4. Részegessége miatt már 1705 szeptember 8-ikán megrótta. U. o. I. 409.[VISSZA]
- 944. 1710 május 1. és augusztus 1. Arch. R. III. 417., 475.[VISSZA]
- 945. Thaly jegyzete, Rákóczi eml. 234.[VISSZA]
- 946. U. o. 92.[VISSZA]
- 947. 1710 február 23-24. Arch. III. 48., 50.[VISSZA]
- 948. Rákóczi eml. 270.[VISSZA]
- 949. Élete és hagyatéka. Hadtört. Közl. 1896. 141-160.[VISSZA]
- 950. 1706 márczius 25. Arch. R. V. 66.[VISSZA]
- 951. Berthóty István [VISSZA]
- 952. Vay a fejedelemhez 1705 május 17. U. o. IX. 188.[VISSZA]
- 953. Századok, 1879. 280.[VISSZA]
- 954. 1706 április 17. Arch. R. I. 527.[VISSZA]
- 955. 1706 július 30. U. o. I. 576.[VISSZA]
- 956. 1706 szeptember 21. U. o. I. 626.[VISSZA]
- 957. 1708 szeptember 29. U. o. II. 347.[VISSZA]
- 958. Ezt bőven fejtegette Thaly Bottyán életében és Századok, 1879. 280.[VISSZA]
- 959. Rákóczi eml. 171., 234., 240.[VISSZA]
- 960. 1709 július 13. Arch. R. IX. 699., 711.[VISSZA]
- 961. 1709 junius 19. U. o. II. 487.[VISSZA]
- 962. 1709 junius 4. U. o. II. 478.[VISSZA]
- 963. 1709 április 14. U. o. II. 467.[VISSZA]
- 964. 1709 július 15. U. o. II. 500.[VISSZA]
- 965. Arch. R. I. 567., II. 313.[VISSZA]
- 966. Rákóczi-tár, I. 177-8.[VISSZA]
- 967. 1708 április 6. Arch. R. II. 230.[VISSZA]
- 968. U. o. I. 281.[VISSZA]
- 969. Mint ilyenhez, a fejedelem 39 levelet írt. Arch. R. I. 73-78.[VISSZA]
- 970. Rákóczi eml. 136.[VISSZA]
- 971. U. o. 143.[VISSZA]
- 972. Rákóczi eml. 114., 117., 140., 239., 250., 295. Bercsényi még 1709 junius 14-ikén is kétségbevonta tábornoki rangját. Arch. R. VIII. 62.[VISSZA]
- 973. Rákóczi eml. 185. Arch. R. II. 70.[VISSZA]
- 974. Rákóczi 1710 junius 7. U. o. III. 119.[VISSZA]
- 975. Rákóczi eml. 206. 1708 után ő volt a Moldvába szorúlt bujdosók feje, residense pedig utóbb Dániel Péter. Arch. R. III. 488.[VISSZA]
- 976. 1706 május 25. Arch. I. 549.[VISSZA]
- 977. 1706 április 21. U. o. I. 534.[VISSZA]
- 978. 1704 április 26. U. o. IV. 20.[VISSZA]
- 979. 1709 április 19. U. o. II. 471.[VISSZA]
- 980. Sennyei Istvánhoz írt kemény levele 1704 januárius 3-án. U. o. I. 273-4.[VISSZA]
- 981. Bottyán János [VISSZA]
- 982. Ezt 1710 deczember 29-ikén Rákóczi is kiemeli. Arch. R. III. 327.[VISSZA]
- 983. Életrajza Századok, 1873. 173.[VISSZA]
- 984. 1708 januárius 6. és 1710 deczember 29. Arch. R. II. 276., III. 327.[VISSZA]
- 985. Rákóczi eml. 81.[VISSZA]
- 986. 1704 május 26. Arch. R. IV. 42.[VISSZA]
- 987. Rákóczi eml. 101. Pekri életrajza Szádeczkytől, (Gróf Pekri Lőrincz levéltára,) Századok, 1908. 305-311.[VISSZA]
- 988. 1706 februárius 6-iki és november 5-iki levelei. Antalffy, Petrőczy Katalin, 116.[VISSZA]
- 989. Rákóczi eml. 206.[VISSZA]
- 990. U. o. 233., 250.[VISSZA]
- 991. 1707 november 15. Arch. II. 138.[VISSZA]
- 992. 1708 februárius 3. U. o. II. 161.[VISSZA]
- 993. Károlyi Sándorhoz, 1707 október 15. U. o. II. 115.[VISSZA]
- 994. 1707 október 27. U. o. II. 119.[VISSZA]
- 995. 1707 november 1. U. o. II. 122.[VISSZA]
- 996. 1707 november 15. U. o. II. 138.[VISSZA]
- 997. Cserei, Hist. 415.[VISSZA]
- 998. Petrőczy István, III. István és P. Kata apja (Orsz. Levéltár)[VISSZA]
- 999. Századok, 1908. 418.[VISSZA]
