NYOLCZADIK KÖNYV.
NEMZETI MŰVELTSÉG

I.
A VALLÁSSZABADSÁG.

156. A VALLÁSSZABADSÁG EMLÉKÉRME.
(Rajzolta Dörre Tivadar.)[2139]

RÁKÓCZI az állam boldogúlását és felvirágzását nemcsak gazdasági, katonai és politikai, hanem szellemi intézményeink, különösen a vallásosság és közerkölcsiség fejlesztésétől is várta. Az egyház és az állam közt, az ő felfogása szerint, olyan harmóniának kell lennie, mint a test és a lélek közt; amaz a jövendő, emez a jelen élet biztosítására törekszik. S minden szeretetnek, tehát a hazaszeretetnek is forrása a hit, a mely Istennek világossága s nem emberi munka. Vallásosságot követelt minden felekezettől, mert csak istenfélő emberektől várt alattvalói hűséget.[2140] Egy nappal fölkelésének megkezdése előtt papot kért maga mellé Ungvárról, mert hite nem engedi, hogy sokáig legyen lelkiatya nélkűl. A papot, ki hivatását teljesíteni készűlt, a császáriak elfogták.[2141] Mint vezérlő fejedelem, udvari főkapitányának első gondjává tette, hogy ápolja az isteni félelmet és a vallásosságot s mindenkit a maga vallása szerint való istentiszteletre szorítson.[2142] A táborba mindenüvé magával vitte térdeplő keleti szőnyegét,[2143] és kápolnás ládáját a kereszttel, kehelylyel stb.[2144] Ő is, Forgách tábornok is, imádságokat írt a vitézek számára,[2145] s képmutatónak ezért épp oly kevéssé tarthatták, mint a hadak élén imádkozó Bethlent, Gusztáv Adolfot, Cromwellt, a kik valamennyien protestánsok voltak. A kálvinista Róma bírája, Dobozy István is arra intette a debreczenieket,[2146] hogy elfordúl tőlük az Isten, ha jobban nem térnek hozzá. «Nem volna ideje még az urak sok vendégeskedésének, tánczolásának s afféléknek. Éjjel-nappali könyörgés, böjtölés volna tisztünk. Bizonyára tartok, arra ne jussunk, a mire a zsidók.» A fejedelem kezdettől fogva megkövetelte a katonák reggeli s esteli imádkozását.[2147] Minden ezredbe tábori papokat rendelt, hogy elejét vegye a hadak közt elterjedt «buzgóságtalanságnak» s az istentiszteletet mindenki a maga hite és vallása szerint gyakorolhassa, az erkölcstelen életet megjobbítsa.[2148] Mikor Bercsényi a szécsényi országgyűlésen a vallásvita hevében elkáromkodta magát, a fejedelem nyiltan megkérdezte tőle, hogyan legyen a katonaság jámbor és ájtatos, ha a tisztek sőt a tábornokok maguk is mosdatlan szájjal káromkodnak? «Felséged katonái olyanok, mint az apáczák lovai – felelt Forgách Simon. – Azok sem mennek, ha a nyeregből amúgy istenesen, síma szelíd hangon szólnak hozzájok; de ha káromkodik, szitkozódik az ember, mindjárt neki vágtatnak a legnagyobb akadálynak és semmitől sem tartva, összegázolják».[2149]

Külön lesz még szó arról a mély vallásosságról, mely az ő nagy lelkét betöltötte,[2150] de már itten is utalni kell rá, hogy a nép valóban hitt az ő mély vallásosságában. Ezért történt, hogy kuruczai, a kik kilencztizedrészben protestánsok voltak, zúgolódás nélkűl nézték, midőn az állam öröm- és gyászünnepeit katholikus szertartás szerint ülte meg. Mindennap, még a legkisebb faluban is, misét hallgatott. A nagyhéten szorgalmasan járt a templomba; a feltámadásra éjfél után szövétnekek világítása mellett ágyúdörgés és puskaropogás közt vonúlt; hajadonfővel haladt az úrnapi körmenetben. Az egyházi ünnepeket nagy fénynyel tartotta meg, miközben a nép szemeláttára földreborúlva ájtatoskodott. Hadjáratba vonúltakor az oltár előtt térdepelve fogadta a püspök áldását, hogy az Úristen szerencséssé tegye hadakozását.[2151] Ki vonhatta volna ki magát annak a jelenetnek varázsa alól, mikor a nemes ifjak új zászlaját az oltár előtt szívéhez szorította, megcsókolta s könnyeivel áztatva nyújtotta oda a haza reményeinek, hogy majdan győzelemre vigyék?[2152] Ki gúnyolódott volna azon, hogy szabadulása emlékére minden hétfőn bőjtölt?[2153] Hiszen ez a szabadúlás hozta meg a nemzet reményét; s a pénteket éppen a protestáns többségű sárospataki országgyűlés rendelte országos böjtűl, hogy megengesztelje Isten haragját.[2154] Volt a népben még vallásosság s azt a nemzetet fentartó erők közé sorolták. A fejedelem pedig azt a szabadságot, a melyet a maga hitének nyílt és férfias megvallásában követelt, más felekezeteknek is biztosítani kívánta.

Már a Recrudescuntban a vallásszabadság eltiprását mondta a fölkelés tizenhatodik okának.[2155] Nem ösmerte el a magáénak, de figyelemreméltónak tartotta azt a mindenütt terjesztett manifesztumot,[2156] mely szerint a protestánsok vértanúinak vére követeli az elnyomott lelkiösmeret szabadságát és a templomok visszaadását. «Hogy a szép egyesség a hit s vallások közt megmaradjon», mindjárt akkor (1704 januárius 27-én) megtiltotta a templomok és az iskolák erőszakos visszafoglalását s a vallási ügyek rendezését az országgyűlés feladatának mondta.[2157] A bécsi udvarnak tulajdonította, hogy vallásügyekben katholikusok és protestánsok egyaránt bizalmatlanok voltak iránta. Hír szerint a franczia királylyal titkosan szövetkezett, hogy franczia hadak segítségével irtsa ki Magyarországból a protestánsokat.[2158] Különös föltevés, mivel – saját adata szerint – hadainak 9/10-e protestáns volt. Ha ilyesmit akar, olyan nemes haraggal nem kél ki az ellen, hogy hadaiban elhanyagolják az istentiszteletet s nem rendeli el, hogy azt mindenkinek vallása szerint szünet nélkűl gyakorolják. Minden ezredhez az ezred többségének hite, vallása szerint rendelte ki a tábori lelkészt. Megkereste a különböző felekezetek megyés papságát, hogy hadaiba mindenütt «oly alkalmatos személyt állíttasson, a kinek mind tanítása által, mind kegyes élete példaadásával a vitézlő rend a kegyesség követésére indíttassék és az isteni tisztelet minden napokban az anyaszentegyház bevett szokása szerint gyakoroltassék».[2159]

Gyöngyössy Istvánnal, a költővel együtt, a katholikusok bíztak a katholikus fejedelemben és vezérekben. A költő szerint az volna a dolgok szerencsés folyamának jó kezdete, ha – különösen a vallás ügyében – holmi újításokkal nem idegenítenék el az elméket; hanem félretévén mindent, a mi kedvetlenséget okozhat, szép egyességgel munkálkodnának a haza javán. Azonban a katholikusokat már nemcsak titkon, hanem nyíltan is üldözik; nem a fejedelem parancsából, hanem az ő elnézésével. Ha Telekessy püspök fel nem szólal a fejedelemnél, a prédikátorok majdnem mindenüvé bejutnak s elfoglalják a katholikusok templomait.[2160] A püspök nem járt hiában a fejedelemnél, a ki azonban a nem-katholikusokat is «a jövendő elégtétel reményének fölkeltésével» akarta megnyugtatni. Míg Telekessy I. Lipóttól már 1700-ban kérte a kath. papságot sértő régi törvények eltörlését vagy módosítását, Rákóczitól az ágostaiak a gyöngyösi első értekezleten a vallás szabadságát biztosító törvények helyreállítását követelték.[2161]

Ebben a király, ügyes politikával, megelőzte. 1704 július 20-ikán a vallás szabadságát az 1681. és 1687. évi törvények értelmében biztosította.[2162] De Rákóczi mind a két országgyűlést erőszak alatt állónak tartotta s egyéb törvényeit ez okból nem fogadván el, ezeket sem fogadhatta el.[2163] Azonban a királyéhoz hasonló biztosítást az Okolicsányi Pálra hallgatók a gyöngyösi második értekezleten már hűségök jutalma gyanánt követelték tőle.

A fejedelem – a vármegyékhez intézett rendeletében[2164] – kikelt «némely észvesztésnek nemzetünk közt levő eszközei» ellen, kik boldogan folyó nemzeti munkáját azzal akarják zavarni, hogy a hit és vallások közt egyenetlenséget, kedvetlenséget, haragot támasztanak. A fejedelem, az országgyűlés jóváhagyása reményében, már előbb megengedte a hit és vallások szabad gyakorlatát. Újból elrendelte, hogy a hitet és vallásokat mindenütt szabadon gyakorolják, a templomok és az iskolák a mostani tulajdonosok birtokában maradjanak, de templomokat, iskolákat – a bennök való szabadtanítás joga alapján – más felekezetek is szabadon építhessenek. A dézmák, kvarták, oktávák, szedeczimák a mostani gyakorlatban maradjanak. A stólát mindenki a maga egyháza papjának fizesse. A halottnak a közös haranggal valláskülönbség nélkűl harangozzanak, de a harangozás díját annak az egyháznak adják, a melyhez a halott tartozott. Megkövetelte parancsának szigorú végrehajtását és addig is, míg az ország határozni fog, férfiúnak, nőnek egyaránt megtiltotta a templomok és az iskolák elfoglalását.

Az ágostaiak 1704 november elején sérelmeiket külön emlékiratban terjesztették a hollandi rendek és Anna angol királyné elé. A császár szövetségeseinek megmagyarázták, hogy Rákóczihoz éppen vallásuk régi szabadságának visszavívása reményében csatlakoztak.[2165] Azonban Rákóczi rendelete a Nyitra és a Vág vidékén rettenetes lármát csinált. Itt az idáig csendben levők fölébredtek; pl. Nagyszombatban tíz kálvinista sincs, de már is berzenkednek s mindent követelnek.[2166] Néhány hónap múlva a zólyomlipcsei uradalomban s másutt a protestánsok csaknem szemmel látható támadással foglalták el a kath. templomokat; a kelyheket, szentségtartókat kinevették, a papokat pedig kiverni készűltek.[2167]

Erőt kellett adnia az 1647: V. törvényczikkelynek, a mely a vallásszabadság ügyében dédapja és III. Ferdinánd között kötött linzi békét a Corpus Jurisba iktatta; s a kiegészítésére hozott VI-XIV. törvényczikkelyeknek, a melyek a vitás templomokról intézkedtek. Az evangelikusok panaszkodtak, hogy a VI. t.-cz.-ben felsorolt 90 templomot maig sem kapták vissza. A fejedelem vizsgálatot rendelt és pedig az 1647: VI. t.-cz. 9. §-a alapján Turóczban is. A turóczi prépostság, mely már régebben hűséget esküdött neki, 1705 februárius 3-ikán felszólalt javai összeírása ellen, a melyre okot nem adott s 6-ikán tisztelettel kérdezte, elkobzás czéljából történik-e ez és Beniczky Márton s Prileszky György birtokosok kinek a parancsából járnak el? A prépostság két tagját emlékirattal küldték a fejedelemhez, ki 8-ikán Kistapolcsányban fogadta őket. A fejedelem nem nyilatkozott az összeírás czéljáról s így megmaradt az a gyanú, hogy a papi javakat az állam részére lefoglalni, szekularizálni akarja. De a turócziakat az újabb emlékiratukra februárius 10-ikén adott válasz megnyugtatta.[2168] A fejedelem különben is fonákságnak tartotta, hogy a VI. t.-cz.-ben felsorolt olyan templomokat, a melyeknek hívei az utóbbi félszázadban megint katholikusok lettek, újból a protestánsoknak adjon vissza. Az 1647: XI. t.-cz. értelmében viszont azt sem akarhatta, hogy a tizedet oly kath. papok húzzák, a kiknek az illető községekben már nincsenek híveik. Nem akarta, hogy a máshitűek e miatt továbbra is gyűlöljék a kath. főpapságot, melyet vallásosságból, igazságból, politikából egyaránt kímélni szeretett volna; de esküje s a törvények értelmében a protestánsok jogos kívánságait is teljesíteni óhajtotta. Olyan barátságos kiegyezést ajánlott, melynek egyetlen alapja a lelkiösmeret szabadsága, a vallások háborítatlan gyakorlata legyen.[2169]

157. A PLATTHY-CZÍMER.[2170]

«Micsoda hazafia volnék én, ha nem munkálkodnám hazámnak lelki, testi szabadságát? – írta[2171] a tiszántúli ref. püspöknek, a ki 14 egyházmegyével bejelentette hódolatát. – Kegyelmetek megmaradása, vallásának szabadsága országunknak törvényén fundáltatott.» Annyira azonban nem mehetett, mint Platthy Sándor turóczi ügyvéd, a ki szerint a vallásszabadság helyreállítása a világi szabadság helyreállításánál is fontosabb. A szécsényi országgyűlésen[2172] a megyékkel és felekezetekkel külön tárgyalt ebben a kényes ügyben, mely a szövetséget oly könnyen megbonthatta. Néha négy órahosszat is beszélt velök, hogy engedésre bírja őket. Pedig maga sem engedett mindenben.[2173] Pl. kijelentette, hogy a sárospataki templomot nem adja vissza az evangelikusoknak, mert ott nyugosznak ősei s az a város az ő székhelye; de hasonlót építtet nekik. Ellenben nem teljesítette a kath. papok kérelmét, hogy a pataki templomhoz tartozó alapítványokat is hagyja meg a katholikusoknak; mert dédanyja, Lórántfy Zsuzsánna, megátkozta, a ki azokat elvenné a pataki egyháztól és kollégiumtól. S mikor egy protestáns újból faggatta, remélhetnek-e, ingerűlten pattant fel: «Édes uraim, miért kínoztok engem, miért vertek keresztre? Hányszor fogadtam esküvel, hogy adott szavamat beváltom s ti még sem hisztek, mégis háborogtok?»[2174]

Időközben, 1705 szeptember 19-ikén, mint vezérlő fejedelem ünnepélyesen megesküdött, hogy a három (katholikus, ágostai, helvét) religiót a maga törvényes szabadságaiban megtartja és másokkal is megtartatja. Október elsején pedig a XIII-XVI. törvényczikkelyek (az 1608., 1647., 1681. évi törvényczikkelyek s az 1659. évi hitlevél értelmében) újból biztosították «barátságos szerződés alapján» az ágostai és helvét hitvallásúak szabad vallásgyakorlatát, az 1647-ben átadásra kijelölt 90 templom ügyének csöndes megegyezéssel való elintézését. Felhatalmazták a fejedelmet, hogy a templomok szétosztására biztosokat nevezzen ki. A rendek tudtúl vették a katholikus papságnak mindezek ellen való tiltakozását, de kijelentették, hogy a hozott törvény értelmében s a szövetséglevél erejénél fogva az is köteles az evangélikus státust megvédeni a maga törvényes követeléseiben és jogaiban.

Sokan úgy találták, hogy katholikus létére Rákóczi ebben a kérdésben nem volt önálló s protestáns tanácsosainak befolyása alatt állt. De tudnivaló, hogy a vallás kérdése miatt a poroszokon és svédeken kívül még a császár holland és angol szövetségesei is jóakarattal viseltettek iránta; ezt az európai érdekű kérdést tehát diplomácziai tapintattal kellett megoldania.

A fejedelem már október 6-ikán meghagyta a biztosoknak, hogy működésöket azonnal megkezdjék, s a megjelölt templomokat, iskolákat, parochiákat átadják. A hol a gyöngébb fél kívánja, templomok, iskolák, parochiák építésére helyet jelöljenek ki. Ne engedjék meg a szent eszközök megsértését s a hol a kath. templom a protestánsoknak jut, a plébánosok magukkal vihessék misemondó ruháikat s más egyházi szereiket. A katholikus is, a protestáns is csak a maga papjának fizessen. A harangozás, temetés közös legyen; s a halottat, bármilyen vallású, magába a templomba a templom tulajdonosainak szertartása szerint temessék. A kórházakban a betegeket és koldusokat valláskülönbség nélkűl ápolják. Az átmenet évében a termés azé legyen, a ki vetette; s a szüret, a ki a szőlőt kapáltatta. Október 17-ikén a fejedelem a bizottságok hatáskörét a királyi városokra is kiterjesztette.[2175]

A Bars, Esztergom és Komárom vármegyékbe kiküldött bizottságnak ránk maradt jegyzőkönyvei szerint[2176] az osztozás barátságos úton, legfeljebb csöndes tiltakozással történt meg. Háborgásnak máshol sincs nyoma. A még vitás kérdések elintézésére a miskolczi tanácsülésből 1706 februárius 5-ikén egy héttagú bizottságot küldöttek ki.[2177]

A visszavett templomok közűl a legtöbbnek papja sem volt. Némelyik katholikus templomnak alig volt tíz híve a teljesen protestáns községben. A városokban azelőtt a lakosokat erőszakkal térítették vissza a katholikus hitre s így adták nekik a templomokat. A fejedelem, mint a régi királyok tették, megesküdött azokra a törvényekre, a melyek tiltották az ilyen erőszakot. Nem hallgatott azokra, a kik «biztatva és hízelkedve csalogatták a protestánsok épűlő kőtemplomainak visszafoglalására, de lerombolták a szeretet lelki templomát, mely igazán Isten lakása».[2178] S ezzel szemben figyelmet érdemel, hogy a labancz klérus a bécsi béke eltörlését éppen a századik évforduló idején sürgette s minden vármegyében legfeljebb egy helyen akarta megengedni a protestánsok szabad vallásgyakorlatát. Hiszen a protestánsok még mostani katholikus vezéreik alatt is elfoglalják a katholikus templomokat s elkergetik a katholikus papokat, pedig nem a vallásért, hanem a közszabadságért fogtak fegyvert.[2179]

Az ónodi országgyűlésen ekkor (1707 június 22-ikén) többen azt javasolták, hogy törvényt hozzanak a szécsényi vallástörvény teljes végrehajtására s az akadékoskodók megbüntetésére. A fejedelem ezt szükségtelennek tartotta. A törvény meghozatala óta nincs ellentét a katholikusok és protestánsok közt, csak helyenként gördűltek akadályok a végrehajtás útjába. Úgy hitte, senki sem akarja a szécsényi végzéseket bolygatni s a viszályt felújítani, a végtelenségig nyujtani; csak a mulasztásokon kell segítni.[2180] A panaszokat a következő napokban meghallgatta s rendeletek útján segített rajtok.

Erdélyben könnyebb, de nem sokkal könnyebb volt a helyzete. Ott úgy találta, hogy a protestánsok nyomják el a katholikusokat, a kiknek püspöksége helyreállításáról tudni sem akartak. Fejedelemmé beiktatásakor hitlevélben esküvel biztosította a négy bevett vallás jogait.[2181] De mindjárt azután – mint maga írta[2182] – «a religiók dolgában valóban nehéz kérdések jöttek elő.» Bebizonyította, hogy az unió színe és neve alatt egyik a másiknak bevallott elnyomására törekedett. «De talán azokon is vigasztalással átsegít az Isten.» Át is segítette azzal, hogy a katholikus püspökség helyreállítása kérdését levétette napirendről.[2183]

Franczia és angol tudósítások[2184] méltán tulajdonították a fejedelem tapintatának az ügy kiegyenlítését. Az esztendő végén[2185] Rákóczi azt írhatta XIV. Lajosnak, hogy ezentúl az sem árthat neki, a ki – a főhatalomban osztozkodni akarván vele – kéz alatt ellene ingerelte a klérust és saját javára akarta kiaknázni a vallásügyet. Ő azonban azt hiszi, hogy szerencsésen és jól oldotta meg a kérdés, a melyet a közügyre kezdettől fogva igen veszedelmesnek tartott s mely valóban rendesen megbontotta a legjobb egyetértést. A pártok és felekezetek egyetértésével intézte el azt az ügyet, a melytől a bécsi udvar a szövetség bomlását remélte. A fejedelem a helyett éppen az egyetértés helyreállásának s annak örömére veretett emlékérmet,[2186] hogy katholikus, ágostai és helvét vallású papok egyaránt táplálják a hazaszeretet tüzét. Vádolták ugyan, hogy ezzel «sokat tett az igaz hit kárára»; de e miatt még száműzetésében sem bántotta a lelkiösmeret. Fáradozásának végső czélja a szeretet visszaállítása, az egyenetlenség, gyülölség s a belőlük eredhető vérontás okainak megszüntetése volt.[2187] Őt, ahogy Jablonszky porosz szuperintendensnek írta,[2188] kisded korától fogva, mióta a római katholikus hitvallás ágozataiba avatták, s mióta eszét tudja, az aggasztotta legjobban, hogy annyi a szakadás a csak névre, de nem lényegre nézve eltérő keresztény vallások közt. A mióta azután ennek a szabad népnek ügyét felkarolta, szivén az feküdt leginkább, hogy kiegyenlítse a vallások viszályát, a melynek magvát a gonosz vetette. Kölcsönös szeretetre akarta bírni azokat, kik – kereszténységökről megfeledkezve, – egymást határtalanúl gyűlölték. Őszintén hitte, hogy eljárása tetszett Istennek, mert véghezvitelére erőt adott neki. Alázatos imáival tovább is kérte kegyelmét, hogy a neve dicsőítésére kezdett munkát foganatosítsa. Mert hiszen igen jól tudta, hogy ő csak elhintette a magot, mely különféle földre esett s rossz ember könnyen szórhat bele konkolyt.

A konkolyvetők megjelentek, de az 1708-9. évi pozsonyi labancz országgyűlésen, a hol a vallás ügyét hevesebben tárgyalták mint a kuruczoknál.[2189] Az a mag, a mit Rákóczi vetett, valóban kikelt, sőt termést is hozott, mert a vallás szabad gyakorlatát még a szatmári béke is biztosította. Rákócziról is elmondhatni, a mit Deák Ferencz mondott a negyvennyolczadiki törvénykönyv alkotójáról, hogy művének ez a része a bekövetkezett szerencsétlen események után is fenmaradt s «fenn fog maradni, míg nemzetünk él és országunk áll; s ahhoz a nemzet emléke és hálája lesz mindig csatolva».

II.
RÁKÓCZI ÉS A KATHOLIKUSOK.

I. A PÁPA ÉS A KEGYÚRI JOG.

MAGYAR népünk – a fejedelem szerint[2190] – természeténél fogva tisztelte a papságot, de ennek még hazafias része is azt hitte, hogy a kath. egyházat csak az osztrák kormány biztosíthatja; tehát kész veszedelmet és egyházi átkot hozna reájok, ha fegyvert fognának Ausztria ellen. A nádor eleinte azt szerette volna, ha a közbenjárást maga a pápa, XI. Kelemen (Francesco Albani) fogadná el; de a titkos tanács[2191] ezt nem helyeselte, mert a protestáns kuruczoknak nem kell a pápa, a ki a protestáns hatalmak társaságában különben sem vállalhatná a kezességet. A pápa is hinni látszott, hogy Rákóczi olyasmire vágyik, mint a Cevennekben Jean Cavalier, a ki a fölkelő franczia protestánsok, a camisardok (ingesek) élén éppen akkor erőszakolta ki a lelkiösmeret és vallás-szabadságát. Egy akkori német röpirat[2192] valóban összehasonlította Rákóczi fölkelését a camisardokéval s a vallásszabadság elvételét, a lelkiösmeret kényszerítését mind a két helyen a pápa befolyásának tulajdonította. Ellenben Rákóczi már a Recrudescuntban sem a pápát és a kath. papságot, hanem az Ausztriai Házat vádolta a vallásháborításért; sőt védelmezte is a magyar kath. papságot az idegen papokkal szemben;[2193] Cavalier szerepére pedig nem vágyott.

A pápa mégis azt hitte, hogy protestáns fölkelés élén áll és szemrehányást tett XIV. Lajosnak, a ki pártolja. Lamberg császári követ hivatalosan közölte vele azokat a nagyon protestáns szellemű pontokat, a miket Rákóczi 1704 elején a béke föltételei gyanánt terjesztett volna elő. A fejedelem 1704 november 19-ikén gyönyörű levélben[2194] nyugtatta meg a pápát. Apostoli áldását kérte a szabadságért küzdő hazára s a legteljesebb fiúi alázattal, egyúttal azonban hazafiúi hévvel és önérzettel figyelmeztette a nemzet jogaira. Levelének híre örömmel töltötte el még a kisázsiai remetét is, Thökölyt, a ki úgy hallotta,[2195] hogy a pápától jó választ kapott. Ez nem volna utolsó vigasz: «ő szentsége lévén feje az egész kereszténységnek». A pápát a politikai viszonyok is a Habsburgok katholikus ellenfeleinek, a francziáknak és a spanyoloknak részére hajlították; kezdetben azért nem lépett föl Rákóczi ellen sem. Erősödött a bizalom, mikor a pápa nem ösmerte el Károly főherczeget spanyol királynak s visszautasította az éppen trónra lépő József király kívánságait, a miket Lamberg 27 pontban terjesztett elő. József király azonnal megszakította összeköttetéseit Davia nuncziussal s ridegen felelt a pápának, ki trónraléptekor üdvözölte. Az ellentéteket József küldötte, Grimaldi bíbornok sem oszlathatta el. A pápa nem ösmerte el a császárt Milano herczegének, mire a császáriak téli szállásra az egyházi államhoz tartozó területekre mentek. A pápa ekkor (1707 januárius 4-ikén) egyenesen megírta Józsefnek,[2196] hogy ha szép szerével ki nem viszi, erővel veri ki katonáit Parmából, Piacenzából és Szent Péter örökségéből.

Rákóczi tehát sietett elsimítani azt a rossz benyomást, a melyet Rómában az által keltett, hogy a magyar trónról letett József király emberével, Sigray Jánossal szemben mint a magyar királyi jogok tényleges gyakorlója, Brenner Jánost nevezte ki szepesi prépostnak. XI. Kelemen pápa ezt 1707 április 2-ikán a törvényes királylyal és az egyházzal szemben egyaránt jogbitorlásnak nevezte. Hamis és vakmerő felfogásnak nyilvánította, hogy a világi kegyurak necsak kinevezzék és birtokba iktassák, hanem a lelki ügyek végzésére is felhatalmazzák jelöltjeiket, a velök nem tartó papokat pedig, ha jónak látják, megfoszszák javaiktól s helyökbe mást nevezzenek ki. Rákóczi rendeletét, a melyet különben csak hírből ismert, a pápa az egyház törvényei és alkotmánya értelmében semmisnek nyilvánította. Fölhítta az új esztergomi érseket, Keresztély Ágost herczeget, hogy erősen szembeszálljon az ilyen törekvésekkel s védje meg az egyház szabadságát a világi és törvénytelen hatalom beavatkozása ellen.[2197]

Ez téveszthette meg Manchester lordot, ki szerint[2198] a bécsi udvar a pápától kiátkozó bullát eszközölt ki Rákóczi és a többi katholikus vezér ellen, de ezt még titokban tartják. A lord azt hiszi, csalódni fognak várakozásaikban, mert a felkelők inkább elhagyják katholikus vallásukat. Egyébiránt Brenner egy névtelen röpiratban sietett kifejteni a magyar királyok kegyúri jogait;[2199] s kétségtelenűl ennek a szellemében igyekezett fölvilágosítani a pápát, a kihez Rákóczi már május 6-ikán követségbe küldte.[2200] Néhány hét múlva a pápa Taxis herczeg római palotájáról rendőrökkel vétette le a császár arczképét. Az ellentétek egyre növekedtek s a császáriak Nápolyba és Ferrarába is bevonúltak, mikor Brenner oda hagyta az örökvárost. Törökországon keresztűl[2201] tért haza és július 27-ikén jelentkezett a fejedelemnél.[2202] Követsége jutalmáúl a csanádi püspökséget kérte; mivel azonban nem volt fölszentelve, Rákóczi nem teljesítette kívánságát, hogy a papságot meg ne botránkoztassa.[2203] A pápa tiltakozása óvatossá tette; de különben is ez időben remélhetett legtöbbet a szentszéktől.

158. XI. KELEMEN PÁPA.[2204]

XI. Kelemen ugyanis élesen szemére lobbantotta a császárnak az egyházi állam megszállását. «Látod, császár – írta egyebek közt[2205] – mindez az apostoli székkel és a velünk szemben köteles tisztelet ellen a te nevedben az egyház jogai és érdekei ellen történik». Június 16-ikán már megfenyegette,[2206] hogy ha tovább is ellenségesen viselkedik, erőszakra erőszakkal felel s kiátkozza; mire József császár nagyon erélyes tiltakozással felelt. «Bizony, gyönyörűséges manifesztum – lelkesedett a labancz Cserei;[2207] – melléje tehetik a Rákóczi jezsuiták ellen való írásának s méltó hogy a császár példája szerint felnyissák szemöket a több pápista religión levő királyok». A császár mint Olaszország ura viselkedett s Nápolyt nem ösmerte el többé a pápa hűbérországának. XI. Kelemen tehát fegyverkezett. Valóban időszerűtlen volt, hogy a fejedelem éppen ekkor kereste a porosz királynak a császár és pápa ellen való szövetkezését.[2208] Kétségkívül inkább is osztozott Bercsényi felfogásában, hogy «már bizony majd a kálvinista katona is szentnek kiáltja a pápát».[2209] «Minden rend erőt vett», maga Rákóczi is bízni kezdett arra a hírre, hogy a pápa a franczia királylyal s a velenczei és a genovai köztársaságokkal szövetkezett, a kiátkozást kihirdette[2210] s hadserege élére a magyar viszonyokat jól ismerő Marsigli grófot állította. Azonban a gróf első sikerei után a pápa kibékűlt a császárral,[2211] sőt utóbb[2212] a magyar papságot is felszólította, hagyja oda Rákóczi zászlait s térjen vissza törvényes uralkodójához. Hiszen a ki keresztény kegyelettel nézi azt a vad háborút, a mely a hajdan oly virágzó magyar királyságot már évek óta emészti, belsejében megindúltan és szomorúan gondol a bajok szerzőire vagy részeseire. Vakságukban ezek annyira mentek, hogy a nyugalom visszatérésének és a törvényes király elösmerésének reménye eltűnt, sőt a hit maga is veszedelemben forog. Atyai szereteténél fogva keservesen látja a nép nyomorúságát, de ennél is jobban lesújtja, hogy az egyháziak közűl is sokan megfeledkeztek állásukról s nem borzadtak a lázadókhoz csatlakozni. Megparancsolta tehát a világi papoknak és a szerzeteseknek, hogy ezen breve kihirdetése napján azonnal szakadjanak el a lázadóktól s többé semmiféle újítókhoz ne csatlakozzanak, mert különben nemcsak méltóságaikat, hanem világi kegyuraktól nyert javadalmaikat is elveszi s őket többé sohasem alkalmazza. A végrehajtással a prímást bízta meg, a ki az egyházi jog és a pápai felhatalmazás értelmében teljes hatalommal járjon el azok ellen, kik a papi rend csúfságára hasonló merényletekkel föl nem hagynak és ilyen botrányoktól vissza nem riadnak.[2213]

Később kijelentette,[2214] hogy, a szentszék igen régi gyakorlata szerint, nagyméltóságú személyekről lévén szó, a püspökök javadalmainak elvételét csak a szentszék s az is csupán igen súlyos esetekben mondhatja ki. Azonban kész egy másik brevében felhatalmazni a prímást, hogy eljárhasson azokkal a püspökökkel szemben, a kik a fölkelők pártján megmaradnak s a király iránt a köteles engedelmességet megtagadják.

Ide zsugorodott össze az a bécsi hír, hogy a pápa Rákóczit és a fölkelőket kiátkozta.

A fejedelem[2215] megbízta Brenner prépostot, tudja meg a varsói nuncziustól, a pápa miért foglal el most vele szemben más álláspontot, mint a milyenről Brenner útján biztosította. Fejtse ki a nunczius előtt, hogy a rosszakaratú feladások következtében hamarosan kiadott bullák ártanak a szentszék tekintélyének s minden katholikus hívőben megingatják a papság iránt táplált bizalmat. Vége az lehet, hogy a nagyobbszámú protestánsok megkísértik a katholikus hit elpusztítását. Ő ugyan ezt mindenképpen gátolni fogja, de mégis jobbnak tartaná, hogy az apostoli szék, ha tekintélyét megrontani nem akarja, hagyjon fel efféle villámlásokkal. Azt ugyan fölteszi minden épeszű és józan ítéletű ember, hogy a pápa senkinek sem akar ártani s nem tör egy állam alkotmánya ellen; de ha tenné s a neki alárendelt klérus engedelmeskednék, megeshetik, hogy Lengyelország példájára azt a rendek sorából kizárják. A római kúria tehát jól teszi, ha gondolkodását megváltoztatja, vagy enyhíti. A pápa később valóban megsemmisítette a prímás intézkedését, a melylyel a kurucz püspököt letette.[2216]

II. A VILÁGI PAPSÁG.

A fejedelem panaszkodott, hogy a katholikus papság nem csatlakozott hozzá azonnal; de az első hónapokban a nemesség sem csatlakozott. Amaz a protestánsoknak, emez a parasztoknak a vezérét sejtette benne. «Istenünk ő felsége ellen, melynek nevében s dicsőségének előmozdításában kötöttük fel fegyverünket, s úgy az anyaszentegyház ellen nem harczolunk» – szólt a fejedelem, mindjárt fölkelése elején[2217] s visszaadni rendelte a szolnoki vár elfoglalásakor a templomból és a barátoktól elvett dolgokat. Kuruczai a veszprémi egyházmegyében 12 plébánost egyetlenegy éjszaka kergettek el.[2218] A rákosi templomban az oltárt megfosztották, az orgonát összerontották. «Ne hagyja fertőztetni a templomokat, mert reánk száll az Isten ostora!»[2219] Herkó Fülöp móriczhidai plébánosra a falusiak kétszer is rátörtek, 53 pápista hívét félholtra verték, őt magát majd megölték.[2220] Zólyomvármegyében meghagyták, hogy «pápista» papnak még pénzért se szántsanak s dolgozzanak. Nagyszombat tele volt a sok panaszkodó pappal. «Alamizsnával sem győzöm szegényeket – írta Bercsényi a fejedelemnek.[2221] – Ne vétsek vele nagyságodnak, kegyelmes uram: valjon nem azért ver-e Isten bennünket?» A fejedelem megtette, a mit Lipót király sem mert megtenni, hogy a jobbadán unitárius és protestáns Kolozsvár kapitányává katholikust nevezett ki;[2222] vezérei általában véve a katholikusok közül kerűltek ki. «Eddig is pápista tisztekkel, fegyverrel és észszel voltam itt őrállója a hazának – írta neki Bercsényi;[2223] – most regimentszámra 26 ezer hada van itt mellettem nagyságodnak s a hazának: több óbester húsznál közülük pápista. Generálisait s az itt körülöttem levő vármegyék tisztjeit nagyságod ítélje; mégis: a pápistának nem kell hinni. Ők mondják, kik a fejedelem udvarában csak protestánsokat szeretnének látni».

A fejedelem hazafias szellemű magyar papságot akart. Már első manifesztumában kikelt az ellen, hogy a papok idegen nyelven prédikáljanak, a püspökséget idegeneknek adják; majd az ellen is, hogy a szerzetesrendek külföldi rendtartományoktól függjenek. Nem is Rákóczi személye, hanem protestáns környezete miatt a szécsényi országgyűlésen (1705 szeptember 19-ikén) a klérus, zajos jelenetek után, úgy tette le a hűségesküt, hogy kikötötte a katholikus egyház érdekeinek megóvását.

A fejedelem, a mennyire a háború viszontagságai megengedték, gondosan ügyelt ezekre az érdekekre. Mint vezérlő fejedelem és erdélyi fejedelem a politikai ünnepeket mindig katholikus egyházi ünnepekkel vezette be. De az aggodalmak új erővel támadtak fel a papi tized,[2224] a templomok és az iskolák tulajdonjoga, a jezsuiták kiutasítása, a templomoknak néhol hadi czélokra fordítása[2225] stb. ügyében. A saját elhatározásából folyó dolgokon mindenkor segíteni ügyekezett. A hazafiságában gyanús plébános ügyét előbb a püspökkel vizsgáltatta meg.[2226] A jász papoknak teljes elégtételt ígért, mert mindeneket az egyházi rend megnyugtatására kívánt elintézni.[2227] Felhítta a katholikus és a református papokat, hogy személyes szabadságuk megsértéséről azonnal s ne akkor tegyenek jelentést, mikor a hadak már másfelé hadakoznak s így a kihágókat kinyomozni bajos. Egyúttal azonban felszólította a püspököt, hogy néhány plébánosa hazafiatlanságát ne tűrje.[2228] A papok úgyis kedvetlenek lévén, nem akarta kedvetlenségök okát szaporítani.[2229] S a klérus valóban, még az 1709. évi pápai breve után sem fordúlt el tőle teljesen.

Az egyházmegyék papságának egy része a kuruczokkal, a másik a labanczokkal tartott, de vezető szerepet nem vállalt sem az egyik, sem a másik párton. Semlegesnek mutatkozott maga az esztergomi érsekség is, a melynek élén pedig 1707-ig Kollonics bíbornok állott. Papjai, sőt kanonokjai közűl sokan Rákóczi hívei voltak. Akadtak, a kik koadjutorában, majd utódában, Sachsen-Zeitz Keresztély Ágoston bíbornokban titkos kuruczot sejtettek. Viza cz. püspök azzal hitegette Bercsényit, hogy az új prímás kész lejönni Nagyszombatba olajszentelésre. Protestánsnak született, csak 1689-ben tért vissza a katholikus hitre; bízhatnak tehát türelmében s a magyarok iránt való jóindúlatában. A pápa bíbort küldött neki, ő pedig megmutatni szeretné magyarságát, remélve, hogy a nemzet sem akar ártani az igaz hitnek. «Legyen hát kuruczczá»! mondta Bercsényi. Viza ezt is lehetségesnek tartotta. Hiszen az a fejedelem Bécsben csak Isten jóvoltából él. Egyik is híjja ebédre, a másik is; szóval elégedetlen. Mint Ágost szász választó (a lengyel király), ő is mindenét elvesztette az udvari szép szó miatt. Kész tehát kijönni.[2230] A protestánsok is bíztak benne, mert kijelentette, hogy szerinte csak tudománynyal és jó példával lehet téríteni; később azonban, a pozsonyi országgyűlésen, olyan javaslatot tett a kibontakozásra, hogy ennek következtében minden népszerűségét elvesztette. Idáig közbenjárónak, ezentúl az udvar emberének tekintették.[2231] Neki tulajdonították, hogy a pápa keményebben lépett föl a kuruczok ellen.

159. AZ EGRI KÁPTALAN PECSÉTJE.[2232]

A békének igazi apostola volt Széchenyi Pál kalocsai érsek. Egyidőben panaszosan írta, hogy nem tudja, hova legyen, ha a fejedelem nem könyörűl rajta s kenyérrel nem tartja.[2233] A fölkelés első esztendejében ő maga buzdította Károlyit Regede körűlzárására s a németekkel tartó őrségiek megfékezésére.[2234] Heistert csak Lipót király parancsa gátolta meg, hogy e miatt elpusztítsa jószágait.[2235] A fölkelők előtt népszerű és tisztelt ember volt.[2236] Becsűlték szép tulajdonai és a haza szabadsága iránt való buzgósága miatt,[2237] pedig tudták, hogy híve a királynak, noha csak Isten előtt lehetett bátor «az ausztriaiak vadászata» ellen.[2238] Kanonokjai jobbadán Rákóczihoz csatlakoztak. Széchenyi tiltakozott a függetlenségi nyilatkozat ellen s a fejedelem még sem kételkedett abban, hogy «a szegény nem-érseknek jó szándékai vannak, mert annak előtte is sokat és szívesen segítette a nemzet dolgait».[2239] Hitte, hogy a királyért «lelkét is széltébe köti»,[2240] de észre kellett vennie, hogy a főpap majdnem teljesen visszavonúlt a közügyektől. Telekesy István 1699-ben vette át az egri egyházmegye kormányát s a következő évben káptalanával együtt terjedelmes és megdöbbentő jelentést adott be a prímáshoz a katholikus hitélet szomorú állapotáról. Egyúttal felsorolta azokat a törvényeket, a melyek a Corpus Jurisban az egyháziakra nézve sérelmesek.[2241] 1703 október 28-ikán kívánt először «nagy jó reggelt szerető fiainak», az Eger városát ostromló hevesi kuruczoknak; de Szent István király haragos átkával fenyegette őket, ha bántanák a püspökséget.[2242] A sereg tisztelettel felelt[2243] s a püspök csakhamar csatlakozott a fejedelemhez, ki megnyugtatta, hogy a háborút nem a katholikus vallás elnyomására folytatja.[2244] A fejedelem a káptalant is oltalmába fogadta,[2245] és katholikus ügyekben Széchenyi Pálon kívűl Telekesyt hallgatta meg legszívesebben.[2246] Az ország keleti részén ő volt az egyetlen, a ki helyén maradt s a katholikusok nehéz sorsán könnyíteni törekedett.[2247] Hazafisága, egyszerűsége, felebaráti és szabadságszeretete, előkelő származása miatt a fejedelem atyjának nevezte, a püspök pedig úgy bánt vele, mint fiával. Büszkén hivatkozott reá, hogy ezekben a forradalmi időkben nemcsak a 12 vármegyéből álló egri, hanem a nyitrai, váczi, váradi, erdélyi egyházmegyékben is püspöki hatalmat gyakorolt. Tizenkétezer embert bérmált meg s Egerben, Gyöngyösön, Kassán maga a fejedelem is megjelent mint bérmaapa. Olajat, vizet évenkint szentelt; 40 hordozható oltárt és 30 harangot áldott meg, no subdiakonus és 100 diakonus közűl 96-ot szentelt föl papnak. Mindezt Isten segítségével és Rákóczi fejedelem pártfogásával a legkisebb akadály nélkűl tette. Püspöki tisztét szabadon gyakorolta, az egri és a gyöngyösi gimnáziumokat a magáéból tartotta fenn, Eperjesen, Ungvárt saját papjaival neveltette az ifjúságot. Visszaszerzett tíz falut, a miket elődei már kétszázesztendeje elvesztettek. «Mindezekért – úgymond[2248] – ha megérdemlem, hogy megkövezzenek, ám lássátok: István vagyok, a kövekhez hozzászoktam, semmitől sem irtózom.» Nemes példája a kuruczok részén tartotta azokat a papokat, kik – a fejedelem szerint – nem követték a jezsuiták elveit. A függetlenségi nyilatkozathoz csatlakozása miatt a prímás megfosztotta püspökségétől. Telekesy önérzetesen jelentette ki, hogy a pápa brevéje rá nem vonatkozhatik. Csak nem vétett a pápa és a császár ellen azzal, hogy a forradalmi időkben helyén maradt s a maga és a szomszéd egyházmegyék juhait megvédte a farkasok ellen? Pásztorbot volt a fegyvere, püspöksüveg a sisakja. Nem harczolt mással, mint az egyház ellenségeivel; ebben pedig a fejedelem is segítette.[2249] A pápa valóban nem talált benne kánoni vétséget, mire a király visszahelyezte méltóságába.

A fölkelés elején a megyés püspökök közűl Nesselrode János Vilmos pécsi püspök is gyanúba esett a bécsi udvarnál, mivel a császárné útján kieszközölte, hogy a Wacquerbarth lengyel követ Rákóczinak felajánlja ura közbenjárását.[2250]

Az egyházmegyék püspökei a királynak, káptalanai azonban több esetben a kuruczoknak engedelmeskedtek, ha csak kényszerűségből is. A váczi egyházmegyét, a melynek püspökei változtak, Berkes András nagyprépost mint a szövetség híve kormányozta. «Ne félj, édes papom!» biztatta a fejedelem az ónodi véres jelenetnél; de Berkes hazament s a függetlenség kimondásában már nem vett részt.[2251] Másképp látta most már a dolgokat, mint mikor Bottyánnak mint még császári ezredesnek azt mondta, hogy százötvenezer kurucz fogott fegyvert.[2252] Mikor híre futott, hogy Egerből a német kezén levő Váczra akar visszaköltözni, Bercsényi megfenyegette, hogy egy órával előbb berekre viteti. «Egerből datáljon, ne Váczról, mert látom, hamis pap. … Pastores animorum s maga hitének farkasa»![2253] Berkes azonban tényleg a legkitűnőbb papok s a legjobb hazafiak közé tartozott. – A váradi nagyprépost Bakó János és néhány papja 1703 őszén fogolyként kerűlt Rákóczihoz, kit odáig «az eretnekek bajnokának és egyházi átok alatt levőnek» tekintettek, mert katholikus pap nem volt mellette.[2254] A fejedelem sohasem tudta, mit csináljon az óvatos Bakóval; úgy hitte, «könnyű volna valamely kolostorba dugni».[2255] De mindvégig Rákóczinál maradt és csak a küzdelem utolsó napján esküdött megint hűséget a királynak, ki méltóságát is visszaadta.[2256] A nyitrai püspökség ügyeit Mattyasovszky kanczellár halála óta Pyber László cz. püspök vezette. Bercsényi, Pálffy és Heister közt nem egyszer járt közben; Bercsényinek néhány vármegye nevében megmondta, hogy nem harczolnak tovább, ha a király szabadságot ad; de Pálffynak is hét pontban fejtette ki, mit kíván a magyar nemzet. Bercsényi külön íratban nyugtatta meg, hogy a papság leteheti az esküt a szécsényi szövetségre, mert az nem vére ontását, hanem holtig tartó hűségét kívánja. Pyber letette az esküt és sokat buzgólkodott, hogy a jezsuiták külön magyar tartományt alkossanak s a szemináriumokban jó magyar papokat neveljenek. A függetlenségi nyilatkozat után «rövid és barátságos» emlékíratban bizonyította, hogy a római katholikus klérusnak, szent helyeknek és szenteknek adott egyházi jószágokkal nem lehet úgy elbánni, mint ahogy az angolok bántak VIII. Henrik idejében. A törvényekre hivatkozva kimondta, hogy azokra az evangelikusok nem támaszthatnak jogot, míg vissza nem térnek a katholikus hitre.[2257] A mellett azonban a labanczokat is Rákóczi pártjára csalogatta, mire a fejedelem megjegyezte, hogy «csalogattatik az, a ki csalogat». Azonban nem annyira a győri püspökség felajánlása, mint, a trencséni vesztett csata után, kicsinyhitűsége vette rá, hogy Spáczay Gábor kanonokkal, a közgazdasági tanács tagjával együtt odahagyja a szövetséget. Bercsényi szerint ezért még az esztergomi érsek is megharagudott reá.[2258]

Mathai Viza János neszterfejérvári cz. püspök és kalocsai nagyprépost, labancz békekövet volt 1707-ig, mikor átállott Rákóczihoz, ki megjutalmazta,[2259] de megvetett és megbízhatatlan embernek tartotta.[2260] A mikor «a vizát hálójába rekesztette»,[2261] nem ígért neki püspökséget, sőt hűségesküjét sem akarta bevenni, és fogságban tartotta egyideig, mert «tökéletlen csabziság a dolga».[2262] Bercsényi szintén azt tartotta, hogy «Viza keszegnek is rossz lesz».[2263] A fejedelem azonban csakhamar őt bízta meg a kalocsai érsekség uradalmának igazgatásával.[2264] Két esztendő mulva már Bercsényi is úgy gondolkozott,[2265] hogy magukból űznek csúfot a mi papjaink, a mikor Vizát kisebbítik. Egyetlen szökevény püspökünk van, az is kókó, hanem azért a fejedelem ne engedje kínozni szegényt! Ugyancsak nevezetes ember volt, a mikor (az 1704-6. békealku idején) a császár képét viselte; és nagy embereknek tetszeni nem utolsó dícséret. Másként sem oly véggel lett kurucz, hogy csak Bakó váradi nagypréposttal hadakozzék. Akárhogy van is, azért már sok dolgot nyifogott ő végbe Bécsben és Rómában; s azt hiszi, senki sem meri most is vitatni a brevét Rómában.

A nemzeti ügyhöz más czímzetes püspökök is csatlakoztak. Így Pethes András ansariai cz. püspök és egri nagyprépost, a ki egy ízben kálvinistákat is megidézett a katholikus szentszék elé, mire a fejedelem az ország törvényei alapján megintette, hogy más ember aratásába ne bocsássa sarlóját.[2266] Pethes különben szenátor volt s a szövetkezett rendeket Barkóczy Ferencz tábornokkal ő képviselte a fejedelem erdélyi beiktatásán.[2267] Más megbizatásokat is végezvén, a fejedelem ezer forinttal jutalmazta, de megjegyezte, hogy a többi szenátor a hazának ajánlotta föl fizetése hátralékát.[2268] Pethes részt vett Rákóczinak minden országgyűlésén s ő szentelte föl a nemes ifjak társaságának zászlaját.[2269] A fejedelem nem hitte el az ellene szórt rágalmakat, «jóllehet ő is pap».[2270] Pethes Eger veszedelme után a káptalannal Kassára telepedett át[2271] s a város parancsnoka, Berthóti tábornok őt tette meg testamentuma egyik végrehajtójának.[2272] A fejedelem gondoskodott róla, hogy az egri káptalan Kassára húzódva is megkapja jövedelmét.[2273] Pethes volt az öreg egri püspök vikáriusa. – Esztergomi vikáriusnak a fejedelem báró Pongrácz Imre cz. püspököt és esztergomi kanonokot tette meg, mert bízott magyarságában. A papok ellen emelt panaszok megvizsgálásával őt bízta meg.[2274] Később is némi kedvezésekben részesítette.[2275]

Illyés István samandriai cz. püspök és szentjobbi apát szenátor lett, az esküt is letette; de nem akart a fejedelem mellett tartózkodni.[2276] Mint gyanúsat, később fölmentették a szenátorságtól.[2277] A jeles író valóban a labanczokhoz csatlakozott; részt vett a pozsonyi országgyűlésen s még abban az esztendőben (1708 november 30-ikán) mint esztergomi nagyprépost halt meg.

A győri egyházmegye püspöke (1695-1707.) Keresztély Ágost herczeg volt, a kit a nemzeti ügy jóakarójának tartottak. Kanonokjai közűl gróf Zichy Pál 1706 november 23-ikán nyiltan kurucz lett, állítólag azért, mert nem kapta meg a váczi püspökséget s mert remélte, hogy a fejedelem visszaadja régi családi birtokát, a veszprémi palotát.[2278] Most a fejedelem udvari papja lett s az erdélyi fejedelmi beiktatáson ő végezte az erdélyi püspököt megillető egyházi szertartásokat. Oly szegényesen élt, hogy téli köntöst is a fejedelem csináltatott neki, mert a felséges udvar gyalázatára mente nélkűl van, fizetéséből pedig nem telik.[2279] Mint tábori pap, «szegény, csak ő egyedűl szolgál és legfrissebb is a többi közt».[2280] A fejedelmet utóbb bujdosásában is követte.[2281]

A veszprémi egyházmegye sem zárkózott el egészen. Kevés kedve is lehetett a labanczságra, mert 1704 májusában a veszprémi székesegyházat a kanonokok házaival együtt éppen a császáriak hamvasztották el, a templomban vért ontottak, a kelyheket s más szentedényeket stb. elrabolták, stb.[2282] így történt, hogy Kecskeméthy Mihály prépost mint Fejérvármegye követe vett részt a dunántúli kurucz vármegyék sümegi gyűlésén.[2283] Veszprémi kanonok volt Brenner Antal Domokos is, a kit Rákóczi 1706 végén szepesi prépostnak nevezett ki.

A szepesi prépostság élén XI. Kelemen pápa nem tűrte meg Brennert, a ki röpiratban és Rómában személyesen hiában védelmezte Rákóczi kegyúri jogát és a kinevezés helyességét.[2284] Bercsényi is kérte a fejedelmet, ne akarjon börtönbe vetni minden papot, olyan derék embert is, mint a lőcsei plebános. Mikor az esztergomi vikárius jubileumi hirdetést küldött a szepesi káptalanba, Brenner levágta Pyber pecsétjét s nevét és a magáét tette oda. A lőcsei plébános tiltakozott, mire Brenner a káptalan elé idéztette s javadalmaitól, lelkészségétől megfosztotta. Bercsényi ezért megintette, Berthóti pedig megizente, hogy ad neki száz forintot: menjen vissza Francziaországba, mert nem szenvedi meg Lőcsén.[2285] Egyik kanonoka, Fray József, a legbuzgóbb kuruczok közé tartozott. XII. Károlynál is járt követségben Benderben, de «eljárt a szája». E miatt a fejedelem Munkácsba vitette, hogy misemondáson és istentiszteleten kívűl ne legyen egyéb dolga,[2286] mert «szégyenére volt nemzetünknek».[2287] Később megbocsátott neki;[2288] hiszen ha élesen beszélt is, azt mindenkor Magyarország védelmére tette; pl. Jahnus orosz tábornoknál nyakon akart csapni egy alezredest, ki megsértette a magyarokat.[2289]

Az erdélyi püspökség helyreállítása lett volna egyházkormányzati téren Rákóczi legnagyobb alkotása. Az öreg Dr. Illyés András mint kinevezett erdélyi püspök Gyulafejérvárott a székesegyházban száz esztendő óta az első misét 1697 május 19-ikén mondta.[2290] A gubernium azonban kiutasította Erdélyből, hogy ne háborítsa a haza csendjét, törvényét, unióját.[2291] Nagyszombatból másodszor a fölkelés kitörésekor látogatott el egyházmegyéjébe, a hol körűlbelűl egy esztendőt töltött. A fejedelem bizonyára szívesen látta volna pártján a nagytudományú öreget, az elösmert írót és egyházi szónokot; Illyés azonban 1704 október 4-ikén ismét visszatért Nagyszombatba s távol maradt a politikától. A fejedelem az 1707. évi marosvásárhelyi országgyűlésen a rendek akaratával szemben nem bírta helyreállítani az erdélyi püspökséget. Azonban előkészítette a közhangulatot s kilencz esztendő múlva báró Mártonffy György már a protestánsoktól visszavett gyulafejérvári székesegyházban mondhatta el beiktató miséjét.[2292]

A fejedelem figyelme még a külföld magyarjaira is kiterjedt, mert 1705-9. közt Lippay János magyar misszionáriust küldte a tatárországi (bessarabiai) Csobordsa falunak magyar katholikusai közé.[2293] Ellenben néhány magyarországi álkeresztény törököt inkább visszaküldött a szerdárnak; mert «ha hitökben most sem keresztények, mindegy, akárhol viszi el őket az ördög».[2294]

160. A GYULAFEHÉRVÁRI SZÉKESEGYHÁZ.[2295]

161. A PODHERINGI FATEMPLOM.

A görögkatholikusok püspökségei közül Rákóczit a munkácsi érdekelte legjobban. Ennek viszonyai De Camelis püspök halálával (1706 julius) nagyon összezavarodtak. A papság Vinniczky Györgyöt választotta meg, a kit XI. Kelemen pápa 1707 április 7-ikén meg is erősített. A császár Hadermarszky János szerzetest nevezte ki, de ez ellen a zempléni főesperesség – Vinniczky érdekében – július 10-én tiltakozott.[2296] A fejedelem – mindakettővel szemben – 1707 februárius 26-ikán Kamenszky Petroniust mint a kievi érsek suffraganeusát tette meg püspöknek. Emlékeztette a kievi érseket a lefolyt lázongásokra, mikor az Ausztriai Ház uralma alatt a görög szertartású egyházakat a legszentségesebb római katholikus egyházzal egyesítették. Ezen püspökség hosszú időn keresztül a kievi érsek invesztiturájától függött; azonban az unió óta ennek és az ő kegyúri jogának sérelmével az esztergomi érsekség alá kerűlt. Most már a mindenható Isten bosszúálló fegyverei következtében az egész haza visszanyervén szabadságát és kiváltságait, ő ezt a püspökséget a régi szokáshoz és gyakorlathoz képest visszaállítja a kievi egyházmegye hatósága alá. Kéri tehát, hogy Kamenszky Petroniust a püspökségbe bevezesse, fölszentelje s megerősítését a pápánál is kieszközölje. Harmadnap (februárius 28-ikán) Kamenszky kolotkai prépostot tudománya, hite, jámbor erkölcsei, buzgósága és hazafiassága jutalmául valóban kinevezte görögkatholikus püspöknek, és márczius 12-ikén a püspökség ingóságait is kezéhez adatta.[2297] A császár püspöke nem hagyta annyiban a dolgot. Bécsi pénzzel jött le a Krajnába, hogy az oroszokat Rákóczi ellen izgassa. Néhányad magával Palocsay Mihály (a kurucz tábornok öcscse) is csatlakozott hozzá, de harmincz magyar lovasnál több katonája így sem volt. Palocsay György kurucz tábornok előnyomúlásának hírére s a bécsi pénz fogytával az ellenforradalom megbukott.[2298] Kochlarovics bukóczi pópa még azután is bujtogatott a császár mellett[2299] s a fejedelem elfogatta a homonnai papot is, mert a «nem-püspök» Hadermarszkyvel levelezett.[2300] Kamenszky halálával a püspökség javait a fejedelem Byzanczi György kállai orosz papnak, az eddigi vikáriusnak, adatta át s az oroszvégi klastromot is gondjaira bízta.[2301] Az a körülmény, hogy a kegyúri jogot ilyen uralkodói módon gyakorolta s a munkácsi püspökséget egyidőben hajlandó volt a magyar egyháztól elszakítani, egyik nevezetes oka volt a pápa brevéjének. Ennek kiadására első sorban éppen a kegyúri jog gyakorlása adott alkalmat; s talán az, hogy Erdélyben nem gátolta a görögkatholikus unió ellen irányuló mozgalmakat, sőt egyik kedves tábornoka éppen ezen mozgalom vezére, Nagyszeghy Gábor volt.[2302]

162. VERZÁR ÖRMÉNY-KATHOLIKUS PÜSPÖK.

163. VERZÁR (VERZERESKUL) KERESZTJE.[2303]

Az örménykatholikusok erdélyi püspökségét Bocsánczi Verzár (Verzereskul) Oxendius alapította, a ki az örményeket Minász moldvai püspökkel és 3000 családdal együtt a görögkeleti vallásról a római katholikus hitre térítette vissza. 1690-1715-ig mint aladai cz. püspök és apostoli vikárius Beszterczéről, majd az újraalapított Szamosújvárról kormányozta az erdélyi örmény, sőt időközben az erdélyi római katholikus püspökséget is.[2304] Az örményektől már 1703 szeptember 6-ikán ötezer rajnai forintot eszközölt ki az erdélyi gubernium számára,[2305] mely őt csakhamar a székelyek lecsöndesítésére küldte ki;[2306] azonban Rozsnyó és Törcsvár között a kuruczok elfogták gróf Mikes Mihálylyal, Boldogfalvi Jánossal, több nemes emberrel és némettel együtt.[2307] Eleinte kemény fogságban tartották, majd Rákóczihoz küldték, a ki – Cserei szerint[2308] – «eléggé kényszerítgeté, hogy az ő hűségére álljon, de rá nem veheté. Sokáig raboskodtatá, utoljára elbocsátá». A rabság különben mesebeszéd, mert az örmény püspök Kassán szabadon járt, kelt s végezhette papi kötelességeit.[2309] Erdélyben elfogott örmény kémek azt vallották, hogy Rabutin a főnemeseket s külön az örményeket keményen megsarczolván, az ország könnyen meghódolna a kuruczoknak.[2310] A fejedelem a zsibói vereség után visszavonulás közben egy éjszakát töltött Szamosújvárt, de észre sem vette Verzár alkotásait és csak a vár iránt érdeklődött.[2311] Azonban ezek az alkotások valóban megérdemlik, hogy Szamosújvár szobrot állítson ujjáalapítójának, Verzár püspöknek, a legnagyobb magyar örménynek.[2312]

III. A SZERZETESRENDEK.

A fejedelem szerint ilyen háborús világban a klastrom nem klastrom.[2313] A szerzeteseket nem részesíthette mindig a kívánt oltalomban; nagy részök mégis vele tartott s lelkesítette a népet, a melyre nagy hatást gyakorolt.