- 1000. Rákóczi eml. 51.[VISSZA]
- 1001. U. o. 177., 294. Századok, 1895. 851.[VISSZA]
- 1002. 1706 május 15. Arch. R. I. 544. Károlyi okl. V. 475.[VISSZA]
- 1003. 1709 április 20. U. o. II. 472-3.[VISSZA]
- 1004. 1711 április 18. U. o. III. 624.[VISSZA]
- 1005. Rákóczi, 1711 április 23. U. o. III. 636.[VISSZA]
- 1006. 1708 márczius 6. U. o. II. 178.[VISSZA]
- 1007. 1710 április 29. U. o. III. 247-250.[VISSZA]
- 1008. 1704 július 18. Tört. Tár, 1906. 46.[VISSZA]
- 1009. Rákóczi eml. 206. Rákóczi 1704 jan. 12. Arch. R. I. 158.[VISSZA]
- 1010. Századok, 1898. 224.[VISSZA]
- 1011. Az 1706 november 22-iki javaslat szerint. Arch. R. V. 3., 16. Bercsényi szerint a három Andrássy és 16 más. U. o. V. 317.[VISSZA]
- 1012. Pl. 1709 május 23. U. o. IX. 671.[VISSZA]
- 1013. Bercsényihez, 1709 márczius 17. Arch. R. II. 467.[VISSZA]
- 1014. 1709 augusztus 13. Arch. R. II. 518.[VISSZA]
- 1015. 1710 július 6. U. o. III. 279.[VISSZA]
- 1016. 1710 július 9. U. o. III. 281.[VISSZA]
- 1017. 1706 október 2. U. o. I. 635.[VISSZA]
- 1018. 1710 februárius 21. U. o. III. 42.[VISSZA]
- 1019. 1710 május 11. U. o. III. 262.[VISSZA]
- 1020. 1707 márczius 23. U. o. II. 59.[VISSZA]
- 1021. 1705 deczember 30. és 1706 augusztus 20. Arch. R. I. 440., 594.[VISSZA]
- 1022. Pl. 1703 szeptember 10. Szatmárt, 1705 Verebélyen a nagyszombati csata után, majd a pudmericzi csata előtt augusztus 10-ikén, 1706 februárius 13-ikán Miskolczon, 1707 februárius 2-ikán Rozsnyón, 1708 július 24-ikén Krakovánban, július 29-30-ikán Brezován, 1709 januárius 15., februárius 18-19. Munkácson, május 27. Patakon, junius 10-12. Enyiczkén, július 3. Patakon, november 16-17. Varannón, deczember 8-9-ikén Hrabóczon, 1711 januárius 31-ikén Olcsván.[VISSZA]
- 1023. Rákóczi eml. 246.[VISSZA]
- 1024. Arch. R. I. 355. Czélzása Esterházy Dánielre vonatkozik.[VISSZA]
- 1025. 1706 februárius 24. Károlyi okl. V. 405.[VISSZA]
- 1026. Pl. 1708 július 24. Rákóczi-tár, 1. 147.[VISSZA]
- 1027. Rákóczi 1708 februárius 25. Századok, 1873.-38.[VISSZA]
- 1028. Rákóczi eml. 97.[VISSZA]
- 1029. A fejedelem patikárius ábrázatúnak mondta. 1709 januárius 29. Arch. R. II. 440.[VISSZA]
- 1030. Mellőzve ezeket és a kik idővel tábornokok lettek, brigadérosok voltak: Chassant, gr. Csáky László, Damoiseau, Domokos Ferencz, Esze Tamás, báró Jósika Dániel, Kisfaludy György és László, Le Maire, De la Motte, Nárai Nyáray László, Ordódy György, báró Perényi Miklós, Radics András, Réthey György és János, báró Sennyey Ferencz helyettese, Szalay Pál, Szentiványi János, Szentpétery Imre, Szűcs István, Vass Sándor, Vay László.[VISSZA]
- 1031. Rákóczi eml. 97. és 1707 április 15. Arch. R. V. 397.[VISSZA]
- 1032. 1708 februárius 6. U. o. II. 164.[VISSZA]
- 1033. 1708 márczius 2. U. o. II. 174.[VISSZA]
- 1034. Csajági János [VISSZA]
- 1035. Századok, 1898. 811-813.[VISSZA]
- 1036. 1710 márczius 19. Arch. R. III. 373.[VISSZA]
- 1037. 1708 márczius 2. U. o. II. 173.[VISSZA]
- 1038. Bercsényihez, 1708 márczius 30. U. o. II. 220.[VISSZA]
- 1039. Kikapó, de vitéz és literátus ember, írta Bercsényi a fejedelemnek. Arch. R. VI. 425.[VISSZA]
- 1040. A fejedelem szerint régi, tanúlt, kemény ember. U. o. I. 148.[VISSZA]
- 1041. Őrmesterből lett huszárezredes. Századok, 1873. 179-181.[VISSZA]
- 1042. Rákóczi 1710 februárius 21. Arch. R. III. 46. Az ezredekről való intézkedéseire nézve jellemző az 1707 április 24-ikén kelt parancsolat. U. o. III. 70-71.[VISSZA]
- 1043. Csáki András (1706 ápr. 11.)[VISSZA]
- 1044. Szentiványi János (U. o.)[VISSZA]
- 1045. 1706 deczember 12. U. o. V. 338.[VISSZA]
- 1046. Rákóczi Eml. 42., 84., 86., 94.[VISSZA]
- 1047. U. o. 97., 116., 120., 125-7.[VISSZA]
- 1048. U. o. 127.[VISSZA]
- 1049. U. o. 215-6.[VISSZA]
- 1050. U. o. 240.[VISSZA]
- 1051. U. o. 284., 297.[VISSZA]
- 1052. 1706 május 15. Arch. R. 544.[VISSZA]
- 1053. Károlyi Sándorhoz, 1707 szeptember 11. U. o. II. 99.[VISSZA]
- 1054. 1707 szeptember 2. és október 14. Arch. R. II. 112. és Károlyi-Okl. V. 678.[VISSZA]
- 1055. Halász Péter [VISSZA]
- 1056. Gróf Gyulai István arczképeit a maros-németii gróf Kuun-kastélyban lévő eredetiek után Vadnai Béla dévai fényképész fényképezte.[VISSZA]
- 1057. 1707 június 21. Századok, 1895. 854-5.[VISSZA]
- 1058. 1704 márczius 15. Arch. R. I. 164.[VISSZA]
- 1059. Sennyey Istvánnak 1703 november 1. U. o. 1. 235.[VISSZA]
- 1060. 1708 szeptember 2. U. o. IX. 543.[VISSZA]
- 1061. 1710 februárius 25. Hadtört. Közl. 1892. 274.[VISSZA]
- 1062. 1704 június 14. U. o. 1890. 448.[VISSZA]
- 1063. 1707 november 8. Arch. R. II. 135.[VISSZA]
- 1064. 1708 október 9. U. o. II. 350.[VISSZA]
- 1065. 1708 október 29. U. o. II. 363.[VISSZA]
- 1066. 1709 januárius 29. U. o. II. 439.[VISSZA]
- 1067. 1710 februárius 21. U. o. III. 45-46.[VISSZA]
- 1068. 1710 márczius 8. U. o. III. 61.[VISSZA]
- 1069. 1710 szeptember 24. U. o. III. 169.[VISSZA]
- 1070. 1710 augusztus 10. U. o. III. 361.[VISSZA]
- 1071. 1706 május 26. Erd. N. Múzeum törzsgyűjt.[VISSZA]
- 1072. Gróf Gyulai Ferencz arczképeit a maros-németii gróf Kuun-kastélyban lévő eredetiek után Vadnai Béla dévai fényképész fényképezte.[VISSZA]
- 1073. A főhadsegéd esküje: Tört. Tár, 1881. 171. l. (Formula juramenti generalis adjutanti.)[VISSZA]
- 1074. 1704. Arch. R. I. 167.[VISSZA]
- 1075. 1706. U. o. I. 445. 526. Tört. Tár, 1890. 417.[VISSZA]
- 1076. 1707. Rákóczi-tár, I. 19., 42., 48., 83. Arch. R. II. 460.[VISSZA]
- 1077. 1708. Arch. R. VI. 18. A trencséni csata után átszökött a császáriakhoz.[VISSZA]
- 1078. 1709. U. o. I. 217.[VISSZA]
- 1079. 1710. Arch. R. III. 368., 386., 387., 390-1., 402., 504., 544.[VISSZA]
- 1080. 1711. U. o. III. 692. Székelyhidy a száműzetésbe is követte a fejedelmet, ki Javoróvból több küldetéssel látta el.[VISSZA]
- 1081. Pl. 1707-ben a dunántúli hadtestben (3 ezred elhagyásával) 9039 embert mutattak ki; és pedig 81 törzstisztet, 578 főtisztet, 8315 legényt, 66 számfölötti és 179 önkéntes tisztet és legényt. Arch. R. IX. 452-3.[VISSZA]
- 1082. 1706 februárius 9. Károlyi-Okl. V. 394.[VISSZA]
- 1083. 1710 április 29. Arch. R. III. 249. Példák u. o. II. 113., 118., IX. 340. Simonyi, I. 240.[VISSZA]
- 1084. Simonyi, I. 342.[VISSZA]
- 1085. Egy lengyel kir. tanácsos levele. Thaly, Tört. Kalászok, 205.[VISSZA]
- 1086. 1706 november 30. Hadtört. Közl. 1895. 323.[VISSZA]
- 1087. 1710. Arch. R. III. 277.[VISSZA]