A benedekrendiek pannonhalmi apátsága hazafias folyamodásban kérte őt, engedje meg, hogy az elhunyt Karner Egyed főapát utódjává megválasztandó rendtag továbbra is a németek kezén levő Győr várában székeljen, mert ott van a levél- és kincstáruk. A németek különben is gátolni akarják őket az apát szabad megválasztása jogában, hogy idegent ültessenek a nyakukra.[2314] A szövetséghez való hűségöket számtalan cselekedetökkel bizonyították. Bercsényi a fejedelem nevében azonnal biztosította szabad választásukat, de úgy, hogy az új apát ne Győrött lakjék, hanem csak koadjutorát küldje be vigyázni a levél- és kincstárra. Az új apát Göncz Coelestinus lett.[2315] A benedekrendiek szekszárdi apátsága czímét ekkor Mérey Mihály bozóki prépost és fejedelmi tanácsos viselte. Még a trencséni csata után is Bercsényi táborában volt s a fővezér őt «cum infula» vitte magával a fejedelemhez.[2316] Majd gyanúba fogta, hogy Bozókban elfogatta magát a németekkel. «Már nem tudom soha: kell-e papnak hinni»?[2317] Utóbb maga mondta, hogy egy rongyos alsó reverendában akarata ellen fogták el. Bercsényi most már beizent Nagyszombatba, hogy soha sem papnak, sem káptalannak nem lesz előtte hitele, a Vágon túlról 40 papot hozat el, ha ki nem bocsátják; s kérte a fejedelmet, valamiképpen el ne kobozza holmicskéjét.[2318] «Szabadítsuk szegényt – válaszolta a fejedelem[2319] – mert még ez sine exemplo est. Valamennyi pap, barát van: mind odaadnám érte»! Hiszen nem egyszer gyönyörködött szép deák egyházi beszédeiben.[2320] A benedekrendiek zalavári elpusztúlt apátságának uradalmát Ujváry Gergely kőszegi plébános,[2321] Rákóczinak egyik leglelkesebb híve kérte adományúl a fejedelemtől.[2322] Az apátságot III. Károly király csak 1715-ben állította helyre.

164. A FERENCZRENDIEK GYÖNGYÖSI TEMPLOMA.[2323]

A ferenczrendieket közönségesen kurucz barátoknak hítták, a miért Heister föl is verte kolostoraikat. Rákóczi szerette őket; hiszen az öreg Bárkányi János, most gyöngyösi házfőnök, mint kis fiút, gyakran ölébe vette.[2324] A ferencziek voltak Bottyán legjobb kémei 1709-ig, mikor a tábornok megtagadta tőlük az útlevelet.[2325] Azonban holtan is mind máig a gyöngyösi francziskánusok közt maradt.[2326] Az Egerből kiszorúlt ferenczrendieknek és fejöknek, Komlós Placidus atyának, a fejedelem Hevesben egy ügyvéd házában jelölt ki ideiglenes szállást.[2327] Alamizsnát adott a szegedieknek is, kik szintén miatta hagyták oda a várost.[2328] Szolnokból az egyetlen pátert, a csöndes, becsületes[2329] Jávorszky Mihályt Munkácsra, maga mellé rendelte lelkiatyának. A szolnoki vár ujraépítése következtében a rendház úgy sem maradhatna mai helyén; a fejedelem alkalmasabb helyet jelöl ki számára és biztosítja a kecskeméti guardiánt, hogy azt saját költségén építteti föl.[2330]

165. A FERENCZRENDIEK GYÖNGYÖSI TEMPLOMÁNAK BEJÁRATA.

A minoriták tartományfőnökét, a ki Eperjesen lakott, igaz embernek és jó kurucznak tartotta, a ki megzabolázza az olyanokat, kik, mint pl. a huszti minorita, a Rákóczi szolgálatában álló németeket bűneiktől nem akarta feloldozni.[2331] A nagybányai minoritákat már a fölkelés kezdetén biztosította a kilenczed szedésében.[2332] Páter Josephus minoritának a szerzet szükségeire tíz aranyat adott.[2333] Egyik udvari káplánja a minorita gróf Kéry Ádám volt, a kit kisebb küldetésekre alkalmazott. Nagy népszerűségnek örvendett báró Andrássy Miklós, minorita létére a török-tatár légió vezére, a kit közönségesen derviskapitánynak vagy Andrássy basának híttak. 4500 emberre becsűlték a valóságban csak 7-800 emberből álló hadát, melyet legszívesebben Ausztria pusztítására vezetett. Azonban negyedfélesztendei küzdelem után elbúcsúzott a kuruczoktól; «mert ha Péter, Judás, Tamás a Krisztus oskolájában megtántorodtak, nem csoda, ha ő is megbotlott e síkos világ törzsökiben«.[2334] Ki nem elégített dicsvágy szakította el a nemzeti ügytől. «Igazán elvette jutalmát Magyarország szabadságáért való hadakozásának.»[2335]

A szerviták (élükön Egerben Oroszvári Imrével) Rákóczi hívei voltak.[2336]

166. FERENCZRENDI BARÁT.
Marsigli rajza. (Szendrei után.)

A czisztercziek Zirczre csak 1701-ben telepedtek vissza, de ott emelt két kápolnájukat és 13 czellájukat a kuruczok 1704 elején már elpusztították. Az apátság administratora, a sziléziai Sebastian Vilmos, Pápa elfoglalásakor Rákóczinak hűséget esküdött, de annak megszegése miatt csakhamar az árvai vár börtönébe, majd – Rákóczi kegyelme következtében – Egerbe, a püspök felügyelete alá kerűlt.[2337] A rend badacsonyi szőlejét a csobánczi hősök kapták[2338] s a czisztercziek csak 1726-ban telepedtek vissza Zirczre.[2339] A pásztói új apát, a wellehradi Nezorin Flórián s administratora, Zborka Methód, nem csatlakoztak a szövetséghez; a rend osztrák tartományától függtek s így uradalmuk jövedelmét nem élvezhették.[2340] – A prémontreiek jászói és leleszi prépostsága 1697, a türjei 1669 és a nagyvárad-hegyfoki 1705 óta s a csornai és horpácsi már régebben az osztrák pernetzi prépostságtól függött, mely azonban a szabadságharczban kevés hasznukat vette; azért 1710-ben valamennyit a morva lukai és gradetzi apátságoknak adta el.[2341] A magyar prémontreiek jobbadán csatlakoztak a szövetséghez, Lelesz és Jászó váraiba kurucz őrségeket fogadtak be[2342] és Leleszen szívesen látták a fejedelmet, ki ismételten megszállt náluk.[2343] A leleszi országos levéltárból elvitt okíratok egy részét a császáriak a töltényeknél használták föl; a Bercsényi által megmentett 1699 okíratot maig is Bercsényi-aktáknak nevezik.[2344] Csornán a kuruczok és császáriak felváltva táboroztak.

167. WELLEHRADI NEZORIN FLÓRIÁN NÉVALÁÍRÁSA.[2345]

A kamaldoliak zoborhegyi remeteségét és székházát Rákóczi egy ízben meglátogatván, két remete eltartására és ugyanannyi remetelak állítására ezer forintot ajándékozott. A felavatásnál helyette 1708 július 14-ikén Bercsényi jelent meg. Ő maga sem gondolta, hogy a vele járó szertartás olyan nagy dolog; de azt hitte, hogy szép látszatja lesz a munkájának s «ha elkészűl, felséged örök emlékezetére bízvást megérdemli felséged emlékezete viselését».[2346] Ennek a szigorú szerzetnek ma már egy háza sincs hazánkban.[2347]

A pálosok csatlakoztak a szövetséghez, sőt képviseltették is magukat az ónodi országgyűlésen, hol Barsmegye egyik követe Wohlmuth, az elefánti prior és a sátoraljaújhelyi pálosoké Enyiczkey István volt. Majthényi Pál, Blaskovich Imre és Dáni Jáczint pálosokat a prímás utóbb megfosztotta állásuktól,[2348] mire a fejedelem Majthényit a sárospataki plébánia vezetésével bízta meg.[2349]

A kegyesrendiek (piaristák) Magyarországban még nem telepedtek meg; de volt házuk a Lengyelországhoz tartozó szepesi Podolinban. A fejedelem hálából, hogy üldözői elől ott egykor elrejtették, a háború ideje alatt évenkint 20 hordó bort ajándékozott a podoliniaknak,[2350] s misealapítványt akart tenni náluk.[2351]

Az Orsolya-apáczákat, a kiknél nénje, Julia növekedett, mindenkor gyöngéd figyelemben részesítette. Mikor a szécsényi gyűlés vallásügyi biztosai a kassai apáczák templomát és iskoláját visszaadták a reformátusoknak, megvette nekik a két szomszédos házat, hogy zárdának és kápolnának alakítsák át.[2352] Sajátjából bort is adatott az apáczáknak[2353] s 1708 januárius 22-ikén meglátogatván őket, a fejedelemasszonynyal hosszasabban társalgott.[2354]

A jezsuiták a köztudat szerint 1700-ban segítettek Rákóczinak és Bercsényinek a menekűlésben. A fölkelés kezdetén a jezsuita generális igen keményen meghagyta a rend tagjainak, hogy a háború ellen senkise szóljon és senkinek se vétsen. A mikor Nagyszombatból a németeseket kiutasították, a magyar érzelmű jezsuiták emlékíratban kívánták tudatni a pápával, hogy nem a katholikus hit gyűlölete vagy a szent rend megvetése, hanem a maguk rosszasága és nemzeti érzésöknek hamissága vezette ki őket.[2355] A szatmári jezsuitákkal sokkal kíméletesebben bántak.[2356] A jezsuitákról ellenőrízhetetlen hírek jöttek forgalomba. Pl. hogy az ungvári jezsuiták – holott, az országba jöttekor, a fejedelem tőlük kért gyóntatót[2357] – holdvilágnál öntöttek mérgezett golyókat a várvédő németek számára,[2358] a szökevény németeknek pedig nem adtak addig feloldozást, míg visszaállásukat meg nem ígérik.[2359] Bercsényi megkérte a fejedelmet, írja meg a római jezsuita generálisnak, hogy ha Ausztriától független magyar jezsuita tartományt nem csinál, minden jezsuitát ki kell utasítaniok; mert Ausztriával egy tartományban még a magyar érzelműek sem lehetnek jók és hívek.[2360] Ez annyira nem volt forradalmi kívánság, hogy utóbb (1709 július 24-ikén) a pozsonyi labancz országgyűlés is ismételte.[2361] Az angolok a jezsuitákat vádolták, hogy a császári tábornokokat a kurucz protestánsok kiirtására s a fölkelésnek fegyverrel való elnyomására izgatják.[2362] A szécsényi országgyűlés 1705 szeptember 30-ikán a VI. törvényczikkben[2363] csak az osztrák rendi tartománytól való elszakadásuk és a szövetséghez csatlakozásuk kijelentésével akarta megtűrni őket az országban. A németeket, mint a magyar ifjúság nevelésére alkalmatlanokat, így is kiutasította, a világi klérus rovására szerzett vagyonukat ennek visszaadatni rendelte s eredeti hivatásukhoz képest működésöket az ifjúság tanítására korlátolta. Pozsony, Nyitra, Trencsén, Turócz és Árva vármegyék ezen törvénynyel szemben a fejedelemhez tiltakozást nyujtottak be,[2364] a melyben egyenesen arra kérték, hogy ne hajtsa végre a már szentesített törvényt. Annál inkább sürgette Bercsényi a fejedelmet, hogy a jezsuitáktól azonnal vegye el a parochiákat és csatolja a bujdosó (exulans) papok eltartása alapjához.[2365] A fejedelem sokszor kikelt azelőtt is, azután is, a jezsuiták ellen, de a hat vármegyének az ő nevében adott feleletet[2366] maguk a jezsuiták sem tartották hitelesnek.[2367] Lehetetlen, hogy szóba ne hozták volna, mikor ismételten hozzáfordúltak,[2368] s különösen mikor 1707 május 8-ikán az esztergomi érsek előtt kiűzetésük ellen tiltakoztak.[2369] «Magyarországból – írták – felséges Rákóczi Ferencz fejedelem parancsára s a hozzáragaszkodó hazafiak egy részének akaratából ártatlanúl küldik száműzetésbe a Jézus társaságát.» Ebben a nemesi személyes szabadság megsértését látják, mert megelőző megidézés és ítélet nélkűl büntetik őket. A jezsuiták hazafiak és jobbadán nemesek; s ezt a jellegöket nem veszthették el az egyházi rendbe lépésökkel. Oly súlyos büntetésre, mint a száműzetés, csak törvényes eljárás után ítélhették volna őket. Bűnűl csak azt róhatják föl nekik, hogy – kánoni tilalom következtében – nem tettek esküt a szövetségre. Ha ez bűn, bűnösek a Macchabeusok is, a kiket pedig a Szentírás a hazai törvények rettenthetetlen, bátor és állandó védelme miatt dicsőít. A jezsuiták hány ezer lelket adtak vissza az egyháznak, hány bűnöst mentettek meg a kárhozattól; mennyit tettek az öregek, koldúsok, rabok, haldoklók vígasztalására s mennyi önfeláldozással működtek a pestis idején?! S most a társaságnak ki kell mennie Mária országából! Kérdhetnék, mint Jézus a zsidóktól: «Sok jó dolgot mutattam nektek atyám nevében; melyikért köveztek meg engem»? Kimegy a társaság szülőföldje határaiból; kimegy idegen tartományokba, de kényszerítve, erővel és hatalommal kizavarva; vígan megy, mert nincs bűne. Apostolaik is örömmel távoztak a tanács elől, mert méltóknak találták őket, hogy Jézus nevéért gyalázatot szenvedjenek. Kimegy hazájából a társaság, mert honfitársai kizárják; de elmondhatja a Szentírással: «Anyám (Magyarország) fiai harczoltak ellenem». Elmegy: téríteni barbár népeket, pedig az apostolokkal elmondhatná a vele mostohán bánó hazának: «Először is nektek kellett volna az Isten igéjét hirdetnünk; de mivelhogy megvetitek azt és magatokat méltatlanoknak tartjátok az örökéletre, ime, a pogány népek közé megyünk». Azonban az őket betelepítő 1687: XX. t.-cz. értelmében tiltakoznak a száműzetés ellen, hogy hallgatásuk beleegyezésnek ne lássék.

Harmadnap, május 10-ikén[2370] 34 jezsuita indúlt a Morva vize felé. «A lutheránusok – írta egy erdélyi jezsuita[2371] – meghúzatták a harangokat, s Te Deumot (?) tartottak a Szent Jakabútczában. Holott Erdélyben a háború alatt ha ki tartott haragot, de harangot senki nem vont reánk e mai napiglan. Pater Kapy Gábor pedig, ki az egész jezsuita-rendet igazgatni érdemes lett volna és nálunk azután is fő tisztségeket viselt, holtig le nem dörgölheti vala magáról a nyelvek szólását és a portát,» t. i. hogy Kolozsvárt a fejedelmet diadalkapuval várta. Fejedelemmé avatásánál Rákóczi a jezsuiták templomában hallgatott misét[2372] s másnap, mikor gróf Mikes Mihály figyelmeztette, hogy Pekri a jezsuitákkal szemben az erdélyi országgyűlésen a magyarországinak megfelelő végzést indítványozott, ezt felelte:[2373] «Gróf uram, odaki a magyarok példáját ide alkalmaztatni nem lehet; mert mi a magyaroknak ura nem vagyunk, hanem előljárójuk. Ittbenn parancsolunk mint urak és nem hogy megengednénk, azoknak bántására végezzenek Erdélyben; sőt ha Isten továbbra boldogítja igaz ügyünket, odaki azokat is, a kik kimentenek, és ha Indiáig bujdosnak is, visszahozzuk őket.» Az örök igazsághoz írt ajánló levele szerint is[2374] «meg volt győződve, hogy ha erdélyi fejedelemségének békés birtokába jut, oly befolyása lesz a magyar király udvarában, hogy az orthodoxus vallás ellen intézett támadásokat megsemmisítheti és idő folytával a béke és egyesség helyreállván, szelid és békés eszközökkel visszavezetheti vala a szétvált feleket a valódi katholikus egységre». A jezsuitákat mint tanítókat, szükségeseknek tartotta.[2375]

A hat vármegye, mikor újból tiltakozott a jezsuiták kiűzetése miatt, Rákóczit a haza atyjának nevezte, kinek a vallás, ha nem is a legnagyobb, de nem is a legkisebb gondja. A fejedelem azzal nyugtatta meg őket, hogy ebből nem következik veszedelem a hitre és az iskolákra.[2376] Később – egy protestáns hatalom képviselője előtt[2377] – úgy nyilatkozott, hogy ezt a háborút a jezsuita-tételek és elvek korlátlan garázdálkodása idézte föl. A rendek határozatát hajtotta végre, mikor eltávolította őket az országból. Álláspontját világosan jelzi őmaga,[2378] mikor elmondja, hogy a státusok őt a szécsényi confoederatio alkalmával a jezsuitáknak kiigazítására s nem sarczoltatására utasították. «Valóban is akkor menne füstbe a confoederatio, a midőn a feje meg nem tartaná ígéretét». Alkotmányos kötelességét teljesítette; a mint a jezsuita-törvény végrehajtóitól is megkívánta, hogy ne a jezsuita-szerzethez legyenek hívek, hanem a hazához.[2379]

III.
RÁKÓCZI ÉS A GÖRÖGKELETIEK.

RÁKÓCZI őszintén írhatta, hogy kezdettől fogva pártfogolta az erdélyi görögkeleti egyházakat. Ellenben vádolta az Ausztriai Házat, a mely pedig Erdélyen csak két évtized óta uralkodott, hogy elnyomni törekedett ezeket az egyházakat, a melyek «gonosz terveit» gátolhatták. Durva és tanulatlan emberekkel akarta kormányozni s papjait a népek köznevetségének tárgyaivá tenni. Csodálatos módon az egyház követői mindmaig oly elvakúltak, a mit főképp az orosz népnél lehet tapasztalni, hogy minden javukra szolgáló munkában és igyekezetben saját romlásukat sejtik. Lelkök gondozását a fejedelem olyan férfiakra és püspökökre szeretné bízni, a kiknek segítségével nemcsak az egyházak állapotát javíthatná, hanem megbeszélhetné velök az egyházi fegyelem és a jó erkölcsök helyreállításának a módját is. Mivel azonban ilyeneket saját országában nem talált, nem csoda, hogy idáig zavaros állapotok uralkodtak és hogy maguk sincsenek vele tisztában, a római katholikusokhoz vagy a reformátusokhoz csatlakozzanak-e. Hozzá annál könnyebben fordúlhatnak főpapért, mert ő velök tolmács nélkül beszélhet. Kantemir havasalföldi sztolnik ösmerheti tetteiből az ő buzgóságát, a melylyel Magyar- és Erdélyországok szabadságának helyreállítására törekszik; elhiheti tehát, hogy nem kisebb gonddal és ügyekezettel gondoskodik az ő jövendő megmaradásukról. Hiába való dolog volna valami jót akarni, ha annak megtartására szilárd alapot vetni nem törekednének. Ezért a két országért századok óta az ottomán sárkány és az Ausztriai Ház császári sasa marakodott; mindakettő inkább elnyelni mint megvédeni törekedett. A szabadságért harczolókat azzal akarták megtéveszteni, hogy az egyik ellen a másiknak fegyverével küzdöttek. Egyszer az egyiknek, másszor a másiknak kedveztek, a háború végén pedig az egyiknek lábáról levett bilincseket a másikra verték.

168. KANTEMIR DEMETER MOLDVAI VAJDA.[2380]

Ki nem látja, hogy Isten kegyelméből most más idők járnak? Ezektől az időktől nem a rabságnak más alakját, hanem a szabadságnak virágzását remélhetjük; csakhogy verni kell a vasat, a míg meleg s a verés munkájában minden szomszédnak részt kell vennie. De valamint a hámorban nem mindenki verheti a vasat, hanem némelyek a fúvó alá tüzelnek, mások a szenet szítják s közvetve vagy közvetlenül egyébként foglalkoznak: a keresztény köztársaság műhelyében is egyenlő és közvetlen munkát várnak mindazoktól, a kik a szabadság drágakövét becsűlni és használni akarják. A havasalföldi fejedelemtől ő nem katonai segítséget vár, mert tudja, hogy nem adhat; csak arra kéri, hogy a czár hozzá és a ráczokhoz fegyveres szövetség eszközlésére követet küldvén, ezt a törekvést s vele az erdélyi fejedelemségnek s az egész keleti egyháznak javát előmozdítsa.[2381]

169. GÖRÖG-KELETI PAP.
Marsigli rajza 1702. (Szendrei után.)

Ebből kitűnik, hogy a fejedelem, a ki a munkácsi görög kath. püspökséget kész volt a kievi érsek hatósága alá helyezni, kész lett volna az erdélyi oláh s délmagyarországi rácz görögkeletiekre nézve elösmerni főhatóságnak az orosz államegyházat, a melynek megalkotásán szövetségese, Péter czár, ekkor dolgozott legjobban. Az orosz patriarchaság napjai már meg voltak számlálva s a helyébe tervezett szent zsinat magyar állami szempontból nem látszott veszedelmesnek. S ha áldozat lett volna is, úgy hihette, hogy ezt megéri a görögkeletieknek a magyarsággal való kibékítése. Az eszme sem az oláhokat, sem a szerbeket nem találta készületlenűl; hiszen Brankovics György szerb «deszpota» hasonló gondolat fölvetése miatt ezért volt mostan is az osztrákok foglya.[2382] Nem merték szabadon bocsátani, mert a czár és Rákóczi tervét veszedelmesen előmozdíthatta volna; sokkal jobban mint a hogy az erdélyi oláhok kurucz vladikája, Circa János tehette.[2383] Brankovics, a ki a háromszáz év előtti Brankovics szerb despota és dúsgazdag magyar földesúr ivadékának, egyúttal a görög császárok rokonának mondta magát, nemcsak azelőtt, hanem fogságában is kereste a czár pártfogását; aligha nem támogatta volna tehát ennek szövetségesét, Rákóczyt, ki nem idegenkedett a kievi érsek primátusságának Magyarországra való kiterjesztésétől. Részben ezért kellett Brankovicsnak mindhalálig (1711. szeptember 19.) Ausztriában maradnia. Igy az ellenségeskedés tovább tartott; s Rákóczi restelte is, nevette is, hogy egy ízben kuruczai a pünkösdi körmenetet kocsikon, dobszóval, zászlókkal járó ráczoktól megszaladtak, mire «ennek bűzétől, mint a bakszakál füstjétől megijedvén a gulya», a Tisza partjain levő helységek is menekűltek.[2384]

170. GÖRÖG-KELETI PAP.
Marsigli rajza 1702. (Szendrei után.)

Tanulságos a fejedelemnek az a megjegyzése, hogy a mohammedán török hatalom Európában sohasem tudott erőre kapni a keleti egyház határain túl, pedig két határvonalon, Spanyol- és Magyarországon át a nyugati egyházat is megtámadta. Spanyolországból teljesen kiverték s Magyarországból csak azokat a részeket tartotta meg, a melyekre egykor a görög szakadás kiterjedt. A görögkeletiek közt – szerinte – él ugyan az őskereszténység hagyománya, de babonáktól, visszaélésektől, koholmányoktól eltorzítva. Imádkoznak, bőjtölnek, arczukat megsoványítják, de nem ismerik a szeretetet; kihányják a legyet és szúnyogot, lenyelik a tevét. Meg volt győződve, hogy a keleti egyház az idők végeztéig szétszórt állapotban marad.[2385] Itthon pedig fenmaradt 1707-ből a rácz papokra csinált kurucz nóta:[2386]

«Ah, vízzel keresztelt dühödött pogány pap,
Hogy még a te szád is emberhúst rág, harap!
Jő még oly nap,
Hogy téged is elkap,
Fegyverével sátán pokolra csap!»