- 1088. Századok, 1886. 345-6.[VISSZA]
- 1089. U. o. 1888. 45. Egy ilyen tíz aranypénzt nyomott. Rákóczi emlékérmeiről öt kép kiséretében értekezett Rampacher Pál a Nummismatikai Közlönyben, 1907.[VISSZA]
- 1090. Rákóczi-tár, I. 45. és Hadtört. közl. 1895. 337.[VISSZA]
- 1091. Hadtört. Közl. 1891. 15.[VISSZA]
- 1092. Rákóczi eml. 213.[VISSZA]
- 1093. Zászlótartó cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 1094. 1710 februárius 25. Hadtört. Közl. 1892. 276.[VISSZA]
- 1095. 1708 október 9. Arch. R. II. 350. Különben föltette, hogy Bercsényinek ő iránta is lehet balitélete. U. o. 369.[VISSZA]
- 1096. 1709. szeptember 20. U. o. II. 548.[VISSZA]
- 1097. 1710 februárius 27. Szalay, Rákóczi bujdosása, 3.[VISSZA]
- 1098. Levele Du Héronhoz 1702 április 7. Thaly, Bercsényi, II. 448. Első kiáltványa 1703 május 12. Önéletr. 161., 169. Eml. 95.[VISSZA]
- 1099. 1704 augusztus 25. Károlyi-Okl. V. 149.[VISSZA]
- 1100. 1705 április 26. U. o. V. 188.[VISSZA]
- 1101. 1704 márczius 15. Arch. R. I. 80. Gődény Pált is a miatt nem büntette súlyosabban, mivel «egy lévén azok közől, kik elsőben fegyvert fogtak, nem kívánta szomorítani.» 1705 június 10. U. o. 219.[VISSZA]
- 1102. Rákóczi eml. 197. Forgách valóban már 1704 augusztus 5-ikén megírta Károlyinak, hogy ha a fejedelem idején nem vet kapuczámét a katonák orrára, az ördög kommandérozza őket. Károlyi-Okl. V. 102.[VISSZA]
- 1103. Századok, 1882. 534.[VISSZA]
- 1104. 1705 szeptember 7. Arch. R. I. 411.[VISSZA]
- 1105. 1706 április 8. U. o. I. 530.[VISSZA]
- 1106. Utasítása Károlyihoz, 1706 augusztus 17. U. o. I. 591.[VISSZA]
- 1107. 1710 márczius 31. U. o. III. 223.[VISSZA]
- 1108. 1703 szeptember 7. Tört. Tár, 1904. 37.[VISSZA]
- 1109. Századok, 1879. 380.[VISSZA]
- 1110. 1703 november 24. Arch. R. I. 146.[VISSZA]
- 1111. 1704 márczius 5. U. o. I. 214.[VISSZA]
- 1112. 1706 augusztus 1. U. o. I. 443.[VISSZA]
- 1113. 1705 deczember 20. U. o. I. 440.[VISSZA]
- 1114. Rákóczi eml. 193.[VISSZA]
- 1115. Vádolták, hogy gátolja őket cselekvésökben. U. o. 240.[VISSZA]
- 1116. Trombitás cz. képeinket gr. Bethlen Miklós bethlen-szentmiklósi kastélyában lévő képekről ifj. Pákey Lajos fényképezte.[VISSZA]
- 1117. Tört. Tár, 1906. 23-24.[VISSZA]
- 1118. Forgách Simonhoz, 1706 szeptember 21. Arch. R. I. 627.[VISSZA]
- 1119. 1706 április 13. U. o. I. 522-3. Kárdyi-Okl. V. 448.[VISSZA]
- 1120. 1706 július 23. U. o. I. 569.[VISSZA]
- 1121. 1704 április 9. Károlyi-Okl. V. 75.[VISSZA]
- 1122. 1707 október 7. Arch. R. II. 111.[VISSZA]
- 1123. 1707 november 15. U. o. II. 140.[VISSZA]
- 1124. 1708 november 3. U. o. II. 366.[VISSZA]
- 1125. 1709 augusztus 6. U. o. II. 513.[VISSZA]
- 1126. 1708 november 3. U. o. II. 366.[VISSZA]
- 1127. Gróf Esterházy Antal gyermekkori arczképe a kismartoni eredeti olajfestményről készült.[VISSZA]
- 1128. 1710 április 4. Arch. R. III. 229.[VISSZA]
- 1129. Rákóczi eml. 238.[VISSZA]
- 1130. Bercsényi a fejedelemhez 1709 szeptember 24. Arch. R. VI. 346.[VISSZA]
- 1131. 1708 szeptember. U. o. II. 321.[VISSZA]
- 1132. 1709 márczius 13. U. o. II. 455.[VISSZA]
- 1133. 1708 október 22. és 1710 márczius 12. U. o. II. 358., III. 65.[VISSZA]
- 1134. Sréter János arczképe a Történeti Arczképcsarnokban lévő eredeti olaj-festményről készült.[VISSZA]
- 1135. 1704 április 26. utasítása. (Instructio pro generoso Francisco Lónyai.) Hadtört. Közl. 1891. 132.[VISSZA]
- 1136. Rákóczi emlékiratai, 123. Arch. R. II. 170.[VISSZA]
- 1137. Hadtört. Közl. 1891. 132-4. Czuberka, Kuruczkori fegyverek, 38-9.[VISSZA]
- 1138. U. o. 1891. Thaly, Kalászok, 234.[VISSZA]
- 1139. Szaniszló naplója. Tört. Tár, 1890, 319.[VISSZA]
- 1140. 1707 márczius 27. Arch. R. II. 72.[VISSZA]
- 1141. Tört. Tár, 1882. 572., 574.; 1888. 790. Századok, 1898. 809. A puskakészítésre nézve 1. Czuberka, 94-97.[VISSZA]
- 1142. Tört. Tár, 1882. 560.[VISSZA]
- 1143. Századok, 1873. 22. Thaly, Bercsényi, II. 521.[VISSZA]
- 1144. Kurucz ágyú Czuberka Alfréd «Kuruczkori fegyverek 1906.» (Mívelődéstört. Értekezések 21. sz.) cz. művéből.[VISSZA]
- 1145. Hadtört. Közl. 1891. 135.[VISSZA]
- 1146. Századok, 1896. III.[VISSZA]
- 1147. Századok, 1882. 576. Arch. R. V. 404.[VISSZA]
- 1148. Századok, 1882. 575-6. Arch. R. VI. 84.[VISSZA]
- 1149. 1706 május 15. Arch. R. I. 545.[VISSZA]
- 1150. 1708 jan. 13. Arch. R. II. 152. Rákóczi ágyúöntő műhelyeiről Czuberka, id. h. 76-8.[VISSZA]
- 1151. Századok, 1882. 575. Rendesen Pro Libertate fölirattal voltak ellátva.[VISSZA]
- 1152. 1710 szeptember 8. Arch. R. III. 533. V. ö. Arch. Közl. 1878. XII. 84.[VISSZA]
- 1153. Tulipános puskaportartó Czuberka Alfréd «Kuruczkori fegyverek 1906.» (Mívelődéstört. Értekezések 21. sz.) cz. művéből.[VISSZA]
- 1154. Czuberka, id. h. 45.[VISSZA]
- 1155. Tört. Tár, 1882. 575.[VISSZA]
- 1156. Részletesebben Czuberka, id. h. 44-52. Gazdaságtört. Szemle, 1898. 418-9.[VISSZA]
- 1157. Utasítása Gazdaságtört. Szemle, 1898. 529-532.[VISSZA]
- 1158. Czuberka, 47-50. A gyár igazgatója, Bélay Ferencz szerint ott 1707 augusztus 1-től 1708 januárius 31-ikéig 15 főzőüst mellett 11 magyar és 4 német salétromfőző dolgozott: ez utóbbiak szertűzérségi hadifoglyok voltak. Tört. Tár, 1882. 573-4.[VISSZA]
- 1159. 1707 márczius 10. Arch. R. II. 40.[VISSZA]
- 1160. Magyar Hírmondó, 1794. I. 205.[VISSZA]
- 1161. Fráter Erzsébet tőrös hajtűje az Erd. Múzeum régiségtárában lévő eredeti után.[VISSZA]
- 1162. Rákóczi-Tár, I. 212., stb.[VISSZA]
- 1163. Arch. R. 624., 631.[VISSZA]
- 1164. 1703 deczember 12. U. o. I. 193.[VISSZA]
- 1165. 1706 április 3. U. o. I. 506.[VISSZA]
- 1166. Thaly, Tanulmányok, 38.[VISSZA]
- 1167. Arch. R. III. 396., 705.[VISSZA]
- 1168. Czuberka, 95.[VISSZA]
- 1169. Arch. R. III. 222. V. ö. u. o. II. 42.[VISSZA]
- 1170. Tört. Tár, 1881. 165.[VISSZA]
- 1171. Thaly Kálmán adatai u. o. 1882. 564.[VISSZA]
- 1172. Századok, 1895. 926.[VISSZA]
- 1173. Perényi Miklóshoz, 1710 július 26. Arch. R. III. 464-5.[VISSZA]
- 1174. Tört. Tár, 1886. 595. Arch. R. II. 40.[VISSZA]
- 1175. Tört. Tár, 1888. 790.[VISSZA]
- 1176. Karabélyok Czuberka Alfréd «Kuruczkori fegyverek 1906.» (Mívelődéstört. Értekezések 21. sz.) cz. művéből.[VISSZA]
- 1177. Rákóczi eml 31., 90-99. Önéletrajz, 169. Arch. R. I. 177. Századok, 1874., 412. A részletekre nézve l. Czuberka többször idézett értekezését. (Kuruczkori fegyverek. Bpest, 1906. 8r. 159 lapon összesen hét fejezetben, a tárgyra vonatkozó bő bibliographiával.)[VISSZA]