IV.
RÁKÓCZI ÉS A PROTESTÁNSOK.

STEPNEY a szabadságharcz kitörésének évfordulóján panaszkodott, hogy a császári tábornokok, a jezsuiták biztatására, a lázadás elnyomásának ürűgye alatt, kiirtják a protestáns vallást. Irtják az angol királyné vallását, míg seregei az osztrák ház fentartásáért véreznek.[2387] Az angolok úgy tudták, hogy a protestánsok nagyon bíznak Rákócziban, de ellenségöknek tartják Bercsényit. Whitworth és a hollandus Bruyninx Okolicsányi Pált a császár protestáns szövetségeseinek támogatásáról biztosították, ha Rákócziék békűlni nem akarnának; mert a császár igen sokkal tartozik szövetségeseinek, ők pedig készek Magyarországban is erősen védeni a protestánsok ügyét. Már pedig a protestánsok ünnepiesen kijelentették Rákóczinak, hogy hazájukat nem teszik ki idegen (franczia-bajor katholikus) érdekek miatt romlásnak, ha elfogadható föltételeket nyernek; s vele szemben is kérni fogják Anglia és Hollandia közbenjárását.[2388] Rákóczi akkor megnyugtatta őket. Vihnyén az ágostai és a helvét hitvallású rendek már arra kérték az angol királynét, hogy fegyverrel is segítse fölkelésöket, ha a császár a vallásszabadság biztosításával békét kötni nem akarna. Kérték, hogy a talán meglevő európai protestáns szövetségbe a magyar protestánsokat is fölvegye.[2389] Az ágostaiak, Rákóczi engedelmével, Szirmay Miklós és Meltzl Mihály útján XII. Károly svéd királynál is elpanaszolták, hogy a császáriak üldözik vallásukat. A király kijelentette, hogy őt a vallás közössége s az Isten igaz tisztelete köti hozzájuk; kedves kötelessége tehát vigaszt és segítséget nyujtani s ezt meg is teszi minden időben.[2390]

A fejedelem úgy hitte, hogy az ágostaiak szivesebben látnák a nemzeti ügy élén Thökölyt, mint őt,[2391] ki a fölkelést protestáns irányba terelni nem engedte. Az angolok, hollandusok, svédek mindenesetre többet tettek volna érte, ha protestáns színezetet ad a fölkelésnek; de a fejedelem a vallás ügyét csak részletkérdésnek tekintette. Ösmeretes, hogy a vallásszabadság dolgát elsőrangú feladatai közé sorolta; közelebb is vitte a megoldáshoz, de nem engedte ürűgyül használni, hogy gazdasági, politikai és katonai dolgokban felekezeti szempontok döntsenek. Ezt elég keservesen tapasztalta Turócz vármegye, a mely lutheránus többségű vármegyékből készült alakítani békepártot. Mikor a fejedelem az érsekújvári hadparancsnokság élére katholikus tábornokot akart állítani, hozzátette, hogy lutheránus lesz a viczéje, mert másképpen felpattan a lutheránus, tót imperium Petrőczivel.[2392] Hellenbach, Radvánszky, Gerhard, Kray, Ottlyk, Szentiványi s más ágostaiak főtisztségeket viseltek udvarában. Az utóbbinak meg is írta, hogy ne legyen se kálvinistává, se baráttá, hanem csöndes elmével folytassa eddigi hűséges és hasznos szolgálatait.[2393] Hellenbachhal pedig eltréfált, hogy «úgyis lutheranus lévén, feltalálja in, cum, sub» a maga követelését a bányákban.[2394]

Az ágostaiak egyházi vezérei Pilárik István és Krmann Dániel (1663-1740.) superintendensek voltak.[2395] Különösen ez utóbbi buzgólkodott az egyházi reformok érdekében; két év alatt négy egyházi gyűlést tartott s nagy része volt a rózsahegyi zsinatban.[2396] A fejedelem szerint[2397] állítólag csak az egyházi fegyelem javítása volt oka gyűlésöknek, a melyre régen készűltek. Ugyanis a szécsényi egyezség következtében sok templom jutván kezökhöz, «szakácsból, miből tettek papokat, a kik az abuzívus keresztelést is behozták». Ezeket nem úgy írta, mintha megnyugodott volna benne, hogy alatta más nem fekszik s gúnyosan idézte Dr. Neapolitánusnak egy prognózisát. Igy nyilatkozott a fejedelem arról a zsinatról, a melyet a labanczok forradalminak, az ő érdekében tartottnak neveztek. A zsinat főbb embereit száműzni akarták, mert ők is «száműzték Krisztus keresztjét» s a temetéseknél használt fakeresztek elhagyásával új felekezetet alapítottak. Ezért a pozsonyi labancz országgyűlésen utóbb éppen Spáczay apátkanonok, a volt kurucz szenátor, támadta őket legjobban.[2398] Azonban a kurucznak mondott zsinat nagyon óvatos volt. Fölkérte XII. Károly svéd királyt, hogy az ágostaiak ügyében közbenjárjon a császárnál; mivel azonban a világi urak nagyobb része kurucz volt, Rákóczi jóakaratát is biztosítani kívánta. A fejedelemnek nem volt kifogása sem a XII. Károlyhoz küldött követség, sem az ellen, hogy négy egyházmegyét szerveztek; de a kereszt számüzetését s a törvényes ünnepek eltörlését valóban szentségtörés az ő nevével hozni összeköttetésbe, mint ezt utóbb a pozsonyi labancz országgyűlés tette.

171. KRMANN KÉZÍRATÁNAK CZÍMLAPJA.[2399]

Azok az értekezletek, a melyek ezt az országgyűlést bevezették, két szélsőség közt mozogtak: a bécsi béke és vele a vallásszabadság eltörlése, másrészt pedig az 1681 évi vallástörvény fentartása közt, holott a protestánsok ezt mindenkor ellenezték.[2400] A megjelent 235 pap, nemes és polgár közt valóban csak 2 helvét és 8 ágostai hitvallású akadt. Hogy azonban a vallás ügyében mégis helyt álljanak, a Pozsonyhoz közelebb álló városok tanácsadókat rendeltek melléjük. 30 taggal így alakúlt meg 1708 márczius 13-ikán az első evangélikus konvent, mely ettől fogva a rendi országgyűlésekkel egyidőben tanácskozott a vallás ügyeiről.[2401] Sérelmeiknek bőséges jegyzéke[2402] elég érthetővé teszi, ezen a néhány protestánson kívűl a többi miért maradt meg Rákóczi táborában. A labancz protestánsok is figyelmeztették a rendeket, hogy a vallási és polgári jogaiban megsértett népet a sok halogatás miatt nem lehet eltántorítani Rákóczitól, a ki különben is mindenkor hajlandó volt segíteni bajaikon.[2403] A miatt, hogy ki nem békűlhetnek vele, Okolicsányi Pál a kath. rendeket vádolta, a kik türtnek nevezik a két protestáns vallást, holott – az éppen százéves törvény értelmében – azt a király is bevettnek ösmeri el. A mostani «átkos» háborút nem protestáns érdekből indították; hiszen vezetői és hívei jobbadán római katholikusok. A királyhoz intézett külön feliratukban kifejtették, hogy a mostani kurucz háború vezérei az ő megnyerésök, vagy inkább rászedésök végett az evangélikusoknak teljes szabadságot engedtek. Abból a sok száz templomból, iskolából és papilakból, melyeket tőlük a katholikusok 1647 óta elszedtek, némelyeket önként visszaadtak. Minthogy azonban a király nem ösmerheti el a szécsényi határozatokat, azoknak szellemében a pozsonyi országgyűlésnek kell intézkednie.[2404] A rendekhez beadott nyilatkozatukban valósággal követésre méltónak tüntették föl Rákóczi és Bercsényi egyházpolitikáját; mert ha kelleténél kevesebb elfoglalt templomot adtak is vissza, a vallás szabad gyakorlatát evangélikus társaiknak mindenütt megengedték. Azért tették, mert tudták, hogy hétannyi evangélikus van mint katholikus. Ezeket a király ellenében nem csatolhatták másként magukhoz, mint a szécsényi szemfényvesztéssel, mely néhány templom odaigérésével csalta meg és tartotta pártjukon őket; ellenben vad kegyetlenséggel végeztették ki a jobbadán evangelikus Turócz követeit, kik a kibékülést akarták.[2405]

József király már 1708 július 28-ikán semmiseknek nyilvánította a «törvénytelen» szécsényi, rozsnyói és ónodi «konventikulumok» összes vallásügyi végzéseit, de csak 1709 deczember 12-ikén biztosította a protestánsokat vallásuk szabadságáról; s visszahelyezett mindent abba az állapotba, a melyben «a zavargások» előtt voltak.[2406] Mit nyertek vele, a protestánsok könnyen kiszámíthatták, mivel egyrészt éppen vallásuk sérelme miatt fogtak fegyvert. Valóban különös, hogy a protestánsok vezérének mondott Rákóczi egyházpolitikáját éppen a protestánsok előtt tegyék gyanússá s a protestáns többségű «konventikulumok» határozatait a protestánsok érdekében semmisítsék meg, holott ezeket a határozatokat éppen a nekik adott kedvezések miatt gáncsolták.

Rákóczi a szécsényi és az ónodi országgyűlések után is többször fogadott protestáns küldöttségeket; pl. a dunántúliakét, kik Karcsay Jánost és Losonczy Sámuelt küldték hozzá.[2407] Sárospatakon három tanácsülést is tartott a varrannói ref. egyház dolgában és pedig ref. papok jelenlétében.[2408] Saját uradalmaiban anyagilag is kedvezett a protestánsoknak; pl. Munkácson[2409] és Tállyán[2410] telket adott templomépítésre; Miskolczot egy tizenegy mázsás ágyúval,[2411] Serkét libertásokból öntött haranggal ajándékozta meg,[2412] az iskolákat pedig mindenütt pártolta.

A császáriak hitegetéseivel szemben figyelmeztette az erdélyi ref. egyházat, hogy elolvadt már az Apafi Mihály idejében éles horgára ragasztott jóízű eledel édessége, mely testi és lelki szabadsággal csalogatta. Az egyház csaknem későn vette észre a torkába ragasztott horgot, a melylyel kihúzták a szabadság elevenítő és tápláló kies forrásából.[2413] Már lezajlott a szabadságharcz, mikor még mindig akadt annak hirdetője,[2414] hogy a református vallás csakhamar elenyészik Magyar- és Erdélyországban, ha ott a császár lesz a korlátlan úr. Nincs más mód ennek a vallásnak fentartására, mint fejedelmet vetni Erdélybe, jobban mondva: Rákóczinak szerezni meg ezt a fejedelemséget. Szelídsége, áhítatossága, buzgósága, kedves modora a kath. hitet is jobban felvirágoztatta volna ottan, mint az erőszak, a melyet Ausztria alkalmazott a protestánsok ellen. Az ugocsai protestánsok pedig a nagy esztendőkben minden hónap elsején imádkoztak és bőjtöltek, hogy Isten a haza fegyveres ügyét szerencsésen vezérelje.[2415]

166. MAGYAR KÁLVINISTA PAP.
Marsigli rajza 1702. (Szendrei után)

V.
RÁKÓCZI ÉS AZ ISKOLÁK.

RÁKÓCZI, a mikor visszatekintett nyolczesztendei szabadságharczára, a veszteséget annak tulajdonította, hogy nem voltak népének tanítói. A mi történt, – szerinte[2416] – «jele és keserű gyümölcse az Ausztriai Ház atyáskodó uralkodásának, mely alatt az egész nemzet olyan tulajdonságokat vett föl, mint a rosszúl nevelt gyermek; s ezekért a tulajdonságokért csak az atyát lehet kárhoztatni.» «Mert – kérdezte tovább – melyik ausztriai király alapított kollégiumokat az ifjúság erkölcsi művelésére? Melyik állított akadémiákat, hogy ezt a nemzetet a tudományokban és a szépművészetekben oktassa?» Kérdése annál súlyosabb, mert egykori gyámja, Kollonics bíbornok, Magyarország újjászervezéséről 1689-ben a királyhoz benyujtott tervezetében[2417] valóban javasolta, hogy I. Lipót király Budán és Kassán egyetemet, más városokban pedig fő- és középiskolákat állítson; a miből azonban semmi sem lett. A fejedelem azzal vádolta a kath. papságot,[2418] hogy a káptalanok egészen abbahagyták, vagy inkább a jezsuitáknak engedték át az ifjúság oktatását. A jezsuitáknak egykori jeles tanítványa ezzel a váddal nem a jezsuiták tudományát, hanem tanításuk szellemét akarta sújtani. Úgy találta, hogy a jezsuiták nemzetköziek voltak, a kik a nemzeti szellemet megrontották. Ausztriai főnökeik hatása következtében élénk gyűlöletet keltettek a magyar ifjakban Luther és Kálvin követői ellen. Balítéletekkel és vakbuzgó elvekkel töltötték el az ifjakat s az egyházi rend és a tanári pálya számára a legtudósabb, de egyúttal a legodaadóbb fiatalokat nyerték meg lovaguknak. A leggazdagabbakat Bécsben nevelték s Ausztria szeretetére buzdították.[2419] Jó hazafi – Rákóczi szerint[2420] – nem nézhette fájdalom nélkűl a kisebb nemességet, a melynek nevelését az ausztriai kormány teljesen elhanyagolta. A nemes ifjú a latin nyelv elsajátítása és az iskolai tanulmányok bevégzése után rendesen hazament, megházasodott, s gazda lett vagy prókátor. Gyermekeik nevelésével keveset törődött s már olyanok is akadtak, a kik kereskedésre vagy mesterségekre adták őket, hogy taníttatásuk gondjaitól könnyebben szabadúljanak. A fejedelem szerint[2421] valóban senki sem csodálkozhatik a magyarok csekély műveltségén. Senki sem vetheti meg őket, ha látja a nemesség járatlanságát a tudományokban és a katonai ösmeretekben. Ferdén nevelték a magyarokat, a kik pedig örömest tanúltak volna.[2422] Tisztjei közűl sokan elmondhatták Dálnoki Veres Gerzson kapitánynyal, hogy «nem laktak skólát akadémiában, nem tanúltak a híres Hollandiában», hanem önképzéssel pótolták neveltetésök hiányait.[2423]

173. SZÉKELY KATH. TANULÓ.
Marsigli rajza 1702. (Szendrei után.)

A nemzetietlen és felületes neveléssel szemben Rákóczi, a mint kezébe vette a közszabadság ügyét, nemzeti és alapos neveléssel akarta elősegíteni a független Magyarország megalapítását. Abban kereste egész dicsőségét és gyönyörűségét, hogy az ifjúságot hazája szolgálatára nevelhesse.[2424] Mintha csak dédszüleitől, I. György fejedelemtől és Lorántffy Zsuzsánnától örökölte volna az iskolák szeretetét! I. György példájára ő is magát a fejedelmi udvart tette a nemes úrfiak iskolájává. Erre nézve kiadott utasításában[2425] kiemelte, hogy «az idegen nemzet nemzetünket letapodó és annak minden dicsőségét gyászba öltöztető kegyetlen szándékai és cselekedetei közt nem utolsó vala az is, hogy az úri és nemesi ifjakat rendök szerint való nevelkedésétől és minden úri és nemesi erkölcsök gyakorlásától megtiltsa.» A fejedelem már hadakozásának kezdetétől fogva «hazánk és országunk több és nagyobb szerencsétlenségei közt is szánakodó szemmel szemlélte» az úri és nemesi ifjak rendetlen növekedését. Udvarát tehát «minden hozzájok illendő erkölcsökkel tündököltetni kivánta»; azért részletes szabályokat alkotott udvartartásáról. A főbb urakat intette, «úgy viseljék mind maguk becsületét, mind a fejedelem méltóságát, hogy az udvarban levő s növekedő ifjúságnak tükrei és példái lehessenek.»[2426] Hiszen a szülők és az atyafiak az ifjakat azért adták ide, hogy az isteni félelemben és a nemesi erkölcsökben gyakorolják magukat.[2427] Az udvarmester föladata volt, hogy őket mindenféle illetlen pajzánságtól visszatartsa, a feljebbvalóknak és az idegeneknek megbecsűlésére és minden nemesi vérhez illő emberségre oktassa; ha pedig nem engedelmeskednének, megbotoztassa, sőt a szolgálatból is elbocsássa őket. A bejáró és az inaskodó nemes ifjak mintaképe és mestere első sorban a főbejáró legyen, a ki udvariasságra tanítsa őket, de ne pajtáskodjék velök.[2428]

Mindjárt eleinte sokat foglalkozott egy magyar- és egy erdélyországi katonai akadémia fölállításának tervével. Már 1705. november 23-ikán megbízta Sréter tűzérségi főfelügyelőt, vegye át a tervezett akadémiák gondnokságát, hogy az ott tanuló ifjúság isteni félelemben és szorgalmas tanulásban növekedjék.[2429] A viharos időkben tervét nem valósíthatta, de el sem ejtette. Kolozsvárt 1707. április 24-ikén száz válogatott nemes ifjúból megalapította a nemes társaságot, hogy a tudományokban, a katonai ösmeretekben, vitézségben, lovagiasságban ez a tanúlt, művelt fiatalság legyen az ország reménye, szemefénye, büszkesége. Azt akarta, hogy «az ausztriai kegyetlen uralom idejében letaposott régi dicsőséges magyar nemzet és a sok mellőzött úri és nemesi család hajdani boldogságát helyreállítsa s az igaz nemes magyar vérből származott ifjak szerencséjét előmozdítsa.» Ezek az ifjak gyakorolják magukat a jóságos cselekedetekben, küldjenek számkivetésbe minden feslett erkölcsöt és szüntelenűl a fejedelem szeme előtt forogjanak. A fejedelem őket mint valami fiatal fákat szeretné országunkba beültetni, hogy jó és tökéletes felnövekedésök következtében édes hazájok szolgálatára hasznos gyümölcsöt teremjenek.[2430]

168. MAGYAR KÁLVINISTA DEÁK.
Marsigli rajza. 1702. (Szendrei után.)

Nemes apródjai számára még később, francziaországi száműzetésében is tanítót tartott; a hogy az egyik bujdosó apródja írta, «iskolák porában nyughatatlankodtam, rongyos állapotban, gyakran koplalásban».[2431] Már a külföldön kérte Bercsényi, parancsolja meg a fiának, mit tanúljon. Alkalmazza őt a mindennapi dolgokban, hogy egy kis ügyességre és önbizalomra tegyen szert. Mert ezután is a fejedelemnek köszönheti inkább, ha lesz belőle valami s mindenkor megösmerheti atyáskodó kegyelmességét.[2432] Ebből a fiúból utóbb csakugyan «lett valami», mert mint Francziaország tábornagya halt meg. Más fiatalemberek tanulását szintén figyelemmel kísérte s elősegítette. Gondoskodott későbbi titkárának és naplóírójának, Szatmári Király Ádámnak[2433] és a görgényi hős, Ráthonyi János árváinak neveléséről, a mire – jellemzően – egy huszti korcsma jövedelmét szánta.[2434] Örűlt, a mikor megkapta Kray Jakab fiának mennyiségtani dolgozatait. Intette is Krayt, taníttassa fiát szorgalmasan a mérnökségre, hogy jövendőben a haza szolgálatára alkalmazhassa.[2435] Talán fülében csengett nénjének, Rákóczi Ilonának tanácsa, hogy ő maga külföldön ne tanúljon jogot és metafizikát;[2436] de a nyelveket és reális tudományokat tanuló ifjúságot nem akadályozta a külföldre menetelben. Csuzy Jakabot (1704-8.) Konstantinápolyban egy tallér napidíjjal saját költségén képeztette ki a török irodalmi nyelvben és hivatalos levelezésben.[2437] Jablonszky porosz udvari szuperintendens ajánlatára egy Schwarcz nevű mathematikai hallgatónak 500 tallért adott tanulmányai végzésére abban a reményben, hogy annak idején szolgálatába áll[2438] Segítette főudvarmesterének, Ottlyk Györgynek Poroszországban tanuló fiát is.[2439] Dobozy Istvánt szintén oda akarta küldeni, hogy Jablonszky államtudományokra tanítsa,[2440] de ez a kiküldetés elmaradt. XII. Károly 1705 július 28-ikán megigérte, hogy a porosz greifswaldi akadémián[2441] négy magyar protestáns tanuló számára ösztöndíjat alapít.[2442] A hollandus franekeri (franequerai) egyetemet[2443] 1623-1700-ig 486, 1703-1711-ig 42 magyar protestáns ifjú látogatta; számuk tehát még emelkedett is.[2444] A szabadságharcz leverése után a kuruczok a szatmári békében ki is kötötték, hogy idegen országokban tanuló fiaik kegyelmet nyerjenek, ha idején hódolnak.[2445]

SZENT IMRE KÉPE A KOLOZSVÁRI EGYETEMMEL 1728-BÓL.[2446]

175. SZÁSZ TANULÓ.
Marsigli rajza 1702. (Szendrei után.)

Jellemző a tanulás szabadságára nézve, hogy Németországban gróf Batthyány Ferencz 1704-ben azért nem akart hódolni Rákóczinak, mert félt, hogy veszedelem éri a gráczi egyetemen tanuló kedves fiát s Bécsben levő három lányát. Azzal ijesztgették, hogy ha a várat feladja, gyermekeinek a fattyúk közt sem lesz helyök.[2447] Ezzel szemben a kuruczok Szatmár körűlzárásakor kibocsátották Erős Gábornak s másoknak ott tanuló gyermekeit s utóbb, a szülők esdeklésére, bizonyosan kibocsátották Irinyi Zsigmondnak és Eötvös Miklósnak fiacskáit is, mert «ezeket jure naturae et gentium áristomban nem tarthatják.»[2448] Esterházy nádornak elég volt figyelmeztetni Andrássy Pált, hogy ne ostromolja Kismartont, mert bajuk eshetnék a kurucz Esterházy Antal testvérhúgának s Esterházy Dániel két lányának, kiket ott az apáczák nevelnek.[2449] A Brünnbe zárt Görgey Jánost felesége azzal vigasztalhatta, hogy itthon «Palkó, Laczkó tanúlnak: mellettök van a perczeptoruk.»[2450]

176. A KASSAI EGYETEM TEMPLOMA ÉS ÉPÜLETE.[2451]

Az országnak akkor három egyeteme volt: a kolozsvári, kassai és a nagyszombati. Mind a háromban jezsuiták tanítottak s mind a három csatlakozott a nemzeti ügyhöz. A kolozsvári jezsuiták 1704-ben megkezdték új akadémiai palotájuk építését, még pedig ugyanazon a helyen, a Torda, Farkas és Fogoly útczákra néző helyen, ahol a mostani egyetem középponti épülete emelkedik, s a melyben ma Rákóczi bölcsőjét őrzik. A jezsuita tanárok abban az évben diadalkapuval várták egyetemök dicső alapítójának, Báthory István lengyel királynak ivadékát.[2452] Valóban nem érdemelték meg, hogy kinevessék őket, mikor a zsibói veszedelem hírére a kaput sietve lebontották. Körmendy Imre tanár meg is mondta a császári auditornak: «Miért nem álltatok elejébe ti? Azt vártátok, hogy mi papok, szerzetesek kereszttel, olvasóval, szenteltvízzel menjünk ellene? A kuruczok a diadalív felállítását sem parancsolhatták ökröknek, hanem embereknek, a kik tudtak hozzá».[2453] A kassai egyetem jezsuita tanárai közűl a németesek az 1706 július 23-iki fejedelmi rendelet következtében eltávoztak, de a magyarok folytatták előadásaikat. Lipóczi Keczer Sándor főhadbiztos és szenátor 25.000 rajnai forintot ajánlt föl egy kánonjogi tanszék megalapítására s ajánlatát a szabadságharcz végével megkétszerezte.[2454] A nagyszombati egyetem templomában a magyar jezsuiták a kuruczok szomolányi diadala hírére 1704 június 2-ikán Tedeumot tartottak, mire az egyetemi ifjúság a német rektor, német tanárok elkergetését követelte. Bercsényi a jezsuiták költségén magyar ruhát csináltatott az ifjaknak, a tanítást magyar jezsuitákra bízta, a németeket június 8-ikán katonai fedezet alatt a határszélekre küldte s minderről azonnal jelentést tett Rákóczinak.[2455] De nem engedte meg, hogy az egyetemi hallgatók szembeszálljanak azzal a háromszáz bécsi egyetemi hallgatóval, kiket a császáriak az osztrák határon levő sánczok védelmére küldtek. Félesztendeje[2456] a bécsi egyetem tanára felhítta a bécsi tanulókat, hogy a milyen jól forgatták a tollat, olyan jól forgassák most a kardot. Rákóczi és Bercsényi ellenben nem akarták, hogy a most már kurucz ifjak az egyetemet a csatatérrel cseréljék föl; mert elég katonája, de kevés tudós embere van a hazának. Mindamellett nem éppen elszigetelt adat a lőcseiek lelkes határozata, hogy új támadás esetén a tizenkétéves fiúktól fölfelé mindenkinek fegyvert kell fognia.[2457] Forgách Simon apródja, Kiss András, Szebenben szemébe mondta Rabutin császári tábornagynak és tisztjeinek, hogy nem áll át hozzájuk, mert ő magyar fiú. Éltette Rákóczi Ferencz fejedelmet s hozzátette: «Mi magyarok országúl fegyvert fogtunk a németek ellen; hát. én sem szolgálok németet, akármilyen jó dolgom lenne is». «Hallottátok, urak? – kérdezte Rabutin. – Hogy bírjak én ezekkel a rebellis magyarokkal, mikor még a magyar gyerek is ilyen nagy kurucz?» [2458]

177. A NAGYSZOMBATI EGYETEM.[2459]

178. DEÁK ÉS SZENIOR.[2460]

Így éreztek azok a tót deákok is, a kiket ekkor a fejedelem engedelmével, a beszterczebányai gimnáziumban 1706 óta Bél Mátyás tót nyelvre is tanított.[2461] A debreczeni kollégium ifjúsága pedig ismételten föllázadt, mivel az elűljáróság az akkor (1704) először kinyomtatott iskolai törvényekbe nem vitt be elég szabad szellemet. «Isten csöndességet adván, a kollégium dolga újabb vizsgálódásra elővétetik» – nyugtatta meg az elűljáróság; vagyis megigérte, hogy az iskolai törvényeket az ifjúság kívánságainak figyelembevételével alakítja át».[2462]

179. AZ ENYEDI KURUCZ DEÁKOK SÍREMLÉKE.

Erre, különösen a református kollégiumokban, majdnem mindenütt szükség volt. Fölkelése kezdetén Rákóczi az eperjesi, sárospataki stb. kollégiumokat becsukva találta. Győr, Komárom, Fejér, Veszprém és Vas vármegyékben a református tanítókat kevéssel azelőtt dragonyosok kergették ki az iskolákból.[2463] Protestáns ifjaknak a külföldi egyetemek látogatását megtiltották. Ugyanekkor Bottyán cs. ezredes, a későbbi kurucz vezér, a nyitrai kegyesrendi gimnáziumban tekintélyes alapítványt tett, a melyet – bár «lázadó»-tól eredt – utóbb III. Károly is fentartani rendelt.[2464] Európa egyszer-másszor meglepetve hallhatta, hogy az iskolákat nem a barbár kuruczok, hanem a császáriak dúlják föl. Pl. Thoroczkay István annyira kímélte a nagyenyedi kollégiumot, hogy ennek tanárait a város megszállásakor föl sem eskette a Rákóczi hűségére s egyik tanár szerint, «éppen semmi tekintetben nem akart alkalmatlankodni a kollégiumnak».[2465] Ellenben b. Tige cs. tábornok az ő távozása után 1704. márczius 16-ikán[2466] a várossal és a templom kastélyával együtt a kollégiumot is fölégettette. Két tanító és 8 tógás deák hősiesen esett el a küzdelemben. Emléküket a kápolnadombi síremlék és a miriszlói mezőn s Jókainak egy szép elbeszélésében a többinek vitézségét «a nagyenyedi két fűzfa» őrzi.[2467] És az a gyönyörű hagyomány, hogy a bujdosó diákok azután egyideig a Székelykő barlangjaiban hallgatták tanáraik előadásait.[2468] 1706. szeptember 20-ikán a labanczok hasonló módon égették föl a miskolczi ref. iskola könyv- és levéltárát.[2469] 1706-7 telén pedig Rabutin hadai a debreczeni kollégium könyvtárát, a melyet ki is fosztottak.[2470] Egy császári tiszt a theológiát, igazságot, okosságot, csillagászatot, geometriát, filozófiát, bátorságot, jogot, reményt ábrázoló képek alá az auditórium falaira gúnyos verseket írt.[2471] Mert hiszen – csúfolkodott a Reménynyel – ki remél szabadságot, boldogságot ottan, a hol senki sem mer a házában megmaradni? Most már remélhetnek: Isten végét veti ennek, vagy kötelet ad azoknak, a kik hűtlenek akarnak lenni. A visszatérőket a király a régi kegyelemben részesíti s a réz libertásból mindjárt arany lesz!