- 1178. Rákóczi eml. 213.[VISSZA]
- 1179. Arch. R. I. 201.[VISSZA]
- 1180. Rákóczi-kardok a Pesti Napló Rákóczi-Albumából (36. l.).[VISSZA]
- 1181. Magyarúl ilyenformán lehetne: Fejedelem Rákóczi Isten Nevében Győzni indúl Ausztriába.[VISSZA]
- 1182. Sugárágyú Czuberka Alfréd «Kuruczkori fegyverek 1906.» (Mívelődéstört. Értekezések 21. sz.) cz. művéből.[VISSZA]
- 1183. A fejedelem fegyvereinek jegyzéke 1708-ból: Tört. Tár, 1879. 176-8. 1683. május 8-ikáról és június 22-ikéről U. o. 1889. 12-15. 1688-ban elkobzott családi kardjai: Radvánszky, Magyar Családélet, II. 387. Fegyverhordozóinak utasítása. Tört. Tár, 1881. 158-9. Rákóczi fegyvereinek leírása: Czuberka, Kuruczkori fegyverek, 20., 22., 31., 36.; a kurucz kardokról, u. o. 4-39. l. Czuberka a kurucz fegyvereknek megbízható és részletes leírását adja.[VISSZA]
- 1184. Bercsényi bíráló levelei 1710-ből. Arch. R. VI. 516-7., 520., 523. 1711. deczember 23. Szalay, Rákóczi bujd. 227.[VISSZA]
- 1185. Seregbontó Czuberka Alfréd «Kuruczkori fegyverek 1906.» (Mívelődéstört. Értekezések 21. sz.) cz. művéből.[VISSZA]
- 1186. Mindjárt a hadjárat elején. Hadtört. Közl. 1888. 21. De ezt a fejedelem Szibériába valónak tartotta. Arch. R. II. 206.[VISSZA]
- 1187. Századok, 1882. 575.[VISSZA]
- 1188. Az ágyúk részletes ösmertetése Thalynál, Arch. Ért. X. 56. és Czuberkánál, 53-82.[VISSZA]
- 1189. Arch. R. VIII. 403. A bőrágyúk kimentek a divatból, de a fejedelem most egy franczia mester javitása szerint tett velök új kisérletet.[VISSZA]
- 1190. Czuberka, 80-82. Századok, 1879. 392.[VISSZA]
- 1191. Századok, 1874. 412. Arch. R. I. 110., 444.[VISSZA]
- 1192. 1707 június 1. Századok, 1895. 636. [VISSZA]
- 1193. Arch. R. I. 92.[VISSZA]
- 1194. Pl. Kassán 1708 április 14. Rákóczi-tár, I. 115.[VISSZA]
- 1195. Századok, 1879., 394.[VISSZA]
- 1196. Kurucz fokos Ifj. Wolf Gyula fényképe után.[VISSZA]
- 1197. A kézi lövőfegyverekről Czuberka, 82-101.[VISSZA]
- 1198. Rákóczi rendelete 1706-ból. Tört. Tár, 1882., 557. A fejedelem ezt jobbnak tartotta a kétkerekű seregbontónál, melyet Szentiványi javasolt.[VISSZA]
- 1199. 1704-ből. U. o. 1884. 152. Rákócziéknak a regéczi várban már 1683-ban voltak díszes krompachi puskáik. U. o. 1889. 15.[VISSZA]
- 1200. Bottyán a fejedelemhez, 1709 junius 22. Arch. R. IX. 685.[VISSZA]
- 1201. 1706 április 30. U. o. I. 539.[VISSZA]
- 1202. Arch. R. II. 183., 392., 410.; III. 341-2.[VISSZA]
- 1203. A fejedelem pantallérja: Tört. Tár, 1882. 748.[VISSZA]
- 1204. Pl. 1706 november 28. Arch. R. I. 687. [VISSZA]
- 1205. 1706 augusztus 11. U. o. 444.[VISSZA]
- 1206. Mordály Czuberka Alfréd «Kuruczkori fegyverek 1906.» (Mívelődéstört. Értekezések 21. sz.) cz. művéből.[VISSZA]
- 1207. Ezen fejezet élén, 214-15. l. Egyéb tüzes szerszámokról és hadi eszközökről 1. Czuberkánál, 102-106.[VISSZA]
- 1208. A M. Nemz. Múzeumban.[VISSZA]
- 1209. Arch. R. X. 3.[VISSZA]
- 1210. Hadtört. Közl. 1891. II.[VISSZA]
- 1211. Arch. R. I. 407.[VISSZA]
- 1212. Arczképeik e mű I. 232., 528., 530-1. l.[VISSZA]
- 1213. Rákóczi eml. 81.[VISSZA]
- 1214. 1703 november 24. Arch. R. I. 146.[VISSZA]
- 1215. U. o. I. 136., 144.[VISSZA]
- 1216. U. o. I. 174.[VISSZA]
- 1217. Szigorú rendelete Károlyihoz Terebesről, 1707 szept. 10. Károlyi-Okl. V. 684-5.[VISSZA]
- 1218. Pester Lloyd, 1906. 263. r. sz. és Századok, 1880. 118. Történelmi Tár, 1882. 557.[VISSZA]
- 1219. Arch. R. VI. 496. (Extractus super universali perceptione et erogatione vestiturae militaris. U. o. 492-7.)[VISSZA]
- 1220. Ocskay tarsolya az Ocskay Mária bárónő birtokában levő eredetiről.[VISSZA]
- 1221. 1705 október 11. Arch. R. IX. 239., 267-9.[VISSZA]
- 1222. Erdélyi Nemz. Múzeum, oklevelek törzsgyűjteménye.[VISSZA]
- 1223. 1706. márczius 8. Egerből Károlyihoz. Arch. R. I. 480.[VISSZA]
- 1224. Remonstratio perceptionum et erogationum. Arch. R. II. 420-2.[VISSZA]
- 1225. U. o. II. 385-6., 418-9. De csak 24.000 véget tartott meg. U. o. II. 162.[VISSZA]
- 1226. U. o. II. 419-420.[VISSZA]
- 1227. U. o. II. 375., 382-3.[VISSZA]
- 1228. 1708 július 19. U. o. II. 293.[VISSZA]
- 1229. Rawitsch poseni várost 1632-ben sziléziaiak alapították, de éppen 1707-ben az oroszok fölégették s így a virágzó posztógyártás különben is megakadt.[VISSZA]
- 1230. Arch. R. II. 182.[VISSZA]
- 1231. 1706 július 21. U. o. I. 563. Azonban Károlyi még a sereg ellátásának legjobb napjaiban is (1707 augusztus 24.) figyelmeztette a fejedelmet, hogy Bonefous ezredében a szolgálatra képes 200 ember »Ádám atyánk öltözetében nem tudja, októberben mint érkezik a berdó-kiáltásra.» De hozzáteszi, hogy ez nem a fejedelmen s nem az országon múlt, mert ezek kiadatták a szükséges posztót. (Károlyi-Okl. v. 663. A posztó-kezelésről elég részletes adatok maradtak fenn.[VISSZA]
- 1232. Ruhaszükséglet 3273 kurucz számára: Századok, 1880. 118.[VISSZA]
- 1233. 1707 junius II. Századok, 1895. 737.[VISSZA]
- 1234. U. o. 855., 922.[VISSZA]
- 1235. Arch. R. III. 221-2.[VISSZA]
- 1236. Tört. Tár, 1882., 755., 758.[VISSZA]
- 1237. 1710 április 27. Arch. R. III. 407.[VISSZA]
- 1238. 1710 szeptember 7. U. o. III. 500.[VISSZA]
- 1239. 1710 februárius 6. U. o. III. 18. Camisole = chemisette = melltyű.[VISSZA]
- 1240. Tört. Tár, 1882., 756. 1709 október 12-én udv. embereinek egy része már oly rongyos volt, hogy nem kísérhette el őt a huszti gyűlésre. U. o. 1883., 195. 1710 szeptember 27-ikén pedig Sibrik Miklós udvarmester azt írta Szerencsről, hogy az udvar ott fogyatkozott, ruhátlan állapottal van. Szégyenli így nézni egy fejedelem udvarát. U. o. 401.[VISSZA]
- 1241. U. o. 1882. 758-9.[VISSZA]
- 1242. Arch. R. II. 608-9.[VISSZA]
- 1243. U. o. II. 345.[VISSZA]
- 1244. U. o. II. 272.[VISSZA]
- 1245. U. o. II. 287.[VISSZA]
- 1246. Károlyihoz Egerből, 1706 januárius 9. U. o. I. 516.[VISSZA]
- 1247. Arch. R. VI. 492-7.[VISSZA]
- 1248. Csatakép a kurucz világból Rugendas György Fülöp metszetei a Szépművészeti Múzeum Lanfranconi-gyűjteményében.[VISSZA]
- 1249. Közli Hornyik, Kecskemét, IV. 282.[VISSZA]
- 1250. 1704 szeptember 6. Borovszky, Csanád, I. 313-4.[VISSZA]
- 1251. Szendrei, Miskolcz tört. III. 410.[VISSZA]
- 1252. 1703 deczember 21. Arch. R. I. 153.[VISSZA]
- 1253. 1703 deczember 9. U. o. I. 191.[VISSZA]
- 1254. 1706 deczember 15. U. o. I. 656.[VISSZA]