180. A SZÉKELYKŐ BARLANGJA MINT KOLLÉGIUM I.[2472]

181. A SZÉKELYKŐ BARLANGJA MINT KOLLÉGIUM II.[2473]

A hajléktalan iskolákat a fejedelem és a megbotránkozott külföld fogadta oltalmába. A fejedelem a bujdosó nagyenyedi deákokat Máramarosszigeten telepítette le s gondoskodott róluk, különösen a tudós Pápai Páriz Ferenczről és Enyedi Istvánról.[2474] A debreczeni kollégium ifjúságának 1706-ban Beregszászon, majd Nagybányán adott menedéket, a következő esztendőben pedig 1000 kősóval segített a hazatért főiskolán.[2475] A kolozsvári ref. kollégiumnak is megadta a máramarosi aknákból évenkint járó 100 forintot.[2476] A sárospataki kollégium ifjúságát, mely 1687 óta Gyulafejérvárt, Gönczön és Kassán bujdosott, Csécsy János vezetése alatt 1705. május 14-ikén visszatelepítette Sárospatakra[2477] és a labancz Cserei szerint is régi szép virágzó állapotába helyezte vissza.[2478] Örömmel hallotta ezt Csécsytől, ki őt 1707. szeptember 20-ikán a kollégiumi ifjúság élén üdvözölte.[2479] A mikor ráért, a pataki tanárokkal mathematikai és természettudományi tételekről vitatkozott.[2480] Különösen szerette Simándy tanárt, a kit mathematikai eszközeivel szívesen látott a várban s vele déltől estéig «sok szép diskurzusokban múlatta magát».[2481] Nagybátyjával, Rákóczi Zsigmonddal tartott, ki többre becsűlte a tudós kincsét a gazdag aranyánál.[2482] Milyen másképp hangzik az a tudósítás, hogy ügyének bukása után a császáriak elvették a sárospataki kollégiumot, 19 ellenálló deákot kard élére hánytak s a többi deákot a tanárokkal együtt Erdélybe szalasztották![2483]

182. PÁPAI PÁRIZ FERENCZ.[2484]

183. A NAGYENYEDI KÉT FŰZFA.[2485]

184. A SÁROSPATAKI KOLLEGIUM RÉGI ÉPÜLETE.[2486]

185. HARLEY RÓBERT.[2487]

Rákóczinak az angolok és a svédek is kezére jártak a labanczoktól lerombolt iskolák helyreállításában. Stepney már 1704. május 17-ikén közölte az angol kormánynyal a nagyenyedi «egyetem» földúlatása hírét, mely a valónál sokkal rémesebb volt, mert számos tanár és több száz tanuló megöletéséről szólt.[2488] Fölháborodva írta,[2489] hogy Salms herczeg azért gátolja a király és Rákóczi kibékűlését, mert elveszthetné a 600.000 forintos hatvani uradalmat, a melyet József király neveléséért kapott. Pártolta az erdélyiek kérését a református egyetem helyreállítása ügyében, mi végből 30-40.000 forint kárpótlást kellene kieszközölni a császáriaktól. Harley minisztert és a canterburyi érseket arra buzdította, hogy biztosítsák 10-12 erdélyi ifjú ingyenes nevelését a két angol egyetemen.[2490] Anna királyné megengedte, hogy a templomokban gyűjtsenek az enyedi kollégium számára, s ilyképp 11.000 font sterlingnél (275.000 koronánál) jóval több jött össze.[2491] Viszont XII. Károly 1709-ben a Rákóczi engedelmével nála járó Krmann szuperintendens útján 20.000 tallért ajándékozott az eperjesi kollégiumnak.[2492]

A katholikus tanügy legégetőbb kérdésének Pyber László nyitrai püspökhelyettes a papnövelést tartotta[2493] és ezt sürgette Bercsényi útján a fejedelemnél. «Sehol sincs már akadémiánk – szólt[2494] – és kifogyunk a papoknak okosából; úgy sem sok van.» Bercsényi is figyelmeztette a fejedelmet, hogy ha más vallásúak nagy költséget sem szánnak az ilyen tanulóktól, talán mások sérelme nélkűl engedhetnének ebben a tekintetben, hogy oly színben ne tűnjenek föl, mintha ártani akarnának a kath. egyháznak.[2495] A fejedelem azt felelte, hogy a kispapokról valóban gondoskodni kell s ebben Pyber bízvást fáradozhat, mert szükségesnek látja, hogy a tanuló papok meg ne fogyatkozzanak.[2496] Ez nem volt egyszerű szólam. Mert igaz ugyan, hogy a váczi egyházmegyében csak 4-5 plébános volt, de az egriben a «forradalmi» Telekesy 200 papnál többet ordinált s 1709. augusztus 4-ikén kiadta az egri papnövelőnek s a nemes ifjak nevelőintézetének alapítólevelét is.[2497] A tanúlt papok megfogyatkozásának egyik oka a külföldieskedő jezsuiták eltávolítása volt. A hogy a szécsényi országgyűlés az 1705: VI. t.-czikkben[2498] kijelentette, a jezsuitákat annak idejében az ifjúság oktatására hítták be a hazába. A számukra emelt kollégiumok, akadémiák, szemináriumok alapítványaiból az oktatás rendét bízvást folytathatták volna; ők azonban, jövedelmeik növelése végett, a világi papság és régi szerzetek részére fentartott egyházi javadalmakat is maguknak foglalták le. A szécsényi országgyűlés most ezeket a jószágokat visszaadta régi földesuraiknak és tanári, tanítói működésöket csak két kollégiumban engedte meg. A tanitás hazafias szellemét akként kívánta biztosítani, hogy kiutasította azokat a «németes» jezsuitákat, a kik ezentúl is osztrák és nem magyar tartományi főnök (provincziális) alá akartak tartozni.[2499] Vagyonukat a szenátus a régi tulajdonosuknak és azoknak szánta, kik helyettök tanítanak és iskolákat állítanak. A németeseknek Nagyszombatból 1707. május 10-ikén valóban távozniok kellett. Mikor Pongrácz Imre megkérdezte a fejedelmet, hogy ha kiűzik a jezsuitákat, kik tanítják gyermekeiket tudományokra és erkölcsökre, Rákóczi azt felelte, hogy ehhez hasonló érvekkel már ő is előállott, de senkit sem győzött meg velök.[2500] Olyan lelkes magyar jezsuita tanárok, tudósok és írók, mint Bochus András, Vízkeleti Csete István, Gyalogi János, Kapy Gábor, Kazy János, Körmendy Imre, az öreg Szentiványi Márton[2501] és mások nagyon örűltek,[2502] hogy a nemzetietlen elemektől megszabadúltak. Tanítványaik deákúl, de magyar érzéssel énekelték a templomokban:

Nostros duces,
Hosti truces
Robore fac coelico!
Rákóczium,
Bercsénium
Ausu juva bellico!

(Vezérinknek,
Védőinknek
Mennyei malasztot adj!
Egy Rákóczit,
Egy Bercsényit
Megsegítve győzni hagyj!)

S ajkaikon felhangzott a nemzeti szövetség himnusza:

Probum ducem,
Nostram lucem
Sanctus regat spiritus!
Super statum
Foederatum
Favor fluat coelitus![2503]

(Fejdelmünket,
Mi fényünket
A szentlélek vezesse,
Szövetkezett
Fő rendeket
Az Isten is szeresse!)

Mikes Kelemen utóbb a fejedelemmel beszélgetve juthatott arra a gondolatra, hogy a magyar iskolákban nem kellene oly sok időt fordítani a latin nyelvre, s jó volna egyrészt gyakorlatibb, másrészt irodalmibb irányba terelni a gimnáziumi oktatást. Mint hazafiak, azt akarták, hogy ne a tudatlanság, hanem a tudomány legyen közönséges a hazában s a leányok neveltetésére is úgy vigyázzanak, mint a fiúkéra. Hiszen majdan, mint anyáknak, nekik kell fiaikat nevelniök, oktatniok, tanítaniok, az ország szolgálatára alkalmatosakká tenniök.[2504]

A népiskolák ügyében fontosak a fejedelemnek 1705. október 6-ikán és 17-ikén kelt utasításai, melyeket a szécsényi országgyűléstől a katholikus, református és lutheránus templomok, parochiák, iskolák és kollégiumok ügyében kiküldött bizottságokhoz intézett.[2505] A nagy részletek nem tartoznak ide; de ide tartozik az az elv (a tanítás szabadságának elve a XVIII. század elején!), a mit a megyék előtt Rákóczi már 1704. augusztus 12-ikén kifejezett,[2506] hogy mindenütt szabad legyen iskolákat állítani és azokban szabadon tanítani.

Ennél többet a nemzet napszámosai ma sem kívánhatnak. Megérdemel ilyen fejedelem olyan tanítót, mint Lippay István, a ki egy bessarábiai magyar faluból azt írta neki,[2507] hogy míg maradhat, lelkesen tanít; sok jó könyvétől elválik, de míg egy hallgatója lesz, ott marad.

VI.
RÁKÓCZI ÉS A TUDOMÁNYOK.

I. RÁKÓCZI A TUDOMÁNYRÓL ÉS A BABONÁRÓL.

RÁKÓCZI szerint[2508] az osztrák írók, durváknak, otrombáknak, barbároknak mondták a magyarok szokásait és szemökre vetették, hogy a tudományokban, szépművészetekben járatlanok. Maguk a püspökök sem annyira a tudományukkal, mint szent hivataluk méltóságával tűntek ki. A Habsburg-ház az iskolákkal, tudományokkal oly keveset törődött, hogy senki sem csodálkozhatott a magyarok csekély műveltségén, s nem vethette meg a nemeseket, kik járatlanok voltak a tudományokban és a katonai ösmeretekben.[2509] Az ország élén Rákóczi már egyházi, hadi és tanügyi politikájában megmutatta, hogy ösmeri, mik a kötelességei a mulasztásokkal szemben. Éppen a hazai tudományok csekély gyakorlása következtében tartotta szükségesnek, hogy a főbb dolgokat «pennára tegye», s ne érje be azzal a mondással: «mitte rhetorem et nihil ei dixeris».[2510] A mikor munkácsi levéltárát rendezték, megtalálták saját kezével írt dialogusait, szónoklatait s az Arany Szabadságról írt értekezését. «Aranyra és czédrusra érdemesek» tette hozzá a leltár készítője.[2511]

Mátyás király és Bethlen Gábor óta az első és utolsó magyar fejedelem, a ki gyönyörűségét találta a magyar tudósokkal való vitatkozásban.[2512] Megvallotta, hogy keveset tud a arithmetikához,[2513] alchymiához,[2514] de nagyon szerette a hit- és természettudományokat, a történelmet és a taktikát. Érdeklődött a geológiai képződmények iránt.[2515] Csataközben észrevette, hogy az ágyúk dörgése megszakítja a hófelhőket.[2516] Az Istennek szolgáló természetben[2517] szívesen búvárkodott mikroszkópiummal,[2518] vagy nagy messzelátóval.[2519] Azt, hogy a rézben arany van, a természet titkának mondta,[2520] de kutatás tárgyává tétette; ellenben kételkedve fogadta, mikor dr. Parazzi arra vállalkozott, hogy rézből aranyat csináljon.[2521] Orvosa, dr Lang részére maga kerestetett bizonyos tinkturák készítéséhez termésaranyat.[2522] Ösmerte s még metafizikai magyarázatra is alkalmazta a delejes erőt, melynél fogva a delej a vasat és a vasra függesztett súlyt vonzza és magához emeli.[2523] Szerette a kísérleti természettant és a csillagászatot s örömest társalkodott annak egyik hírneves tanárával, Simándi István tanárral.[2524] Fizikai dolgokról utóbb száműzetésében is gyakran vitatkozott barátaival.[2525] Mindennek természetes magyarázatát kereste, pl. az érsekújvári titokzatos dörgések esetében. Azt, a mit ezeknek okáról beszéltek, nagyon meseszerűnek találta, mert azokkal tartott, kik csak azt hiszik el, a mit érzékeikkel megfoghatnak. Legkönnyebben a földrengést kísérő morajra gondolhatott; de nem hallotta hírét, hogy – valahol Komárom körűl – földrengés lett volna s így beismerte, hogy a tünemény okát nem bírja megfejteni.[2526]

180. CSILLAGVIZSGÁLÓ ANGYAL BARANYI «VIATICUM SPIRITUALE»-JÁBÓL.[2527]

A fejedelem földrajzi megfigyelései és leírásai alaposak, kedvesek s megkapó a természet szépségei iránt való lelkesedése.[2528] Éppen a térképírás reformjának a korában élt;[2529] s ő, a ki már kis fiú korában tudta olvasni a térképet, ezt a háborúban még szorgalmasabban tanulmányozta.[2530] Nemcsak mérnökei és vezérei (Bercsényi, Károlyi) készítettek számára térképvázlatokat és tervrajzokat, hanem maga is csinált eféléket, pl. udvari hadainak egri táboráról.[2531] A hídvégi pusztán geometrice ő maga mérte ki a majorház, kert és az istállók helyeit.[2532] Szabadságharczának utolsó keserves perczeiben is vágyakozással gondolt Königsbergben megrendelt mathematikai eszközeire.[2533]

A gépek iránt nagyon érdeklődött. Ösmeretes, hogy Höll Kornél vízemelő gépének tervrajzán sajátkezűleg tett javításokat.[2534] Damoiseauval Murány várában csigát csináltatott, körűlbelűl a siklók modorában, de gőz helyett lóerőre.[2535] Szendrőn és Munkácson műmalmokat Rouvier kapitány, Munkácson száraz és portörő malmokat Schwantz gépészmérnök tervei szerint építtetett.[2536]

A régiségeket szerette. Megörűlt, mikor Karván a hídfő védelmére sánczokat készíttetvén, római castrumra bukkant, melyben ásásközben igen sok régi emléket és feliratot találtak.[2537] Erdélyben is kutatta a római régiségeket; majd az ecsedi vár középkori építési rendszerét s a nyírbátori templom műemlékeit tanulmányozta.[2538] Attila pajzsát, tollas buzogányát, Lehel kürtjét, Szent László sisakját, Báthory István kardját stb. ereklyék gyanánt őrízte gyűjteményében.[2539]

A czímer- és pecséttanban is járatos volt. Ő az első magyar fejedelem, a ki a színeket vonalakkal jelző állampecsétet használt, a miben III. Károly királyt öt esztendővel előzte meg. Színjelzése ugyan nem egyezik a most általánosan elfogadott Vulson de la Columbièere, vagy Petra Sancta-féle módszerrel, de akkor hat-hét színjelző módszer divatozott s az ő pecsétvésője franczia mester volt. Rákóczinak hétféle pecsétje ösmeretes: a nagy állami, a kisebb fejedelmi, két nagy családi, egy monogrammos, egy gyűrűs és egy a maga és felesége czímerével ellátott pecsét.[2540]

II. RÁKÓCZI FERENCZ.[2541]

Történelmi érzéke nagyon erősen kifejlett. Meg volt győződve, hogy a történelmi eseményekből tűnik ki az Isten gondviselése, a melylyel mindent kormányoz és az emberek előtt ismeretlen czélok felé vezérel. Kevesen tudják a megtörtént dolgokat, pedig sokan fecsegnek róluk. Azokat az igazság föltárása és az események összefüggésének megértetése végett kell elmondani.[2542] Az emlékíró saját lelkiösmeretéről adjon számot s ne az idők történetét írja meg. A világtörténelem feladata, hogy a belső állapotokról ítéljen, azonban többet beszél a fejedelmek hőstetteiről, vitézségéről. A bűnt erénynek szokta mondani, a középszerű tettet – a mellékes körűlmények elhallgatásával – a legnagyobbra fújja fel s az ellenségnek legnagyobb tetteit is fitymálja. Szánalmas az olyan fejedelmeknek hiúsága, kik gyönyörködnek végbevitt tetteik megíratásában és azt hiszik, hogy az utókor szemében nagyok lesznek. Azonban a többi fejedelemnek is vannak költői, történetírói, a kik a maguk emberét mint hőst énekelik meg és dicsőítik. Különböző jellemzéseikkel annyira összezavarják a dolgokat, hogy a legigazabb dolgokat is kétségbevonják s a kétségeseket igazaknak állítják. Természetes sorsa ez mindazoknak, kik hiábavalóságok után járnak és az erényektől eltérnek. A szentéletű fejedelmek emlékezete örökké való és folytonos dicsőség a része. Mindenkinek az igazságot kell keresnie és követnie, mert egyedűl ez tesz bizonyságot tetteiről.[2543] Magáról Rákócziról már életében életrajzok jelentek meg. Eleinte talán vádolta is magát, hogy nagy benne az önszeretet ingere, a tetszés vágya. Azoknak dicsőségére gondolt, kiket a történelem dícsérettel halmoz el és a régi világ módjára emlékekkel magasztal. De Isten csak az egész embert szereti s azért a hiúságról való lemondást követeli.[2544] Hiszen elmúlik minden s még a történetek emléke sem marad meg sem a rosszról, sem a jóról.[2545]

Mindamellett ő maga már a küzdelmek hevében megírta magyarúl a szabadságharcz történetét, mely azonban elveszett;[2546] beszédeiben, leveleiben gyakran hivatkozott Magyarország történetére, sőt a portugálok, svájcziak, hollandusok szabadságharczainak históriájára is. A történelem bizonyította, hogy az Isten mindenkor megvédte szabadságunkat,[2547] s hogy a históriák igazán írnak az osztrákok szabadságrontó törekvéseiről.[2548] De ki olvashatta volna a históriában, hogy mióta kijöttünk Scythiából, valaha több okunk lett volna a reményre?[2549] A történelem bizonyára mérsékelte az ő fiatalos hevét; de a történelemmel mégis hányszor gyujtotta lángra nemzetét?!

A hittudományokban később szerzett olyan meglepő jártasságot s elmélkedéseit, emlékiratait, önéletrajzát is akkor írta. De már is nemzetének elsőrangú írói közé tartozott katonai és politikai szabályzataival, legfőképpen azonban leveleivel, a melyeknek nagy tudása, mélységes gondolatai és nem ritkán csodás szépségei nagy nemzetek irodalmában is számot tennének.[2550] Népdalok lettek a neki tulajdonított költemények, – szállóigék szónoklatainak legszebb mondásai.

Nincs az akkori irodalomnak, tudománynak egyetlen ága sem, a mely iránt a fejedelem nem érdeklődött volna; s ő védte legőszintébben a lelkiösmeret és a gondolat szabadságát, mely nélkűl irodalom és tudomány nem virágozhatik. Így történt, hogy nemcsak a politikában és a csatatéren, hanem az irodalomban és a tudományban is vezére lett nemzetének.

A tudomány útját a babona irtogatásával egyengette. Még a felvilágosodott Bercsényi Miklós is meghallgatta a «látókat»: Koncz Mártont és Benedeket, nemcsak mint kémeket, de mint jósokat is; kihallgatta a csallóközi táltosasszonyt, idézgette a táltos-orákulumokat a fejedelem előtt is. Sokszor forgatta Drabicius jóskönyvét, mely sejteni engedte, hogy Rákóczi valamikor király lesz Budavárában. A földindulást, mennykőcsapást figyelmeztető jelnek tekintette. Gondolkodóba ejtette, mikor méhraj szállott az újvári ágyúra, vagy mikor egy nap kétszer is leszakadt a zablyája. A kurucz vitézek hitték, hogy Bottyánt, Ocskayt, Csajágit golyó nem fogja, fegyver nem járja.[2551] Bercsényi éjszaka is fegyveresen aludt, mert hitte, hogy a fegyverviselő nem hal meg pestisben.[2552] Egy kicsikét a legvitézebb kurucznak is megborzongott a háta, mikor a szentgyörgyi csodaállat vérengzéseiről,[2553] a murányi láthatatlan emberekről,[2554] vagy a fekete halál idején az eperjesi ördöngös öregről stb. hallott.[2555]

Rákóczi hadi szabályzatai az ország törvényei értelmében irtóztató halállal, megégetéssel büntette az ördöngösöket, boszorkányokat, varázslókat, bűbájosokat.[2556] Saját tábornokai is szóba állottak a boszorkányokkal,[2557] kik alatt különben jobbadán kuruzslókat, kenőasszonyokat értettek; Géczy ezredes meg éppen lódingba való boszorkánytörő czédulát hordott magával.[2558] Sőt a protestánsok rózsahegyi zsinata is komolyan fölvetette azt a kérdést, hogyan kell védekezni a hazajáró lelkek, kísértetek ellen.[2559] A fejedelemnek tehát számolnia kellett a közhiedelemmel. Azonban a szabadságharcz idejében csak egy asszonyt végeztek ki boszorkányság miatt, s Rákóczi tiszántúli javainak aligazgatója. Bakay Ádám, ezért mindjárt fejvesztéssel fenyegette meg a nyírbátori bírákat.[2560] Egy tokaji lányt pedig, a ki «az ördögökkel tánczolt», Keresztes Ferencz főjegyző azzal mentett meg a máglyától, hogy negyvenesztendős lánynyal az ördög sem tánczol.[2561]

Rákóczi már fogsága idejében foglalkozott az okkultizmusra vonatkozó ritka könyvekkel, bűvészek koholmányainak, csillagjósok jövendöléseinek olvasásával; de azokat csak kíváncsiságból s nem azért olvasta, hogy igazságokat keressen bennök. Tudta, mit irogatnak az ördöngösségről a balgaságok vizsgálói és a hazugságok tudákos kutatói; de nem tudta, mit mond a bibliában az isteni szellem a jövendőmondó asszonyokról s a babonaságról, a melyet oly komoly törvények tiltanak és büntetnek. Azzal vigasztalódott, hogy csak Isten tudhatja, mennyiben volt bűnös az ő tudatlansága.[2562] A mikor a miatta becsukott Kertzl hadnagy 1706-ban kiszabadúlt a győri fogságból, eszébe jutott az asztrológus, ki szerint, ha mondását hinni kell, hadakozásának még csak négy esztendő mulva lesz szerencsés vége.[2563] Szívesen fogadta a Bercsényitől «pro curiositate»[2564] küldött kabalát is. «Adja Isten – tette hozzá szelíd humorral,[2565] – hogy oly elízio ne legyen a prófécziájában, mint a versében!» Neapolitanus asztrológiai jóslatait Bercsényi magyarázgatta neki;[2566] ő maga is félig komolyan, félig tréfásan bíztatta Forgáchot, olvassa a boroszlói, komáromi, lengyel és az angol igazmondó kalendáriumok prognosztikumait[2567] s kalkulálja Drabeciust: akkor azután eleget remélhet, ha remélni akar. Ha pedig mindezeket úgy, mint bizonytalanokat megveti, és csalhatatlan reménységet kíván, emlékezteti arra az igazságos mondásra: Spes confisa Deo, nunquam confusa recedit, – ki Istenben bízik meg nem csalatkozik.[2568]

A tudomány sem kellett neki hit nélkűl; de a hitet nem engedte összetéveszteni a babonával. Mikor híre futott, hogy a Jászságban a katonai czélokra használt jászsági templomok falai vérrel verejtékeznek, vizsgálatra a protestáns Szentpétery Imre brigadérost küldte ki, a ki azt jelentette, hogy a fal nem véres, hanem veres festékes.[2569] Ilyen ad hominem bizonyítás volt az is, hogy kiásatta a templomból Bezerédjt, hadd lássa a babonás nép, hogy a lefejezett áruló nem élt az eltemetéskor s nem mozdíthatta meg a földet maga fölött.[2570]

Tudományos munkákat nemcsak munkácsi, szerencsi és sárospataki pihenései közt olvasott,[2571] hanem útközben és a táborban is. A posta minduntalan hozott neki új könyveket;[2572] s Aesopus, Ovidius, Seneca, Caesar, Tacitus mellett az európai, különösen a magyar irodalom ujdonságai is érdekelték. Jogosan írhatta magáról, hogy Magyarország szövetségének gondjai közt az irodalom nem volt utolsó gondja.[2573] De ha szerette és oltalmazta is a vélemény szabadságát, a haza szabadságáért küzdve, nem tűrhette, hogy a tudomány és az irodalom a haza érdekeit sértse. Kedvetlen tapasztalatok bírták reá őt és a szenátust, hogy 1707. februárius 3-ikán visszaállítsák a czenzurát. Két-két szenátorra bízták a vallási, erkölcsi, társadalmi művek és a tankönyvek átvizsgálását, míg a tisztán politikai és katonai munkák megelőző átolvasását maga a fejedelem és Bercsényi vállalta magára. Kijelentették, hogy vét a szövetség ellen, a ki botrányt okozó könyvet kinyomatni enged; de a régibb írók munkáinak eltiltását, elnyomatását nem engedték meg.[2574]

II. A LEGINKÁBB MŰVELT TUDOMÁNYOK.

A hittudományokban Rákóczi a háború izgalmai közt nem mélyedhetett el annyira, mint később, a száműzetés nyugalmasabb éveiben. Sohasem szerette, hogy a tudósok a hit szent egyszerűségébe annyi mindent belemagyarázzanak. De ha a hitet a bölcsek kathedráiról száműzik is, menedéket talál az az Isten választottai szívének rejtekében; mert egyedűl a hit: az alázat leánya, a szeretet testvére képes a rejtett dolgokat megfejteni.[2575] Isten választott népének tartván nemzetét, mindjárt szabadságharcza kezdetén kinyomatta és országszerte elterjesztette a haza boldogságáért könyörgő «alázatos imádságát, melylyel az ő urának, Istenének orczáját mindennapon engesztelni szokta».[2576] Ezt az imádságot a nemes ifjak minden reggel és este elmondották.[2577] Imádságot írt zászlajuk fölszentelésére[2578] s akkor is, mikor a hazából eltávozott.[2579]

Kanczellárja, Ráday Pál, Benderben a török vezír és a svéd király feleletére várakozva Lelki Hódolás czímmel fejezte be imakönyvét.[2580] Forgách Simon tábornagy a fogságban készítette el «Győzhetetlen és minden testi és lelki ellenséget meggyőző fegyverét», mely a haza szabadsága mellett vitézkedő bujdosó magyarok számára imákat és vallásos elmélkedéseket tartalmazott.[2581] Ebben az imádságot Istennel való beszélgetésnek nevezte, melyben az elme Istenhez fölmenvén, Istentől illendő dolgokat kér. Petrőczi Kata Szidónia a szebeni fogságban[2582] fordította le Arnd imádságos és elmélkedő könyvét, a Tizenkét Liliomot. Kazai János, Soós István kurucz szenátor udvari papja Noé Galambja, Pápai Páriz Ferencz nagyenyedi tanár Pax Crucis és a labancz Torkos András győri ág. h. pap Engesztelő Áldozat czímmel írt imádságos könyvet. Közkézen forgott herczeg Esterházy Pál nádortól «A boldogságos Szűz Mária szombatja», mely mind maig a legelterjedtebb kath. imakönyvek közé tartozik s német, horvát, orosz nyelvre is lefordították. Történelmi nevezetességre vergődött Ács (Aachs) Mihály imádságos könyve, a «Boldog halálnak szekere». A höchstädti csatában ugyanis nagy számban találták Marsin tábornagy elesett katonáinál. A dolognak az a magyarázata, hogy a Bajorországon át Magyarországba nyomuló francziák ezt akarták barátságuk jele gyanánt szétosztani a magyarok közt.[2583]

A fejedelem nemcsak meghallgatott olyan egyházi szónokokat, mint Telekessy, Fray, Illyés István, Kürtössy András, hanem pl. a nemes társaság zászlószentelésén, a pataki templomban, maga is mondott imaszerű beszédet.[2584] A kor leghíresebb egyházi szónokai közé tartozott dr. Illyés István püspök és Vízkeleti Csete István jezsuita. Illyés 1707. januárius 24-ikén azon okból mondott le a szenátorságról, hogy egyházi munkákat akar írni,[2585] de már mint labancz rendezte sajtó alá magyar szent beszédeit három kötetben. Csetének, a «magyar Cicerónak» (vagy inkább Lactantiusnak) 1611 beszéde maradt fenn, de nyomtatásban csak két kötetre való jelent meg.[2586] A kurucz idők megítéléséhez érdekes adalék, hogy a német hitszónoklatokat sem hanyagolták el. Mikor a jezsuitáknak távozniok kellett, Telekessy püspök a ferenczrendiektől kért német hitszónokot.[2587]

187. RÁDAY «LELKI HÓDOLÁS»-ÁNAK CZÍMLAPJA.

A theológia terén az öreg Szentiványi Márton nagyszombati egyetemi tanár még most, élete alkonyán is, oly buzgón működött, hogy a fölkelés kezdetétől 1705-ben történt haláláig 9 művet adott ki, sőt halála után is jelent meg egynéhány. Majdnem minden munkáját latinúl írta; de 1703-ban magyarúl fejtegette azt az ötven okot és indúlatot, melynél fogva «a mostani keresztények közt levő vallásokból egyedűl a közönséges római vallást kell választani».[2588] Javában munkálkodott még tanártársa, dr. Otrokocsi Fóris Ferencz is, a ki külön könyvet írt arról, hogy Luther és társai nem voltak az Istentől küldött igazi reformátorok, ellenben Róma az Isten szent városa, az egyház feje. Most különösen a Theologia Propheticával s a magyarok régi vallásáról írt könyvével keltett föltűnést, melyben, Szent Istvánnak fiához intézett intelmei nyomán, a magyar protestánsokat a katholikusokkal való egyesűlésre buzdította.[2589] Dr. Hevenesi Gábor, az osztrák és a magyar jezsuiták tartományfőnöke, most adta ki Szent Ignácz szikráit (latinúl), mely rövid idő alatt 45 kiadást ért s németűl, spanyolúl, lengyelűl is megjelent. Más vallásos latin iratai szintén elterjedtek. A protestáns, de labancz dr. Köleséri Sámuel előszóval látta el (1709) Gardenus Theologia pacificáját. A kurucz ifjabb Ács Mihály Magyar Theológiát írt, a melyet Bercsényi jószágigazgatójának, Szirmai Miklósnak ajánlott. Kuruczok voltak, de latinúl írtak: Simonides Pál az evangélikus egyház örökös voltáról, Debreczeni András az Istenről, Pányoki András a Szentháromságról, Kocsi (Major) Ferencz a Szentírásról. A fejedelem ezt az érsekújvári prédikátort megajándékozta,[2590] s gyámolította Enyedi István és Pápai Páriz Ferencz nagyenyedi theológus írókat is.[2591]

188. ENYEDI ISTVÁN NÉVALÁÍRÁSA.[2592]

A nevezetesebb hittudományi magyar munkák közé tartozik Némethy Mihály Mennyei tárháza, Técsi Miklós Lilium humilitatisa, Diószegi Lelki fegyvere, Debreczeni Péter tizenkét üdvösséges elmélkedése, Huszti István Égre kézen fogva vezető kalaúza (a melyet Vay Ádámnak s feleségének, Zay Annának ajánlott), és »Paradicsomkertecské«-je, Polgári Gáspár Mérges golyóbisa (melyben a kuruczok káromkodásai ellen kelt ki), Tarnóczi István Holtig való barátsága, Zólyomi Boldizsár Szentséges elmélkedései, Madarász Márton elmélkedései (Szent Bernát nyomán), a melyeket kiadójuk (Aachs Mihály) Szentiványi János kurucz brigadérosnak ajánlott. Petrőczi Kata is most, a fogságban fordította le a pietista Arnd Jánosnak az igaz kereszténységről való négy könyvét, s huszti betegségében az Igaz szívet.[2593]

189. PÁPAI PÁRIZ FERENCZ «DICTIONARIUM»-ÁNAK CZÍMLAPJA.

A bölcsészetet a fejedelem csak a magányban kedvelte meg s ott bölcselőnek vallotta magát.[2594] Udvari kanczelláriájában akkor még nagyon jelentéktelen ember volt Kiss István, a ki negyedszázad múlva, a száműzetés kényszerű nyugodalmában kitűnő magyarsággal írta meg filozófiáját.[2595] Kassai György külföldön, a wittenbergi egyetemen tanított és írt bölcseletet. Itthon a kuruczok védelme alatt fejtette ki dr. Rajcsányi György nagyszombati egyetemi tanár a legélénkebb filozófiai munkásságot, a mennyiben 1706-1709 közt a maga és tanítványai neve alatt hat füzetet adott ki. Legfontosabb a Harmonia philosophica és az Ars recte philosophandi. Egy névtelen «Ébresztő kakasszó» czím alatt bölcselkedett az igaz barátság természetéről, mivoltáról, gyümölcseiről.

190. MARSIGLI.[2596]

A neveléstudományba, mely még mindig Amos Comenius hatása alatt állt, új eszméket vitt be a «legnagyobb magyar pietista», Bárány György azzal, hogy lefordította a hallei hírneves paedagógusnak Francke-nak oktatását a gyermeknevelésről. Ebben a szüléknek és a tanítóknak «jó és kegyes tanácsot» adott, «mint viseljék magukat jólelkiösmerettel a gyermekek körűl, hogy tisztökben az Isten bőséges áldását várhassák magukra». Kétségtelen, hogy a fordító már ebben a szellemben tanította a sárosi kurucz alispánnak, Roth Mihálynak gyermekeit, kiknek a könyvet ajánlotta. A tankönyvek közől csak katekizmusok jelentek meg nagyobb számmal.

A nyelvtudománynak nevezetesebb gyarapodása idősb Csécsy János sárospataki tanár latin értekezése a magyar helyesírás főbb elveiről, a mely éppen halála esztendejében (1708) jelent meg. Függeléke volt ez Pápai Páriz Ferencz latin-magyar szótárának, melylyel különösen az erdélyi iskolák szükségletein akart segíteni. Könyve teljesen különbözött Szenczi Molnár Albert százesztendős szótárától, melyet vele egyidőben (1708) újra kiadtak. Páriz a régi magyar nyelvet és a tájszólásokat is figyelembe vette. Rajta volt, hogy a magyar nyelv minden sajátságát feltüntesse s a középkori latinság szókincsét is megmentse. Mivel németűl, angolúl, francziáúl is tudott, s a népies nyelvet és tájszólásokat is ösmerte, a szók és szólásformák szabatos, magyaros megállapításában, értelmezésében elődeinél szerencsésebb volt. Műve összesen öt kiadást ért és száz esztendeig a legtekintélyesebb szótár volt.[2597] A szebeni gimnáziumban azonban beérték Heltzdörffer Mihály háromnyelvű kis szótárával. Bél Mátyás tót, Gretser Jakab görög, Kaposi (Juhász) Sámuel héber nyelvtanai kéziratban maradtak.

191. BÉL MÁTYÁS.[2598]

Irodalomtörténetet először Czvittinger Dávid selmeczi magyar nemes írt (1711). Bántotta a német Reinmann Frigyes állítása, hogy irodalomtörténetében magyar írókról azért nem szólhat, mert a magyarok többet adnak a tüzes lóra s a kivont kardra, mint a tudós könyvre.[2599] Ő erre 250-nél több magyar író latin életrajzával felelt. Ezért – Baier altdorfi rektor verse szerint – Magyarország annyival tartozik neki, mint Francziaország Saint-Martinnak, Olaszország Tomasininak, Németország Adamnak, Belgium Miraeusnak. Egy másik német tanár pedig magasztalja, hogy a mikor hazájában Mars dühöng, ő Pallas szolgálatában áll. Hildebrand szerint megmutatta, hogy hazájának a háború ezer viharában is voltak tudósai; s a ki az írók örök dicsőségét fentartja, hazájának most maga is dísze, büszkesége.[2600] Spangár András ugyanakkor magyarúl szerkesztette Magyar könyvtárát, mely azonban kéziratban maradt, pedig sok magyar író életrajzát tartalmazta.[2601] A soproni Serpilius György regensburgi superintendens mutatványokkal adta ki az egyházi és világi énekköltők életrajzait.[2602]

192. SARKAD TÉRKÉPVÁZLATA KÁROLYITÓL.[2603]

A földrajz számbavehető módon nem gyarapodott, pedig két olyan geografus szolgált a kuruczoknak, mint gróf Marsigli Alajos és Bél Mátyás. Nagy műveik még Rákóczi életében, de az ő hatása nélkül jelentek meg. Rákóczi híve volt dr. Hidi Gergely nagyszombati tanár is, a ki éppen a fölkelés kitörése előtt írta le Magyarország nevezetesebb városait. Művét Timon Sámuel egészítette ki. Németűl a labancz Cordato István adott leírást Magyarországról. Buchholtz György (az öregebb) ismertette a Kárpátokban 1664 óta főképpen botanikai czélokból tett útjait, de munkája kéziratban maradt. Dr. Csiba István nagyszombati egyetemi tanár már megírta, de még nem adta ki Magyarország hegyeiről és gyógyító forrásairól szóló könyveit. Kéziratban maradt egy névtelentől Magyar- és Erdélyország leírása is 1710-ből.[2604] Sinapius Dániel lőcsei ág. lelkész az alsósziléziai Oels-fejedelemséget írta le.[2605] Az iskolákban Szőnyi Nagy István, Bél Mátyás és ifj. Csécsi János a földrajzot új, helyesebb módszer szerint, a térképek fölhasználásával tanították. De l’Isle, De Fer, Jaillot, Sanson magyar térképei voltak legjobban elterjedve; Rákóczi maga is többnyire ezeket használhatta.[2606] A labanczoknál Weigel éppen a fölkelés kezdetén adta ki Magyarország új térképét, mely a karlóczai béke alapján 26 hónapi munkával megállapított új határokat tüntette föl;[2607] s 1709-ben maga József király nyomatott ki egy térképet, melynek lemezét a m. kir. kamarában őrízték.[2608] A postaállomásokon kifüggesztették a térképeket,[2609] s Forgách a fogságban az «országmutató mappákkal» vígasztalódott.[2610] Ha a konstantinápolyi erdélyi házban nem hiányozhattak «valamely kopott topographia-mappák»,[2611] elképzelhetni, hogy Rákóczi, Bercsényi, Károlyi stb., kik maguk is értettek vázlatok készítéséhez, azok nélkűl nem lehettek el, s a követek (Bay, Bivolinyi, Krmann, Nedeczky, a két Pápay, Szirmay, Vetésy stb.) sem indúlhattak el útjaikra. Vogemonte Lothár már fölvetette és tervrajzokkal is megvilágította a duna-fiumei csatorna kérdését; igaz, hogy a német és az osztrák kereskedelem érdekében.[2612]

A mathematikai irodalmat a fejedelem nemcsak személyes hajlamai következtében, hanem tűzérsége érdekében is törekedett fejleszteni; szívesen pártolta tehát a külföldön tanuló mathematikusokat. Hajdúhadnagya Tolvay Ferencz – Radvánszkynak ajánlva – újra kinyomatta magyar arithmetikáját, melynek rendszerét ő maga, az ifjak számára, igen világosnak tartotta. Az olasz practica arithmetika, azaz számvető tábla, újabb kiadásban jelent meg (1709), hogy megkönnyítse a kereskedők dolgát.[2613] Kaposi (Juhász) Sámuel sárospataki tanár kéziratban hagyta mathematikai, csillagászati és naptárszerkesztési iratait.[2614] A szepesmegyei Pater Pál danczkai mathematikai tanár külföldön írta és adta ki műveit. Itthon – néhány tanáron kívűl – ennek a szakmát művelői közül csak a kalendáriumcsinálók boldogúltak. Sok naptár jelent meg;[2615] de megesett, hogy Fogarasy, Rákóczi főpohárnoka, 1709-ben, aranyon sem vehetett, mert sehol sem talált kalendáriumot.[2616]

193. A «PAX CORPORIS» CZÍMLAPJA.

A természettudományi kísérletekről már volt szó,[2617] s mint azoknak legbuzgóbb munkásairól, az orvosokról is.[2618]

Az orvostudományt nem annyira irodalmilag, mint gyakorlatilag művelte a nürnbergi dr. Lang Ambrus, a fejedelem háziorvosa, a ki sírfölirata szerint a kémia és a természet titkait a legpontosabban kutatta és minden betegséget ösmert.[2619] Huszti (Szabó) István debreczeni tanár és debreczeni, majd máramarosi orvos szintén kedves embere volt a fejedelemnek.[2620] Négy füzet élettani és számos más orvosi értekezéssel alapította meg hírnevét. Rákóczi híres tábori orvosát, Moller Károlyt, idővel a magyar Hippokratesnek nevezték. A háború alatt írta le az essentia dulcisszal Beszterczebányán kitűnő sikerrel folytatott gyógyításmódot s a pestis és más mérges nyavalyák ellen való védekezést, a mely azonban csak harmincz esztendő múlva jelenhetett meg. Nagy érdeme, hogy klinikát, laboratóriumokat rendezett be, s így sok derék orvost nevelt a hazának.[2621] A selmeczi Hellenbach János gyakorló orvost és írót az események más térre sodorták, mert a fejedelem bányagrófnak nevezte ki. Régi ösmerőse volt a fejedelemnek Spielenberger Dávid lőcsei főorvos, a ki a zsigerekről s az időszaki betegségekről írt; de a fölkelés kitörésekor elhúnyt. Sebek gyógyítására rendszeresen ő használta először a libánusolajat, a melyet kortársa, Buchholz György, a Libanus Carpatica héjából és gallyaiból készített.[2622] A fejedelem tábori orvosa és lelkes híve, a trencséni Lischovini Ferencz, a tudós orvosról írt értekezésével tűnt fel. Pápai Páriz Ferencz – bujdosása közben – a fejedelemasszonyt, sőt magát a fejedelmet is gyógyította.[2623] Azonban a «Pax Corporis»-nak a belgyógyászatnak) hírneves írója irodalmi babérait most más téren kereste. A labanczok leghíresebb orvosa Köleséri Sámuel volt, a ki a földközitengeri skorbutról és a pestisről írt könyveket; a nép számára a rendes orvoslásnak közönséges reguláit adta. A kuruczoknak nem volt elég gyakorló orvosuk,[2624] de tudomány dolgában nem szorúltak a «széleseszű» alchimista csodadoktorra,[2625] vagy a kapzsi Habtergeldtekre, a kik előre kérték béröket, mert tapasztalták, hogy nem fizet a magyar, ha meggyógyúl. [2626]

194. PÁPAI PÁRIZ FERENCZ NÉVALÁÍRÁSA.[2627]

III. POLITIKA, HÍRLAPÍRÁS ÉS TÖRTÉNELEM.

A jogtudósok Rákóczi korában különösen mint törvényhozók mutatták meg erejöket. A kuruczok 1704-ben Gyulafehérvárt, 1705-ben Szécsényben, 1706-ban Huszton, 1707-ben Marosvásárhelyen és Ónodon, 1708-ban Sárospatakon és Sümegen, 1711-ben Szatmárt tartottak teljes vagy részleges országgyűléseket; a labanczok 1705-ben Szebenben és Segesvárt, 1708-9-ben Pozsonyban, 1709-ben Nagyszebenben. A fejedelem Gyulafehérvárott 10, Szécsényben 19, Vásárhelyen 26, Onodon 24, a 4 rendes országgyűlésen tehát 79 törvényczikkelyt szentesített. A hadi regulamentum és sok más rendelet ezen kívűl is élénken tanúsította a kuruczok kodifikáló képességét. A bíróságok új szervezése szintén ösmeretes. «Törvény s tudomány az instructioja a bíráknak – írta Bercsényi Rákóczihoz;[2628] – nem lehet más instructio, quam ut juste judicet et competenter.»

A politikai röpiratok előkelő színvonalon állottak. Kéziratban lappang Rákóczi Arany Szabadsága, de ösmeretesek manifesztumai, melyeknek, a történelmi becsen kívűl, irodalmi jelentőségük is van. Neki ajánlta Forgách Simon Zrínyi Miklós halhatatlan röpiratát a török áfium ellen való orvosságról. Forgách írta a Rákóczi Discursusai czímen ösmert tanulmányt,[2629] mely a magyar alkotmányos kormányformát, különösen azonban a hadszervezetet ösmerteti és bírálja, még pedig Magyarország teljes függetlensége szempontjából. Azonban egy esztendő múlva, József halála után, «A veszélyes zűrzavarban habozó magyar elmének tusakodása» czímű röpiratában már a kiegyezést sürgette, a nélkűl, hogy azt, a szatmári föltételek szerint, elfogadta volna. A fölkelés jogosságát legszebben és legalaposabban egy lengyel királyi tanácsos levele védelmezte meg, a mely 1710-ben magyar, latin és franczia kiadásokban jelent meg.[2630] Eleinte Rákóczit, utóbb Ráday Pált, de legtöbb valószínűséggel[2631] Vay Ábrahámot tartották a röpirat szerzőjének. Bárki volt, a magyar közjognak olyan gyönyörű és meggyőző védelmét nyujtotta egy római birodalombeli úr részére, mint másfél század múlva Deák Ferencz Lustkandellel szemben. Hatalmas államjogi vitairat az az apológia is, melyet Vay 1706-ban a béke-alkudozásokról 1706-ban «a szabadság negyedik esztendejében» Veracius Constantius néven írt és «egy szabad ország szabad városában» nyomatott, ki. Rendre veszi a kuruczok 23 békeföltételét s a császári békebiztosok feleleteire pontonkint válaszol.[2632] A fejedelem oly nagyrabecsűlte, hogy még követutasításban is hivatkozott reá.[2633] Rákóczi, Bercsényi, Károlyi, vagy Esterházy Pál, Széchenyi Pál, Szirmay István egyes levelei maguk is valóságos politikai röpiratok. Bercsényi szerette volna magyarra lefordítani a labancz Szirmay «Fenestra obscura Rákóczianá»-ját, mert «igazán ezen a Rákóczi-ablakon át világosodik fel Magyarország az osztrák zsarnokságról». «Igen kitetszik belőle német uramnak foga fehére – mondta. – Talán csak ez is fölséged gondolkodásának más útját nyitja; noha elhiszem, ezt csak úgy kell nekünk becsűlnünk, mint ők Veracius uramat.»[2634] A tárgyalások kezdetén gróf Bethlen Miklós «Olajágat viselő Noé galambja»[2635] keltett nagy és jogos feltűnést kiegyezési tervével, a melyet a kuruczok és labanczok, Rákóczi és a király egyaránt elvetettek. Bethlen önvédelme szerint[2636] azonban hadi, politikai vagy pénzügyi értekezést, könyvet azért adnak ki, hogy az olvasó megfontolja s használja, ha tetszik; tegye félre, ha nem. Ilyen iratokat a fejedelmek nem hogy büntetnének, de kedvesen is fogadnak, sőt megjutalmazzák. Nevét azért hallgatta el, mert az igazságot nem mindenki tűri, sőt a szerzőt, ha névtelensége vagy álneve kiderűl, meg is büntethetik. Hova lenne a vélemény joga és tanácsot ki merne osztogatni a fejedelmeknek, ha csak azt lehetne elmondani, a mi a hatalmasoknak tetszik!

A „MERCURIUS VERIDICUS” 1705. MÁJUS 30-IKI SZÁMÁNAK 1. OLDALA.[2637]

195. AZ ÁFIUM 1705. ÉVI ELSŐ KIADÁSA.

A kegyúri jogról két latin röpirat keltett nagyobb érdeklődést. Az egyik egy névtelennek rövid és barátságos fejtegetése az egyházi javak adományozása módjáról, a másik Brenner tanulmánya a magyar fejedelmek egyházi kiváltságairól. Amaz támadta, emez védte Rákóczi egyházpolitikáját.

Az első magyar politikai hírlap a fejedelem támogatásával jelent meg. A német hírlapok 1688. márcziusa végén kezdtek foglalkozni Rákóczival,[2638] ki már fiatalon megszokta a bécsi, az olasz és a franczia hírlapok olvasását.[2639] Később hamburgi, stettini, varsói, hágai lapokat olvasott.[2640] «Mi haszna írom ezeket magyarúl, – fakadt ki Bercsényi[2641] – mikor tudom, már francziáúl olvasta felséged!» A szabadságharcz első felében a fejedelemnek és Bercsényinek külön levelezője volt Pozsonyból, Reszler (Röszler) András, a ki «alkalmas curiositásokat» küldött, de mindenkor megbízható hírekkel látta el őket úgy, hogy «hírein építeni lehetett».[2642] Nagy levelezést nem vállalt[2643] s utóbb, mikor a pozsonyi országgyűlésen mint Pozsony város követe jelent meg, levelezése miatt az udvar kemény inquisitiójától tartott.[2644] A Wienerisches Diarium és a bécsi Mercurius oly megbízhatatlan, rosszakaratú híreket közölt a fölkelésről, hogy Bercsényi ezeket, a Wiener Blattelt[2645] és az utánuk induló német újságokat csak nyomtatott hazugságoknak nevezte.[2646] Hogy tehát «ne láttassék mind igaznak lenni, a kit az idegen nemzet szokott promulgálni novellákban», gróf Esterházy Antal tábornok Kassáról 1705 április 14-ikén egy latin nyelven nyomtatott magyar hírlap első számával lepte meg a fejedelmet. Fölkérte, bízzon meg valakit a szerkesztéssel s kijelentette, hogy a lapnak maga is munkatársa lesz.

A magyar hírlapírás megalapításának dicsősége tehát gróf Esterházy Antal nevéhez fűződik.[2647] Éppen kétszáz esztendő múlva hazánkban 1615 magyar és 342 nem – magyar nyelvű, összesen tehát 1957 hírlap és folyóirat jelent meg; de a kétszázados évfordulón jóformán senki sem emlegette az első magyar hírlapot s megalapítóját, Esterházy Antalt.

Rákóczi szívesen fogadta Esterházy eszméjét; valamennyi tábornokát utasította, hogy rövid, megbízható hírekkel lássák el az új hírlapot, mely Mercurius Hungaricus czímmel mint hetilap indúlt meg s Mercurius Veridicus ex Hungaria czímmel folytatta pályafutását. Legrégibb ösmert száma 1705. május 30-ikáról kelt s naplószerűen, röviden közölte az eseményeket. Csak 1710-ben alakúlt át havi szemlévé.[2648] A lengyel urak s maga XII. Károly már az első hetekben nagyon érdeklődtek iránta; s az angol és hollandus közbenjárók is teljes példányt kértek belőle, mert «históriákat iratnak ezen mi aktáinkból».[2649] Híreit a fejedelem, majd Bercsényi kanczelláriájában s kétségtelenűl a fejedelem és Bercsényi közreműködésével állították össze.[2650] «A bécsi ujságok hazugságokat írnak, de a mi a Mercuriusban van, igaznak kell tartani – írta Bercsényi jogos önérzettel.[2651] – S elég azt, a mit naponkint hazudnak, a Mercuriusban havonkint igazsággal megczáfolni.» A hivatalos titkok kiírását, az érdeklődés felcsigázását Bercsényi nem akarta.[2652] A lapot eleinte Kassán, majd Lőcsén, Bártfán s 1710 április 5-ike óta ismét Kassán nyomtatták, hol Berthóti tábornok ügyelt föl reá.[2653] Sajnos, mindössze csak hat számát ösmerjük az első hazai hírlapnak.[2654] Sajátságos, hogy Urbich bécsi orosz követ 1710 nyarán a Rákóczihoz még hű Eperjesen is nyomathatott oly ujságlapot,[2655] mely a fejedelem csüggetegségéről adott hírt. «Több hazugság is mondatott már én felőlem, nemcsak az eperjesi gazéta» – jegyezte meg erre a fejedelem.[2656] Különben már régen tapasztalta, hogy «van valaki udvaránál, a ki (külföldiek számára) firkál, de ez nem tud írni, legalább nem a belső valóság, hanem a külső jelenségek szerint ír s mindenkor hazudik».[2657] «Azt mondják uram azt mondja» – gúnyolódott máskor;[2658] s a sok fecsegést parasztok, öreg asszonyok híreinek nevezte. Az első híren nem örült, nem szomorkodott, de sohasem is vette alapúl[2659] s únta a sok pletykát és novinkát.[2660] Annál jobban szerette a megbízható tudósításokat; pl. Sugó György jelentéseiben hibát nem tapasztalt. Becsülte benne, hogy sem okosabb, sem bolondabb nem akar lenni az eszénél. Hallgatással nem akar okosabbnak látszani, sokatmondással nyelve nem jár szaporábban az eszénél.[2661] Az első magyar hírlap alapítója éppen a hamis és hazaellenes hírek megakasztása végett állította vissza a czenzurát.

A „MERCURIUS VERIDICUS” 1705. AUG. 16-IKI SZÁMÁNAK 1. LAPJA.[2662]

Emlékiratok és naplók nagy számmal készűltek a szabadságharcz idejében. Maga a fejedelem csak később, a száműzetés idejében állította össze emlékiratait és önéletrajzát; de már itthon gondoskodott az események följegyzéséről. Magát a Mercuriust is nyilt naplónak lehet tekinteni. Titkára, Beniczky Gáspár, 1707 május 24-től 1710 februárius 28-ig a fejedelemnek úgyszólván minden lépéséről számot adott diáriumában.[2663] A megszakadt fonalat 1711 februárius 29-én Szatmári Király Ádám vette föl s 1717 április 24-ig, majd Mikes Kelemen a fejedelem haláláig folytatta;[2664] de ez már a bujdosás korába esik. Pongrácz György erdélyi udvari titkárt maga a fejedelem bízta meg, hogy naplót vezessen a nagyszombati békealkudozásról s vele naponkint közölje, mivel néha a részletes tárgyalásokból kell világosságot venni az ilyen állapotokban.[2665] Nagyon becsesek Károlyi Sándor «maga életének s azalatt történt állapotoknak emlékezetes folyási»;[2666] a napló azonban 1706 november 16-ával megszakadt[2667] és csak 1726-tal folytatódik. Még kiadatlan gróf Teleki Mihály naplója, mely 1690-nel kezdődik s az egész korszakot felöleli[2668] s kiadatlan gróf Gyulay Ferencznek is a fölkelés első éveiről és a spanyol örökösödési háboruról 1703-4-ben vezetett naplója, mely jelenleg az 51. ezred tulajdona. Szaniszló Zsigmond erdélyi nemes naplója 1682 április 2-tól 1711 április 27-ig terjed.[2669] Wesselényi Istváné az 1704 április 27-től szeptember 6-ig közöl becses adatokat.[2670] Gróf Bethlen Miklós önéletírása csak 1703-ig terjed.[2671] Az 1703-4. évekről Czegei Vass György naplója tájékoztat.[2672] Cserei Mihály protestáns létére erős labancz szellemben írta meg históriáját,[2673] a melyben még Rákóczit is önzéssel vádolja. Könyve írásához 1709 deczember 16-ikán fogott s benne az 1661-1711. év eseményeit rendkívűl vonzóan beszéli el. Apor Péter Rákóczihoz való hűsége miatt 1706-7-ben fogságot szenvedett, a melyet életének egyéb eseményeivel együtt csak III. Károly korában írt le, mikor örökbecsű munkáját, a Metamorphosis Transylvaniaet is alkotta.[2674] Bay Mihály megírta az 1692-3. évi török követsége diáriumát.[2675] 1705-6-ban együtt járt követségben a tatár kánnál Pápay Gáspárral, ki erről naplót vezetett.[2676] Pápay János viszont gróf Teleki Mihálylyal együtt írt naplót 1709. évi nándorfehérvári követségökről.[2677] Kazinczy András, ki az ónodi országgyűlésen is részt vett, 1683-tól naplót vezetett, mely azonban még nincs kiadva.[2678] Rozsnyai Dávid negyven esztendőről szóló történeti munkáját 1705 május 5-ikén nyujtotta át a fejedelemnek,[2679] ki Babocsay Izsákot éppen akkor jutalmazta meg Tarczal és a Hegyalja 1670-1700. évi viszontagságainak leírásáért.[2680] Valószínű hogy bécsi fogságában II. Apafi Mihály is folytatta 1694 augusztus elsejével megszakadt naplóit.[2681] Rákóczi küzdelmeinek becses forrásai egyebek közt Szakái Ferencznek 1660-1718. és Vízaknai Briccius Ferencznek 1693-1711. évi naplói,[2682] ifjabb Inthell János Tagebuchja,[2683] Komáromi János törökországi diáriuma 1696-1705,[2684] Ottlyk György önéletírása, Péchy Ádám bártfai követ naplója az ónodi országgyűlésről, ifj. Csécsy János havi krónikája, Bivolinyi István 1710-11. évi labancz naplója,[2685] egy névtelennek töredékes naplója a szécsényi országgyűlésről,[2686] Ráday Pál 1709. évi benderi követségének naplója,[2687] Rabutin de Bussy mémoirejai,[2688] Szirmay András 1680-1705. évi naplója,[2689] Hans Tschány Ungarische Chronikja 1670-1704-ről,[2690] idősb Buchholtz György diáriuma,[2691] Schmeizel Márton hallei egyetemi tanárnak kéziratban maradt jegyzetei Erdély 1700-1706. évi történeteiről,[2692] Illyés István szenátor krónikája,[2693] Ritter György soproni polgár följegyzései 1701-19-ről,[2694] Graffius Lukács emlékirata Medgyes[2695] és Fabri Jánosé Szelindek viszontagságairól.[2696] Mind bizonyságai annak a pezsgésnek, a mit Rákóczi hozott a közéletbe.