- 1255. 1705 május 24. U. o. IV. 549. Szentiványi János viszont (1707 november 2.) arra kérte Károlyit, hogy «necsak az öt árpakenyeret, de ez a had nagyobbára kálvinista lévén – úgy hiszi, a pápista sem mond mást – a két hal helyett az Izrael népe idejében a pusztában repülő fürjhúst, akár pedig a Tiszán innen termett szarvashúst hozzon magával», mert a nép nagyon szorong s attól fél, az egész földön apostolok oszlása lesz. Károlyi-Okl. V. 720.[VISSZA]
- 1256. Stepney 1705 márczius 25. Simonyi, II. 51. A császáriak élelmezése ellen sok volt a panasz; pl. 1705 november 16-ikán Károlyi szerint «ma 15 napja, hogy (a császáriaknak) kenyerök nincsen: sült tökkel, tengerivel élnek». Századok, 1898. 735. A fejedelem is igen rossznak mondta a császáriak élelmezését. Eml. 158. és Századok, 1873. 22. Elég adat van erről a Feldzeuge des Prinzen Eugenben is.[VISSZA]
- 1257. Arch. R. V. 263.[VISSZA]
- 1258. 1704 április 20. U. o. I. 84.[VISSZA]
- 1259. 1704 május 17. U. o. I. 87.[VISSZA]
- 1260. 1704 januárius 30. U. o. I. 290.[VISSZA]
- 1261. Csatakép a kurucz világból Rugendas György Fülöp metszetei a Szépművészeti Múzeum Lanfranconi-gyűjteményében.[VISSZA]
- 1262. Rákóczi eml. 175., 237. V. ö. 1706 márczius 29-iki levelével. Arch. R. I. 501.[VISSZA]
- 1263. 1706 szeptember 22. Arch. R. I. 627.[VISSZA]
- 1264. 1707 október 7. Arch. R. II. 111.[VISSZA]
- 1265. 1706 januárius 9. U. o. I. 466. Éble, Károlyi Ferencz, I. 52-53.[VISSZA]
- 1266. 1707 szeptember 22. Arch. R. II. 105.[VISSZA]
- 1267. Rákóczi 1709. július 20. U. o. II. 502.[VISSZA]
- 1268. Károlyi a fejedelemhez, 1707. augusztus. Károlyi-Okl. V. 647.[VISSZA]
- 1269. 1705 július 30. U. o. V. 257.[VISSZA]
- 1270. 1706 április 9. Arch. R. I. 517.[VISSZA]
- 1271. 1709 július 20. U. o. II. 503.[VISSZA]
- 1272. Csatakép a kurucz világból Rugendas György Fülöp metszetei a Szépművészeti Múzeum Lanfranconi-gyűjteményében.[VISSZA]
- 1273. Arch. R. III. 271.[VISSZA]
- 1274. U. o. III. 573-4.[VISSZA]
- 1275. U. o. III. 384.[VISSZA]
- 1276. Medows Harleynak, 1708. márczius 31. Simonyi, III. 371.[VISSZA]
- 1277. Arch. R. II. 455., 467.[VISSZA]
- 1278. U. o. III. 88.[VISSZA]
- 1279. U. o. III. 190.[VISSZA]
- 1280. Rákóczi eml. 217., 272. L. különösen Thaly Ocskaiját, I-II.[VISSZA]
- 1281. Arch. R. II. 504.[VISSZA]
- 1282. U. o. III. 74.[VISSZA]
- 1283. U. o. III. 222.[VISSZA]
- 1284. U. o. III. 75-6.[VISSZA]
- 1285. U. o. III. 196.[VISSZA]
- 1286. Rákóczi eml. 284. Az ellenséget minden eleségtől elvágni törekedett.[VISSZA]
- 1287. 1703 november 8. Arch. R. I. 142. 1704 október 11. U. o. I. 226. 1706 április 9. U. o. I. 516. 1707 november 15. U. o. II. 139.[VISSZA]
- 1288. Rákóczi eml. 216., 256.[VISSZA]
- 1289. 1706 Rákóczi-lt. 1793. és 1824 sz. Említi Arch. R. I. 33., 34.[VISSZA]
- 1290. 1704 november 13. Hornyik, IV. 337.[VISSZA]
- 1291. 1705 június 14. Arch. R. I. 432.[VISSZA]
- 1292. 1706 deczember 1. U. o. V. 332-3.[VISSZA]
- 1293. 1710 június 7. U. o. III. 271.[VISSZA]
- 1294. 1710 junius 7. U. o. III. 271.[VISSZA]
- 1295. Károlyihoz Egerből, 1706 április 18. U. o. I. 529.[VISSZA]
- 1296. 1704. julius 8. Tört. Tár, 1906. 21.[VISSZA]
- 1297. 1706. november 30. Hadtört. Közlemények, 1895. 323.[VISSZA]