196. EGY LAP GYULAY FERENCZ NAPLÓJÁBÓL.[2697] [2698]

A történelem elé nemesebb föladatokat senki sem szabhatott, mint Rákóczi Ferencz, ki maga is az örök igazság nevében fogott emlékiratai elkészítéséhez.[2699] Bárki légy – intette a histórikust[2700] – ne dicsérj, ha megírod tett dolgaim történetét. Nem adhatott más intelmet Brenner Domokos hántai prépostnak sem, mikor ez fölajánlotta szolgálatát, hogy «hűségét historizáló pennájával bizonyítsa».[2701] Nem teljesedett Brenner vágya, hogy valamely egyházi javadalomban, pl. a szepesi prépostságban, csöndesen írja meg Rákóczi küzdelmeinek történetét. De most, a hadjárat zajában, mint a fejedelem munkatársa, hiteles források alapján kezdte egybe állítani Magyarország forradalmainak történetét, melyben azt fejtegette, hogy a nemzet Szent István korától 1711-ig mindig csak törvényes kormányának biztosítására kelt föl.[2702] Francziáúl írt, mert elsősorban a külföldet akarta tájékoztatni a nemzet jogos küzdelmeiről. Rendelkezésére álltak a fejedelem és az ország minden levéltárai, melyekből közölt is okiratokat. A fejedelem okleveleket, «régi fragmentumokat» kerestetett Vay Ádámmal is, mikor az erdélyi fejedelmek udvartartásáról s uradalmairól akart tájékozódni.[2703] Hevenesi Gábor jezsuita tartományfőnök Kolonics bibornoktól majdnem száz kötet kéziratot kapott Magyarország egyházi s ő maga 91 kötet kéziratot gyüjtött Magyarország történetéről. Még csak gyermek volt, de már is gyüjtögetett Kolinovics Gábor, ki 1728-ban csakugyan megírta az 1701-1720-ig terjedő idők oknyomozó történetét.[2704] Gondolt erre Károlyi Sándor is, de – saját nyilatkozata szerint – sem ideje, sem alkalma, sem tudománya nem lévén reá, levelekkel színig tölt ládáját feldolgozás végett fiára hagyta.[2705] Megbízásából Reviczky Imre is írt egy történelmi munkát, a melynek teljességéhez okiratokat és nyugodt lakást kért megbízójától.[2706] Spangár András jezsuita atya és pesti plébános szintén gyüjtögette már Pethő Gergely krónikája toldalékához a fölkelés idejére vonatkozó adatokat. Okiratok felhasználásával készűlt Rákóczinak egy életrajza, mely már 1707-ben megjelent franczia nyelven.[2707] Szerzője állítólag Lenoble Ernst.[2708] Német nyelven Lipcsében 1711-ben jelent meg a fölkelés első teljes leírása.[2709] Királypárti szempontból Wagner Ferencz gyűjtögette «Nagy Leopold», majd József császárok életéhez adatait,[2710] de ezek csak 1719 után jelentek meg, Rásid efendi, a szultán udvari történetírója, Wagner könyvének megjelenése előtt három esztendővel járt hazánkban, de már írta 1660-on kezdődő történetét, a melyet azután 1721-ig folytatott. Rákócziról mint Erdély királyáról emlékezik meg benne.[2711] A fejedelem különben úgy vélte,[2712] hogy akárki mit mond, vagy ír a magyar háború okairól, lefolyásáról s következéseiről, – akárki vádolja őt hiszékenységgel, lanyhasággal, másokat pedig kapzsisággal: igazán csak az Isten tudja, miért fejlődtek úgy az események, a hogy végződtek.[2713]

VII.
RÁKÓCZI ÉS AZ IRODALOM.

RÉGI kurucz verses krónika szerint «Homérus ha előjönne és e mai napon élne: az ő bölcs elméjének is adna gondot és dolgot.»[2714] Homérus nem jött elő, epikusa maig sincs Rákóczinak. Költője maga a nép. A nép, a mely olyan könnyen felejt, őt sohasem felejtette el. Szívében hordja, ajkára veszi a nevét. A búcsúzó Rákóczi megjósolta, a hálás magyarság valósággá tette:

Szeret Magyarország,
Óhajt Erdélyország
S holtig szán, holtig bán;
Még a gyermekök is
Tudom, visszakíván.
Mikor rég elmentem,
Visszasóhajtotok,

Mikor rég meghaltam,
Akkor is sirattok.
– – – – – –
Haló poromból is
Föltámasztanátok, –
Összeszednétek még
Porhanyó csontimat!

Porhanyó csontjait és a kuruczok dalait, a mikben lelke él, Thaly Kálmán valóban összeszedte; és haló porából a fejedelmet igazán ezekkel a dalokkal támasztotta fel. Rákóczi lelke ég, lobog, gyujt a dalokban; hisszük is, hogy egyiket-másikat maga Rákóczi írta. Fegyverrel akarta visszavívni, de énekben is visszasóhajtotta a Szent István, Mátyás, Bocskay, Bethlen Gábor korát.[2715] Istent is arra kérte, mutassa meg, hogy ő a mi Istenünk; s a népet buzdította, hogy a vezércsillag fényességére nézzen.[2716] Intette, ne higyjen a németnek, akármivel hitegetik.[2717] És megsiratta nemzetét, mikor minden elveszett.

Fúj már az őszi szél,
Sárgúl a falevél;
Rád borúl a nagy tél,
Mikor semmi sem él,
Én Magyarországom![2718]

De a számüzetésben is táplálja reménysége, hogy szívére még öröm száll, nem bú. Mert minden csak Istenen áll, a ki megalázhat, de föl is magasztalhat.[2719] Elhiszik, hogy ő írta,[2720] pedig utána sóhajtozva, hozzá írhatták azt a szép verset:

Repülj, fecském, ablakára,
Kérjed, nyissa meg szavadra;
Mondd, ezüstös lapot vevék,
Rá aranynyal írom nevét.
Képét gyémánt lapra festem,
Rubinkő-ládába rejtem
S azon leszek, hogy nevének
Nagy ünnepet szenteljenek.

Debreczeni lakodalmakon a vőfély még talán most is biztatja a czimbalmost:

Verd el a Rákóczi híres áriáját,
Melyet dalolt, mikor vítta Regécz várát![2721]

S hány szívet dobbant meg ma is ez a Rákóczi-nóta, mely elsiratja Rákóczit, Bercsényit, vitéz magyarok vezérit, magyar népnek élő tükörit, nemzetünknek hírszerzőit, fényes csillagit![2722] A fejedelmet Isten csodálatosképpen tartotta meg a magyarságnak;[2723] és, bizony, éltesse is az Isten Rákóczi Ferenczet, mi édes urunkat s minden vezéreket, hogy tovább is serényen oltalmazzák a magyar nemzetet s üzzék ki a németet az országból![2724]

Látván sok országok, érdemét csodálják.
Méltó fejedelem: népnek így javalják,
Magasztalják
S dolgait számlálják.
Úr követe – magyarok gondolják.[2725]

A szegény katona él-hal érte. «Karddal szántja földjét, vérrel boronálja: mégis ő felségét igazán szolgálja.»[2726] Rákóczi sem hagyta cserben, a mikor kibujdosott országából, drága, kedves, jó hazájából: csak Istennek könyörgött, nem az embereknek.[2727] A «csillagnéző magyar» szemében azért olyan nagy, hogy csak az imádság ér föl hozzá, nem a hízelkedés. Ez különben is ösmeretlen fogalom a népdalban. A szomolányi diadalról való énekben Ujvári Tamás kántor jól mondta Rákóczinak, hogy magyar közmondás szerint «a ki miként tanúlt, csak úgy tud szántani».[2728] Nép és fejedelem érzése mennyire összeforrt, bizonyítja, hogy Bercsényi mindjárt megküldte Rákóczinak a legújabb kurucz népdalt:[2729]

Széna fogytig,
Szalma elíg;
Abrak termett, –
Ásd a vermet.

Hús, kenyér, a kvártély
S ha nem alszol ne félj:
Így él a kurucz.

GRÓF KOHÁRY ISTVÁN.[2730]

A nemzetet elfogta Rákóczi és Bercsényi szent lelkesedése. «Az egész magyarság zászlaja alatt az egész magyarság lantja zengett.»[2731] A tábortűz mellől nézték a világot, az elhagyott nádas házat is, a hová visszavágyakoztak: patyolat kuruczok gyöngy feleségeikhez. Csinom Palkó, Csinom Jankó büszke önbizalmát ma is érezzük a fölcsendűlő dalban.[2732] Az önbizalom magasra csapong egy-egy diadalnak, le-lelohad egy-egy veszteségnek a hírére. De a kurucz sohasem önmagát siratja, hanem a kuruczvilágnak, a szabadságnak a veszedelmét. Azért kérdi:[2733] «Mikor virrad megint, hejh, olyan szép idő: híres Bottyán hírét, a Bezerédiét egekig emelő, Balogh Ádám nevét, vitéz kuruczokét feltündököltető?!» Kerekes Izsákkal hányan fogadkoztak:[2734] «Kiontatom vérem apámért, anyámért, megöletem magam szép gyűrűs mátkámért, – meghalok én még ma magyar nemzetemért!» Nem kellett Rákóczinak «még egyszer» izennie, hogy mindnyájan elmenjenek érte! Bíztak benne a megpróbáltatások idején is.

Kél a szél, a fákat vígan legyinti,
Kuruczokat a jó Isten segíti, –
Országunkat még egyszer megépíti,
Német ebtől valahára megmenti.[2735]

Nemzetünk oszlopa, sok vitéz legénynek édes apja is arra inti a magyarokat, hogy soha ne higyjenek, csak jól forgódjanak, csak emberkedjenek. Majd megsegíti Isten az ő hű népét, győzedelmeket ad a szegény kuruczoknak![2736] Rákóczi nótájában is[2737] arra kérik az Urat, nézzen le rájok a mennyből, mentse meg őket attól a csúf ellenségtől, mely a híres magyaroknak véréből épűl. Ne hagyja, hogy ilyen dühös, rút, irígy német ellenség gyalázza, mocskolja, kínozza s megfossza nevétől, mindenkoron győzedelmes dicsőségétől! Senki sem foszthatja meg attól Balogh Ádámot, a kinek törökbársony a süvege, most éli gyöngyéletét. Vele megy, a ki vitéz; fakó lovával megúsztatja a Lajtát, Bécs aljába nyargal, hogy a császár is megsiratja. Ha a császárt kinn kapja, hacsérosit lecsapja; magát is megugratja, Bécs várába futtatja.[2738] «Mely nagy vitézséget minden nemzetségek álmélkodva csodálják».[2739] S mikor minden vitézség kárba veszett, a bujdosó kurucznak nincs egyéb kívánsága, «csak hogy szánjad, édes hazám, tőled válásom …»

Az a hatalmas, mindent befogadó nemzeti érzés, a mely a kurucz költészetben megnyilatkozott,[2740] a független Magyarországnak valódi eleme. Mindig azok voltak a legnagyobb nemzeti hősök, a kiket seregök a szabadság kivívására dalolva követett. A nyergesujfalusi ostromban tíz fejsebet kapott az a két latin poéta, a ki princeps poetarumnak, a költők fejedelmének nevezte Rákóczit.[2741]

Nincs is elérhetetlen távolság ezen korszak népdalai és műkölteményei közt. A névtelen költők közt ott volt Bercsényi énekese, a ki 1710 május 30-ikán pestisben halt meg Kassán.[2742] Talán nem ő volt az utolsó hegedős; de bizonyára az utolsók közé tartozott. Ujváry Tamás, Miszlai András, Dálnoki Veres Gerzson, Szencsey György,[2743] Kurtis Lőrincz, Novák László nagyon közel állhattak hozzá. A szomolányi diadalt, a koronczói harczot, a Dunántúl siralmait, a bujdosók szenvedéseit, az egész kuruczvilágot úgy énekelték meg, a hogy éppen tudták; de a leggyöngébb verset is széppé tette, hogy a költő ott írta: a «holttetemek között való lételében». S ott sem magára gondolt: édes hazánknak, édes országunknak, magyaroknak kívánt szabadúlást.[2744] Egy névtelen is mint szemtanú írt balladát a kölesdi harczról:

A kölesdi harczon, a kölesdi harczon
Hejh, én is ott voltam! – Elejének vágtam,
Elejének vágtam, közepét bontottam,
Mint kaszás a füvet döntöttem, rontottam.[2745]

Arany Jánosnak a hangja ez és Arany János megírta, hogy «sok tudott honáért élni, halni olyan, ki feledve nyugszik egy hitvány zugolyban». Azért tehát «légyen emlékezet róluk, kik ezt néhány szép verset kezdték s írták».[2746]

Rákóczi ügyéhez csatlakozott Gyöngyösi István, a Murányi Vénus költője, a ki mint gömöri alispán, mindvégig megtette kötelességét.[2747] Gróf Koháry István eleinte kicsinyléssel írt a kuruczokról,[2748] s karddal és versekkel harczolt Rákóczi ellen. 1706-ban és 1708-ban egész kötetekre való verseket írt össze és kifakadt Rákóczi ellen, ki «ravasz csalárdsággal sokakat csábított, tűzzel-vassal rabolt, égetett, pusztított». Igy történt, hogy «aranynyal tündöklő hazánk szabadsága rézzé vált időnkben». Fájt neki, hogy csábrági vára elfoglalásakor «unalmában szerzett verseit» a kuruczok eltépték, szaggatták.[2749] Éppen a fölkelés kitörése esztendejében hunyt el Kőszeghy Pál, Bercsényi titkára és házasságának, tetteinek megéneklője. Gróf Zichy Péter 1701-ben csínos verseket[2750] írt Drugeth Klárához, ki felesége halála után 1708-ban, királyi főasztalnok létére, feleségűl vette a kurucz fővezér leányát, Zsuzsikát.[2751] Zichy mindhalálig (1726) labancz maradt. Ellenben báró Palocsay György labanczkapitányból lett kurucztábornok költeményeinek nagy része még kiadatlan;[2752] de «szívvel nőtt verseit» pennája jobbadán a kuruczok táborában «végezte». Utána már sehogysem tetszett neki az «új idő, új világ, új élet, új újság».[2753] Annál jobban dicsőítette Tolvay Imre jezsuita azokat az urakat, a kik a XVII. században a kuruczok, törökök és protestánsok ellen küzdve szolgálták az uralkodóházat.[2754] Csécsi János, Páriz Ferencz, Felvinczy György (a labancz színigazgató) s mások kisebb verseit mellőzve, inkább terjedelménél, mint értékénél fogva említhető fel a kuruczvilágról két históriás ének; az egyik Tolvay Ferencz ritmusos históriája, melynek körülbelűl 1200 versszakából csak 114 maradt fenn;[2755] a másik Dálnoki Veres Gerzson verses krónikája 225 versszakban,[2756] de ennek első és szebb része egy névtelen kurucz verselőtől van.[2757] Radvánszky János szenátor fiatal korában szerelmes verseket írt[2758] s Muzsájához talán a szabadságharcz idejében sem lett hűtelen; hiszen rágondolva írta 1734-ben:

Láttam igaz ügyet, hogy lenyomattatott,
Láttam sok ártatlant, hogy sok vért hullatott …
Láttam fejedelmi magát szegénységben,
Sárból emelteket bővelkedni kincsben.
Az istentelen ügy kiált diadalmat,
Jajuk eget érik s nem látnak oltalmat
Krisztus követői, se mi nyugodalmat,
Hanem számkivetést s mindentől tilalmat.[2763]

197. GYÖNGYÖSI ISTVÁN ÖREGKORI ARCZKÉPE.[2759]

ZICHY PÉTER.[2760]

198. PALOCSAY GYÖRGY EGYIK VERSÉNEK (A «NEUSTADTI HARCZ»-NAK) ELSŐ KÉT VERSSZAKA.[2761]

199. MUTATVÁNY RADVÁNSZKY JÁNOS «VERSESKÖNYV»-ÉNEK KÉZIRATÁBÓL.[2762]

Wienerneustadti «szomorú rabságában» Vay Ádám is versekben írta meg fiatalsága történetét, a melyet azzal fejezett be:

Ez legyen Vayak, nektek regulátok:
A görög ábéczét ha nem szavaljátok,
Csak a rendes számnak tízét számláljátok![2764]

Igazi forradalmi költőnő volt Losárdi Zsuzsánna. Követte bátyját, Miklós zászlótartót a háború zajába is, hazafias dalokat szerzett és énekelt a kuruczoknak, ápolta sebesültjeiket. Rákóczinak fejedelemmé választásakor dicsőítő ódát írt Erdély rendeihez, s ezt a fejedelem, kivel a zsibói csata napján együtt ebédelt, több ezer példányban kinyomatta. Mikor mindezekért a császáriak elfogták, megmondta: «Ha jó uram ő nagyságát, fejedelmünket és táborát követtem, azért császár ő felségét, a ki talán egy szót sem tud rólam, még meg nem sértettem. Énekeimet nem azért éneklem, hogy német uramékat kiirtsam, hanem hogy hazámat hazámban megsirassam».[2765] Itéletének végrehajtása elől 1706 május 29-ikén Törökországba menekűlt. Az erdélyieknek is eszökbe jutott Losárdi Zsuzsánna Rákóczi-nótája,[2766] a melyért oly sokat szenvedett:

Dobszó, trombita-zendűlés
Hallatik, ágyú-rendűlés;
Oh, mely iszonyú, rettentő,
Lőni vagy vágni serkentő;
Látjuk hanyatlani honunkat.
Vérbe keverve országunkat.
Magyar vér, magyar vér,
Ránts mérges kardot hazádér’!
Rajtunk az ellenség: pusztítsuk,
Hazánkat boldogítsuk.

Minden erőnk’ országunk
Védelmére fordítsuk.
Törjük le azoknak szarvukat,
Kik fölemelték magukat
S a magyar nemzetnek
Nyakára űlni szeretnek.
Rontsuk el országukat.
Pusztítsuk hazájokat
S csináljunk egymás közt
Boldog társaságokat.

Pekri Lőrinczné (Petrőczy Kata Szidónia) szintén rabságot, üldözést szenvedett a hazáért. Negyvenöt verse közt talán az a legszebb, a melyet betegen, mint a fejedelem huszti vendége 1708-ban Kemény János nótájára írt: esztendői, keserves napjai múlását siratva. Búslakodott, hogy «mindennap meghalván, még sem jön halála»; pedig még azon év őszén elhunyt a fejedelem szentmiklósi kastélyában.[2767] «Hazaszeretete – mondja egyik életírója[2768] – odaemeli őt Rákóczi mellé, ki mellett, mint férfiideál mellett, e kor női eszményképeként ragyog». Valamivel előbb (1707 november 8-ikán) halt meg Rákóczi Erzsébet, a fejedelem nagynénje, a ki örömtelen ifjúságában valaha költeményeket írt.[2769]

200. PEKRI LŐRINCZNÉ PETRŐCZY KATA SZIDÓNIA ARCZKÉPE ÉS NÉVALÁÍRÁSA.[2770]

A vallásos költészet legszerencsésebb művelője maga Esterházy Pál nádor volt, a kinek kéziratban maradt énekei közől a legtöbb a Boldogságos Szűz dicséretét hirdeti. Pompás magyarsággal kéri: Én nyelvemnek és elmémnek adj, Szent Anya, oly erőt, hogy teneked, szent nevednek írhassak aranybetőt.»[2771] A forradalmi Ráday Pál, a tüzes manifesztumok írója, éppen a szomorú 1710. évben gyüjtötte össze istenes énekeit, a melyeket a szabadságharcz alatt szerzett; s ezek közől a templomokban most is hangzik Szent Bernát éneke a Jézus nevéről.[2772] Illyés András kegyes tankölteménye az emberi élet bölcs berendezéséről, Esterházy nádor, Páriz Ferencz zsoltára, Serpilius egyházi énekei stb. a maguk nemében figyelemre méltó alkotások. Dávid hárfájában a szász Teutsch András is zsoltárokat írt s hálát adott az Isten végtelen jóságáért, hogy az utolsó két században az egész szentírást német anyanyelvükön és hangosan olvashatják.[2773]

A műfordítók sorából élt még Rozsnyay Dávid, a Pantsatantra meséinek (Horologium Turcicum) első magyar fordítója[2774] és gróf Bethlen Miklós, ki bécsi fogságában most fordította le Ariosto Orlando furiosóját.[2775]

201. A PETRŐCZY-CZÍMER.[2776]

Színműveket is írtak. Kolozsvárt működött Felvinczi vagy Vinczi György, ki I. Lipóttól még 1696 október 26-ikán szabadalmat kapott,[2777] hogy magyar és latin nyelven költeményeket és rímes verseket szerkeszszen, összegyüjtsön, elrendezzen, fölszereljen és előadjon, ezeket párbeszédekben felvonásokra és jelenetekre oszsza és komikus vagy tragikus darabjait Erdélyben bárhol eljátszathassa. Kolozsvári hagyományok szerint[2778] a széles, kinyúló ereszű házak széles padlásablakaiból tartott előadásokat, a miket a közönség az utczán álldogálva hallgatott. Az Árusok dicsérete, a Nyavalyák gyűlése vagy históriája, a Hegedű dicsérete, a Nyergesek dicsérete, Trója históriája, Kolozsvár a kurucz ostrom alatt: mind előadásra szánt párbeszédek vagy monologusok lehettek. Egy ilyen 1706-ból való, mikor kurucz sereg tekereg vár körűl a hadban: «szőlőnk’ szűri, népünk tűri; van éhség sok házban!«[2779] A fejedelem maga is nagyon szerette a színészetet; tiszteletére már gyermekkorában rendeztek színielőadásokat.[2780] A bécsi színházak szorgalmas látogatója itthon csak iskolai drámákban gyönyörködhetett. 1705-ben a kolozsvári jezsuiták komédia előadásával is várták,[2781] de ez elmaradt; ellenben pl. a kassai jezsuiták kollégiumában három óránál tovább múlatott a «régi Mátyás király dicső cselekedetei» előadásában; a sárospataki szemináriumnak egy komédiáját is végig nézte.[2782] Lehet, hogy labanczok el is játszották azt a latin paródiát, a mit a szécsényi országgyűlésről valami békepárti ember vagy éppen labancz írt.[2783] A beszterczebányai cs. parancsnoknak bizalmas embere volt egy Zbiskó nevű «tréfás vagyis játékos», a ki azonban a kuruczok javára kémkedett.[2784]

Még a latin poéták is a hazát, a fejedelmet, s Bercsényit dicsőítették,[2785] de őket gúnyoló labancz versek sem hiányoztak.[2786] Rabutin egyik katonája a debreczeni kollégiumnak, egy másik pedig Teleki Pál kendilónai puszta házának falait írta tele pasquillusokkal. Az utóbbiakra Zilahi András tanár ugyanazon módon válaszolt;[2787] Bercsényi pedig, annyi jó epigramma szerzője, latinúl iratta föl egy libertásokból öntetett ágyúra:[2788]

A haza pénze valék én, eszköze hadviselésnek;
Most a szabadságnak hirdetem a jogait!

VIII.
RÁKÓCZI ÉS A MŰVÉSZETEK.

TÁROGATÓK szava zeng riadót rohanó csapatoknak. Tárogatók szava kíséri a régimódi nótákat, a kuruczok dalait; az emeli a múlató társaságok jókedvét.[2789] Másfélszázadra kiment a divatból; de újjászületett a fejedelem 216-ik születésnapján, mikor Káldi Gyula a M. Néprajzi Társaságban tárogató kíséretében mutatta be Rákóczi nótáját és a bujdosók énekét.[2790] Ez a néhány dal és a tárogató vezette be az újabb nemzeties korszakot és igazolta Rákóczit, a ki az irodalom és müvészet fejlesztésében is kereste nemzeti politikája diadalát.

Az egyházi zene szépségei betöltötték a szíveket, mikor Cedron Imre, Bercsényi, majd Rákóczi udvari karnagya, franczia, német és olasz zenekarával 1707 pünkösd napján s más ünnepeken az országgyűlés ónodi templomsátorában zenésmisét adott elő.[2791] Ez a zenekar más templomokban is emelte a fejedelem és a hívek áhítatát. Ők muzsikáltak 1707 karácsony ünnepén a kassai öreg templomban és 1708-ban a kassai jezsuiták templomában.[2792] A kassai plébános, Sorger János, maga is zene- és énekértő ember lehetett; vízkereszti kántálásért a fejedelem neki egyszer nyolcz, kántorainak pedig négy aranyat adott; ellenben Cedron, mikor a fejedelem szolgálatába állt át, hat hónapra csak hat aranyat kapott.[2793] Lehet, hogy Bercsényi ekkor visszafogadta karmesternek Jacques De Plume tüzértisztet, a ki korábban «kétféle muzsikában» oktatta fiát, Lászlót, a később tábornagyot; de panaszkodott a fejedelemnek, hogy fáradságának nem volt jutalma.[2794] Annyi bizonyos, hogy 1708 elején a fővezér őt megint magához rendelte.[2795] Mikor egy esztendő mulva a fejedelem muzsikusokat kért Bercsényitől, ez sietett kívánságát teljesíteni s elvitte Mérey apátot is az infulával együtt.[2796] Gyanítni lehet, hogy úrnapján az infulás misén De Plume és Cedron egyesített zenekara játszott. A fejedelem Cedron kívánságára oboistákat (hautboistákat) akart hozatni Bécsből; de utánok küldött emberét elfogták s a nyakába kötött sípokkal együtt felakasztották.[2797] Zenekara föl lehetett szerelve, mert Murányba is küldhetett egy pár trombitát, négy baraszlai (breslaui) hegedűt, négy csomó római húrt, hat vonásra való czimbalmot és zongorára való húrt.[2798] Munkács várának már 1687-ben külön orgonása volt,[2799] s Esterházy nádor a virginán (épinette-n) hetvennégy szenténeket, tánczdarabot és nótát tudott kiverni.[2800]

196. TÁROGATÓ.[2801]

A zenét a főurak kastélyaiban is művelték. Ennek köszönhető, hogy a népies költészet irodalmi, a népies zene pedig művészeti színvonalra emelkedett. Rákóczi kuruczkorának egyik halhatatlan érdeme, hogy a zeneműköltészet a népiessel először ölelkezett oly melegen s hogy a népies zene művészi lett. Nem állapíthatni meg teljes hitelességgel a kurucz hangjegyírást, tabulaturát.[2802] A Thalytól összegyűjtött szöveget vén czigányoktól, öreg muzsikusoktól s főképpen Pálóczi Horváth Ádám és Fáy István gyüjteménye alapján Káldi zenésítette meg, de már művészi feldolgozásban. A kurucz zene renaissancea tehát az ő nevökhöz fűződik s a műzenében a népiesség terjedése a czigányság föllépésével esik egybe.

KURUCZ TÁROGATÓS.

203. A RÁKÓCZI-NÓTA LEGRÉGIBB ISMERT DALLAMA P. HORVÁTH ÁDÁM GYŰJTEMÉNYÉBŐL.[2803]

Bizonyos, hogy Rákóczinak nem volt czigánybandája s az ő korabeli oklevelek sehol sem említenek czigánymuzsikusokat. Azonban a hagyomány kétségtelennek tartja, hogy Barna Miska szerezte a Rákóczi-nótát[2804] és hogy Czinka Panna a fejedelem kedves czigánya volt.[2805] A történelem ez idő szerint nem igazolhatja a hagyományt és csak annyit ösmer el, hogy már voltak egyes czigánymuzsikusok. Több bizonyossággal szólhat más zeneszerzőkről és zeneművészekről.

204. A RÁKÓCZI-NÓTA. (Káldy Gyula átiratában.)

A fejedelem, mint ifjú, nem egyszer gyönyörködhetett I. Lipót király jól szervezett udvari zenekarának előadásaiban. József trónörökös, a kinek udvartartásához volt beosztva, szintén szerette a zenét s királykorában zenekara százhét tagból állt. Esterházy nádor elösmert zeneszerző volt, s mikor a höflányi prépostságot a kismartoni plébániával egyesítette, jeles zenekart alapított, a mely az ő Harmonia coelestiséből vagy összeírt dalaiból (Két fejér hattyúról, Égő lángban forog szívem) néhányat bizonyára elő is adott.[2806] Rákóczi Erzsébet, a fejedelem nagynénje, fiatal korában a szomolyáni vár ablakánál «hegedűt vonván», arrafelé nézegetett, a hol (Semptén) Esterházy lakott.[2807] Kenessey István hadipénztárosnak maga a fejedelem ajándékozott egy Guarnerianus-féle hegedűt, – bizonyára kortársának, Guarneri Andrásnak remekműveiből.[2808] Cedronnak Bercsényi udvarában héttagú zenekara volt; három magyar (Zsuffay, Jankó, Tánczos), két német (Hans Michel és Joseph), egy czimbalmos és egy orgonás.[2809] A diskantista (szopránénekes) dalolt a zenészek játékához.[2810] Ottlyk Sándor karabélyos tiszt[2811] és Ádámi Jakab tüzérkapitány jó lantosok voltak. Az utóbbit Bercsényi úgy ajánlotta a fejedelemnek,[2812] mint a ki mindenhez ért egy kicsit, de lantolni tud legjobban és «firgencz legény». A táborba kellene küldeni: «tüzelni és lantolni». A kurucz zenekar valóban így értelmezte föladatát. Maga Cedron – olasz vagy svájci létére – több kedves kurucz dalt vagy hallgató palotásnótát szerzett; ha ezek közé nem tartozik is a tehénhúsnóta, melyet lakodalmaknál a tehénhús feladásakor szoktak húzni. «Más úton és a más kárán szeretném én tanítani a hadat a kótához – tréfálkozott Bercsényi a fejedelemmel;[2813] – de ha csak simpliciter a tehénhús-nótát vagy a tót lejtőt veszszük kótára: bizony, zsidótáncz lesz belőle, a kit sem maga nem tud járni, sem más.» A tehénhús-nótáról különben azt mondta az egyszeri német karmester, hogy: «Es hat kein Takt, klingt aber doch wohl».[2814] A Vietorisz-féle tabulatura bizonyítja, hogy a bujdosók nótáit, a kurucz dalokat már akkor hangjegyezték. A zsoltár hangjától a csürdöngölőig minden érzelem megnyilatkozik ezekben a dalokban, a melyek most, kétszáz esztendő mulva is a szenvedelmek minden viharával ragadnak magukkal bennünket; s a magyar skála, melyet ez a kor teremtett meg, a világ zeneértőinek figyelmét is leköti. Rákóczi korában a magyar zene- és dalköltők a nép hangulatát festették; alkotásaik azért lettek népdalok és örökéletűek. A fejedelemről írva maradt, hogy börtönéből menekülve, német népdalokat dudolt.[2815] Ösmerhette Bécsben az Oh du lieber Augustin szerzőjét, de azt a magyar szöveget is, melyet a labanczok bosszantása végett később[2816] ugyanarra a nótára daloltak 1859-1861 táján, a kurucz szellem újraébredésének idején kissé megváltoztatott szöveggel:

Verd meg, uram, verd meg
Ebadta németjét,
Országunk szemetjét,
Kutyateremtettét!

ESZTERHÁZY PÁL ZENEI MŰSORA.[2817]

205. A VIETORISZ-KÓDEX 4b LEVELE.[2818]

206. FALUSI KÁNTOR.
(Szendrei után.)[2819]

A búsmagyar Domahidy Miklós is felsóhajtott:[2820] «Most kellene a Perczig szép vígasztaló éneklése, kit hajdanában szakmári házamnál elénekelt. Tudnám az emberséget, mert abban nőttem fel, de semmim sincsen.» Szatmár alól a dunaordasi táborba hívogatta Pápay János Buday tábornokot dunai halra, a melyre a nagybányainál jobb borból igyanak áldomást Szalay Pál ezredessel, ki «muzsikusaival appetitust csinál».[2821] Ellenben Pekri Lőrincz Mikeszászán a német síposokkal fuvatott egy nótát, mikor észrevette, hogy az iddogáló Forgách tábornok a hajdúk előtt elszólja magát.[2822]

207. KÖPCSÉNYI MUZSIKUSOK. I.
(Szendrei után.)

A katonabanda síposokból, trombitásokból, dobosokból állott. Minden gyalogszázadban volt egy török sípos vagyis tárogatós, minden lovas században egy-egy trombitás. A gyalogoknál kétfenekű, a lovasoknál félfenekű (üst- vagy réz-) dobokat használtak. A hangszerek csinosságára nagy gondot fordítottak. A táborban, vagy a fejedelem szállásán a síposok, trombitások, dobosok egy-egy bandába verődtek össze, s az újesztendő napját, május elsejét vagy a fejedelem nevenapját nagy vígassággal köszöntötték.[2823] Udvari ebédeknél, báloknál vagy nagy ünnepeken, sőt még a majtényi mezőn is, mint pl. az erdélyi beiktatásnál[2824] «mindenféle hadimuzsikák és eszközök» hangoztak.[2825] A fejedelem nevenapján 1707-ben a «jágerek», 1708-ban a trombitások «kántáltak».[2826] «Finom trombitásokat» Berthóti Ferencz a szász hadakból szerzett. Ezek nagyon díszesen jártak; köntösüket arany galand és ezüst kapcsokra járó tizennégy aranyozott ezüstgomb ékesítette, egészen a fejedelem ízlése szerint.[2827] A sípost, ha jó móddal nem ment, csellel is befogták a bandába.[2828] A dobot arravalónak tartották, hogy «nagy apparentiát, hírt és tartóztatást szerezzen az ellenség előtt».[2829] De szerepe jutott a banda erősítésében is. A leghíresebb dobos Dobos András 1707-ben állt Rákóczi szolgálatába és negyven esztendő mulva is elverte a rézdobon:

Jó urunkra feltámadtunk:
Semmit nyertünk, csak vesztettünk …
Országunkból kibujdostunk,
Magyar bortól elmaradtunk![2831]

208. KÖPCSÉNYI MUZSIKUSOK. II.
(Szendrei után.)

209. DOBOS ANDRÁS, A FEJEDELEM LOVAS DOBOSA. 1747. ÉVI KÉPRŐL.[2830]

Rákóczi a művészeteknek minden ága iránt érdeklődött. A képzőművészetekre is gondolt, mikor a számüzetésben felsóhajtott: «Te tudod, Istenem, mit akartam Magyarországgal; te fogsz ítélni rólam». Már Olaszországban nagy lelkesedéssel tanulmányozta a templomokat és azoknak műkincseit: a festményeket, szobrokat, oltárokat, faragványokat.[2832] A szépművészetek elhanyagolását a Habsburgok főbb mulasztásai közé sorolta,[2833] de velök folytonos küzdelemre utalva, nem léphetett Mátyás király nyomdokába s nem tehetett a képzőművészetekért annyit, a mennyit tenni akart. Mégis sokat tett s az ő neve dicsőségétől elválaszthatatlan néhány művész neve.

Az iparművészet nemcsak nem hanyatlott, hanem sok tekintetben fejlődött is, mert a kuruczok a csatatéren is fényesen öltözködve szerettek megjelenni, s így elég munkát adtak az ötvösöknek, szkófiumvarróknak, hímzőknek stb. A műiparról különben már volt szó az ipar rovatában.[2834]

Az építészet többnyire katonai czélokat szolgált, tehát csak iparszerűen fejlődhetett, s a művészethez Freysing, Le Maire, Stampa nevének kevés a köze.[2835] Az inzsenérségnek dolgát – a fejedelem szerint[2836] – úgy konczipiálhatni, mint a képíróét, kik közűl noha mindenike képet ír, de ki olajos, ki vizes, ki száraz festékkel. Első sorban udvari építész-mérnökének, a tiroli Freysing János Antalnak föladata lehetett, hogy kastélyait, templomait rendben tartsa, renoválja. Működését nem ösmerjük; de pl. a munkácsi, nagysárosi, eperjesi, sárospataki, szerencsi stb. kastélyok stílusszerű helyreállítása, rendbehozása egymaga is elég föladatot róhatott reá.[2837] A fejedelem 1709 május 14-ikén behatóan megtekintette szerencsi kastélya építését.[2838] 1705-ben a gyulafehérvári fejedelmi lakás helyreállításáról is intézkedett.[2839]

MÁNYOKI ÁDÁM ÖNARCZKÉPE.

A szobrászat jobbadán csak az épületek diszítésére szorítkozott. A fejedelemnek több kép- és kőfaragója volt, sőt maga is értett a képfaragáshoz.[2840] Fölkelése kezdetének egyik legbecsesebb emléke az a Szent-János-szobor, a melyet Quirini százados megöletésének emlékére Munkácson utóbb a császáriak állítottak.[2841] Az az ország, a melyben egy Warrou Dániel készítette Rákóczi emlékérmeire az allegorikus alakokat és magának a fejedelemnek kitűnő arczképét, s a melyben, rajta kívűl, Enyedy, Ocsovai és Ötvös is sikerűlt éremreliefeket metszettek ki, elmaradottnak, szegényesnek ebben a tekintetben sem mondható.[2842]

210. SZENT JÁNOS MUNKÁCSI SZOBRA.
(Az 1703. évi csata emléke.)[2843]

Festészettel a fejedelem, mint műkedvelő, maga is foglalkozott. Wienerneustadti fogságának unalmát részben ezzel enyhítette; Podolinban mint menekülő festette le önmagát[2844] s kora nagy eseményeiből bizonyára másokat is megörökített. Táborozás közben ájtatosan hallgatott misét a legkisebb falu templomában is; de egyúttal megbírálta az ott látott szobrokat, festményeket, min Forgách tábornok megbotránkozott s nem tartotta őt jó katholikusnak.[2845] Nem tehetett másképpen, mert a művészet szeretetében növekedett föl. Eperjesen már születése esztendejében egész kis művészsereg dolgozott az apja temetésének díszéhez való képeken, hímzéseken, ötvös- és szobormunkákon.[2846] Nyolcz, tíz és tizennégy éves korában már lefestették, pl. 1690-ben Müller Antal.[2847] Ezek a festők egyúttal minden valószínűség szerint tanítói is voltak a festészetben. Lengyelországi bolyongása közben lengyel öltözetben festették le elefántcsontra és nagyobb alakban;[2848] 1703-ból ösmeretes egy olajba festett arczképe.[2849] Az ónodi várban volt egy arczképe, a melyet az oroszok 1849-ben czéltáblának használtak s összelövöldözték.[2850] Érmeken Warrou s mások ismételten és igazán művésziesen ábrázolták a fejedelmet.[2851] Egy alkalommal mint imperátort, római jelmezben festették le.[2852] Világszerte ösmeretes Mányokitól festett képe, a szász király taschenburgi kastélyának egyik féltett kincse.[2853] Mindezek hiteles arczképek, a melyekhez ült is a fejedelem; 1708 április 12-én, pl. a naplóíró szerint,[2854] Kassán egy derék képíróval (alkalmasint Bogdánnal) «rajzoltatta le» magát.[2855] Képzelhető, hogy a fejedelem és a festő ilyenkor mindig művészeti kérdésekről társalogtak.[2856]

A fejedelemnek hírneves udvari festője, Mányoki Ádám, szokolyi (sárosmegyei) nemes a hannoveri Scheitz Andrásnak és a párisi Largillière Miklós hírneves arczképfestőnek volt a tanítványa. Tőlük leste el a rajz pontosságát, a ragyogó színezést, a jellemzés erejét. Berlinben a porosz király is fölkereste műhelyében. Ott ösmerkedett meg Rákóczinéval, a kinek számára már 1705-ben lefestette a fejedelmet és két fiát; 1706-ban talán vele együtt jött Magyarországba, hol a fejedelem 900 forint évi fizetéssel alkalmazta udvari festőjének. Nem annyira diplomácziai megbízással, mint tanulmányai folytatására küldte ki Hollandiába, melynek mesterei szintén nagyban hatottak reá. Königsbergben egyenesen a fejedelem megbízásából járt.[2857] Ő lehetett «a fejedelem képírója», a ki Danczkában természet után festett le egy galambot, melynek fejét lágy szöggel a fához erősítette. A galamb alig bágyadt el s utóbb frissen mozgott.[2858] Lengyelországból Berlinbe, majd Drezdába ment, hol – immár bujdosó urának ajánlatára – II. Ágost lengyel király udvari festője lett s 1757-ben – hat évvel idősebb mesterével Largillière-rel egyidőben – mint ilyen halt meg nyolczvannégy esztendős korában. Ott őrzik Rákócziról, III. Ágostról, Scembek és Sapieha kanczellárokról, egy főrangú nőről festett arczképeit s ú. n. malomköves tájképét.[2859] A német festők közé sorolják a bazini születésű Kupeczky Jánost is, a ki 1686-tól 1708-ig Rómában működött, majd – Liechtenstein herczeg meghívására – Bécsbe ment s utóbb III. Károly király udvari festője lett.[2860] Mányokinál tehetségesebb arczképfestőnek tartották s a labancz főurak szívesen ültek neki; pl. a Pálffyak családi képei közűl nyolczat ő festett.[2861] De a kurucz élet is érdekelte. Saját arczképe lehet a tárogatós, a mely hat más arczképpel együtt a magyar Szépművészeti Múzeum kincsei közé tartozik. Sok képét őrzik hazánkban, de műveinek legszebb gyüjteménye Nürnbergben látható. – Bogdán Jakab Bécsben tűnt föl először csöndéleti képeivel; majd Kassán Rákóczi udvari festője lett s mint ilyen szőlőt kapott Tokajban. A szabadságharcz végén valószínűleg a fejedelemmel bujdosott ki Angliába, hol Anna királyné számára sokat festett.[2862] Mediczky László lengyel festő 1704-ben Belényesben tartózkodott, hol a ráczok mindenéből kifosztván, útlevelet kért a hazatérésre; a fejedelem azonban kijelentette, hogy «ha alkalmatos lészen a képírásra, szolgálatunkba beveszszük».[2863] Mindszenti Mihály egri képíró már 1706-ban dolgozott a fejedelem számára.[2864]

Az udvari festőknek nemcsak arczképeket[2865] és talán csatajeleneteket, hanem zászlóképeket s iparművészeti mintákat is kellett festeniök. Állítólag maga Mányoki készítette a fejedelem dolmányának kivarrásához való ezüstmintát; ő írt formát a Kassán varrni kezdett ezüst trádorához; új hímzésformát csinált a fejedelem köntöséhez stb.[2866] A zászlófestést jól fizették; pl. Rákóczi apjának temetési zászlajáért 1677-ben a képíró 350 forintot kapott.[2867] A legdíszesebb zászlókat a kisszebeni képíró s a lőcsei Pár Mihály festette.[2868] Egy kassai képírót Károlyi Sándorné foglalkoztatott zászlók festésével.[2869] A történelmi festőknek szintén akadt munkájuk. Pl. Szirmay István megrendelésére Metner egy 10-12 rőfnyi vásznon festette le Caraffát és bírótársait, kik közűl Szentiványi László valamit sug a Caraffa fülébe. A festő ezért a művéért száz aranyat és két átalag tokaji bort kapott.[2870] Az augsburgi Rugendas György Fülöp (1666-1742), az augsburgi művészeti iskola igazgatója, Jacques Courtois követője, nálunk különösen élénk és jellemző kurucz csataképeivel lett ösmeretes.[2871] A szintén külföldi Richter D. lefestette a fejedelemasszonyt és két fiát, s ezeket a képeket Bercsényi 1704-ben az elfogott báró Furtenburg császári kapitány útján ládákban küldte meg Rákóczinak, kit Richter utóbb szintén lefestett.[2872] A szász Schuller Brassóban viszont már ekkor feltűnt oltárképeivel.[2873] Torzképfestők sem hiányoztak. Alkalmasint Kupeczkytől van Bottyán ösmeretes karrikaturája, a melynek aljára önmagát is odarajzolta. Egy emlékérem rajzán a szebeni Schuller György egy pajzsos harczost ábrázolt, a ki a haza oltárán égő tüzet kardjával szétszórja s a három Vestaszüzet elkergeti.[2874]

211. KUPECZKY JÁNOS ÁLLÍTÓLAGOS ÖNARCZKÉPE.

A fejedelem és Bercsényi jártak elől jó példával a képek gyűjtésében. Mikor a soproni Szentmargitban (Margarethenben) a hajdúk Scalvioni házánál a képeket leszaggatták, ezeket Niczky Pál a maga számára megmentette;[2875] Bercsényi pedig szigorú vizsgálatot rendelt, mikor a zsolnai templom átadásakor a Boldogasszony-képét a protestánsok megégették.[2876] A szentképeket a fejedelem többnyire örökölte. Nagyanyja a lengyelországi Klokocowból vette meg s a munkácsi vár kápolnájában helyezte el a csodatevő Boldogasszony képét, a melyet ötvöse három koronával és sok más drágasággal ékesített föl.[2877] A nagyasszony ugyanoda lemásoltatta és szintén fölékesíttette a censtochowi csodatevő Mária-képet is sok szentképpel együtt.[2878] Krisztus-kép még a fejedelem wienerneustadti börtönében is volt; rendesen az előtt imádkozott.[2879] 1688-ban a Rákóczi-árvák Patakra vitt kincsei közt említik Zrínyi Ilona képét, azt a tükröt, a melyikbe a Boldogasszony képe volt festve a kis Jézussal, Szent Borbála két képét, egy mesterséges varrott képet, a censtochowi Boldogasszony és valami királyi vendégség rézre festett képét stb.[2880] 1697-ben Rákóczi és felesége tíz képet bízott Kőrösy gondviselésére.[2881] Az újhelyi fehérbarátoknál 3000 forintban volt elzálogosítva az a tízezer scudit érő gyémántos kép, a melyet XIV. Lajos ajándékozott Thökölynek, ki Rákóczit kérte meg, hogy váltsa ki, a míg kiválthatja.[2882] Neki küldette el a galatai jezsuiták gondviselése alatt álló Boldogasszony-képet is a hozzátartozó ékszerekkel, a melyet azután a fejedelem a munkácsi várkápolnában helyezett el.[2883] Az ő korából ma is több csodatevő Mária-kép van az országban; így a kolozsvári jezsuiták (most piaristák) templomában a könnyező Mária-kép stb. Kassán 1706-ban a jezsuiták templomában Loyolai Szent Ignácz, Surányban 1708-ban Szűz Mária képének könnyezéséről beszéltek.[2884] Beszélik, hogy a rozsnyói tanácsűlések idején (1706. november 26-1707. februárius 5. közt) a fejedelem maga is láthatta a templomban, mikor a térdelő Szent Istvánra tekintő Máriának, Magyarország nagyasszonyának képe sírt.[2885] A szentképeket akkor általában véve inkább a hívők, mint a műértők szemével nézték, s rossz néven vették a fejedelemtől, hogy műbecsöket vizsgálja. Megvallotta,[2886] hogy ha ő maga képírással vagy képfaragással foglalkozik, másra nem is gondol és teljesen arra a munkára szenteli idejét. Ha félbe kell szakítnia, a hosszantartó benyomás következtében mindig arra vágyakozik, hogy művét mielőbb folytathassa. Szeme, látása a természetre utalja mindenben, a mikor képet fest vagy farag; s a színek alkalmazásában a természetet kívánta követni. A festés, rajzolás – mondta máskor[2887] – a remetét könnyen elvonja a lelki gyakorlatoktól; jobb tehát, ha inkább kézimunkával foglalkozik, mint festéssel és más művészetekkel. Ezek ugyanis erősebben hatnak a képzeletre, jobban szórakoztatnak s nem untatnak oly gyorsan, mint azok, a miknek folytonos gyakorlása a testet fárasztja.

A két országnak és a Rákóczi-háznak czímerével kifestett egykorú műlap nemzeti színű betűi alulról lefelé, jobbról balra és keresztben olvasva nemcsak hazafias, hanem művészi ihlettel is igazán kívánták: «Vivat princeps Rákóczi, vindex patriae, diu vivat!»[2888] Magyarország mindenben tőle várta felvirágzását.

212. LANTOS SYRENA MINT ASZTALDÍSZ.
(Az Esterházyak fraknói kincstárában.)[2889]

Jegyzetek

- 2139. A «Vallásszabadság emlékérme» fejléczet Dörre Tivadar rajzolta.[VISSZA]
- 2140. Rákóczi önéletr. 51-2., 173., 180., 184.[VISSZA]
- 2141. Thaly, Bercsényi, II. 503-4.[VISSZA]
- 2142. Tört. Tár, 1880. 572.[VISSZA]
- 2143. 1708 augusztus 8. U. o. 1882. 748.[VISSZA]
- 2144. 1710 januárius 22. U. o. 1883. 376.[VISSZA]
- 2145. Századok, 1882. 617-8.[VISSZA]
- 2146. 1704 februárius 16. Arch. R. I. 296.[VISSZA]
- 2147. 1703 szeptember 7. Tört. Tár, 1904. 37.[VISSZA]
- 2148. 1705 október 11. U. o. 1904. 41.[VISSZA]
- 2149. Szalay, VI. 283.[VISSZA]
- 2150. Fraknói, II. Rákóczy Ferencz vallásos élete és munkái. Budapest, 1906. 8-r. 62 lap.[VISSZA]
- 2151. Sok adat Beniczky naplójában. (Különösen Rákóczi-tár I. 80., 112-4., 136.)[VISSZA]
- 2152. U. o. I. 200.[VISSZA]
- 2153. U. o. I. 6.[VISSZA]
- 2154. 1708 deczember 15. U. o. I. 176.[VISSZA]
- 2155. Manifesztum, 17-18.[VISSZA]
- 2156. Márki, Rákóczi, I. 304.[VISSZA]
- 2157. Arch. R. I. 95-97. Századok, 1873. 103. Károlyi okl. V. 33. Ezt a rendeletét megújította 1704 augusztus 13. U. o. V. 122.[VISSZA]
- 2158. Önéletrajz, 179.[VISSZA]
- 2159. 1705 deczember 11. Károlyi okl. V. 342-3.[VISSZA]
- 2160. 1703 deczember 7. Leskó, Adatok az egri egyházmegye történetéhez, IV. 370-1.[VISSZA]
- 2161. Zsilinszky, A magyar országgyűlések vallásügyi tárgyalásai. IV. 135-6.[VISSZA]
- 2162. U. o. 138-9.[VISSZA]
- 2163. Önéletrajz, 179.[VISSZA]
- 2164. 1704 augusztus 12. Hornyik, IV. 306-8. Lehóczky, Bereg, I. 220. Simonyi, I. 436. Leskó, IV. 376-8.[VISSZA]
- 2165. Zsilinszky, IV. 145-8.[VISSZA]
- 2166. Bercsényi Rákóczihoz 1704 augusztus 25. Arch. R. IV. 90.[VISSZA]
- 2167. Bercsényi Rákóczihoz 1705 május 5. U. o. IV. 492.[VISSZA]
- 2168. Katona, XXXVI. 636-644., 647-8.[VISSZA]
- 2169. Rákóczi eml. 154.[VISSZA]
- 2170. Platthy-czímer Nagy Iván «Magyarország családai» cz. művéből.[VISSZA]
- 2171. 1705 május 8. Zsilinszky, IV. 155.[VISSZA]
- 2172. Ennek vallásügyi viszonyai u. o. IV. 152-165. A budapesti növendékpapság magyar egyházirod. isk. munkálatai, XLVI. kötet, 369-400.[VISSZA]
- 2173. A protestáns rendek követelései s a katholikusok felelete 1705 szeptember 23. Leskó, IV. 383-395.[VISSZA]
- 2174. Szalay, VI. 283-4.[VISSZA]
- 2175. Tört. Tár, 1886. 354-6. Leskó, IV. 395-7.[VISSZA]
- 2176. 1705 október 30.-november 25. Közli Zsilinszky Mihály. U. o. 1886. 357-368., 521-535. Ugyanő, A magyar országgyűlések vallásügyi tárgyalásai, IV. 166-200. A szatmári egyházmegye 1896. évi schematismusában is több érdekes adat van a szétosztásról.[VISSZA]
- 2177. Thaly, Bercsényi, III. 517-8.[VISSZA]
- 2178. Bártfai napló, Monum. Hung. Historica, XXVII. 173.[VISSZA]
- 2179. Rákóczi önéletr. 180-2.[VISSZA]
- 2180. Zsilinszky, Vallásügyi tárgyalások, IV. 283-290.[VISSZA]
- 2181. Pokoly szerint (Az erdélyi ref. egyház története III. 65.) ebben «nem volt teljesen őszinte»; mert «egyik legfőbb gondja az volt, hogy a r. kath. püspököt reáerőszakolja az erdélyiekre». Szerinte a fejedelemséget is csak azért fogadta el, hogy valamiképpen a lutheránus Thökölyt ne válaszszák meg. (U. o. 64.) Erdélyi egyházpolitikájával különben nem foglalkozik. Zsilinszky erről bővebben ír (IV. 275-281.)[VISSZA]
- 2182. Berthóti Ferencznek, 707 április 13. Arch. R. II. 66.[VISSZA]
- 2183. Márki, Rákóczi, I. 611.[VISSZA]
- 2184. Stepney jelentése 1705 november 21. s a hozzá mellékelt franczia naplójegyzetek. Simonyi, II. 243-4.[VISSZA]
- 2185. 1705 deczember 30. Fiedler, II. 455.[VISSZA]
- 2186. Ennek képe az I. kötet 35. lapján.[VISSZA]
- 2187. Önéletrajza, 180.[VISSZA]
- 2188. 1708 október 8. Szalay a Századokban, 1870. 81-87. egész levelét közli.[VISSZA]
- 2189. Ezekről Zsilinszky, A magyar országgyűlések vallásügyi tárgyalásai, IV. 282-397. s u.-ő: Egy forradalmi zsinat története 1707-1715. Budapest, 1889.[VISSZA]
- 2190. Rákóczi eml. 71.[VISSZA]
- 2191. 1704 januárius 31. Tört. Tár, 1897. 406.[VISSZA]
- 2192. Die Ungarische und Sevennische Unruhen. Köln, 1705. 4r. 120 lap. Különös, hogy Philippson is (Ludwig XIV., 410.) a camisardokéhoz hasonlónak, de sokkal fontosabbnak tartja Rákóczi fölkelését. A camisardok fölkelése 1702-5-ben volt.[VISSZA]
- 2193. Manifesztum, 1704. 16. pont.[VISSZA]
- 2194. Teljes szövege Márkinál, Rákóczi, I. 249-251. facszimilével.[VISSZA]
- 2195. 1705 márczius 7. MHH. XXIV. 585. XI. Kelemen válaszát nem ösmerem.[VISSZA]
- 2196. Közli Lünig, Epist. Proc. Europae. III. 957-961.[VISSZA]
- 2197. XI. Kelemen Keresztély Ágostonhoz, 1707 április 2. Urbárium, 1714., 168-170. (Dési gimn. könyvtár). V. ö. könyvemben I. 620.[VISSZA]
- 2198. Harleyhoz 1707 április 30. Simonyi, III. 316-7.[VISSZA]
- 2199. Peculiares principum Hungariae in ecclesia Dei praerogativa. Lőcse, 1707.[VISSZA]
- 2200. Rákóczi megbizó-levele Brenner Domokos számára XI. Kelemenhez 1707 május 6. A vatikáni levéltárban. (Veress Endre szíves közlése).[VISSZA]
- 2201. Rákóczi szerint (1708 május 19.) Nándorfehérváron át. Arch. R. II. 270.[VISSZA]
- 2202. Beniczky naplója. Rákóczi-tár, I. 148.[VISSZA]
- 2203. Rákóczi Bercsényinek, 1708 szeptember 21. Arch. R. II. 333.[VISSZA]
- 2204. XI. Kelemen pápa az «Europäische Fama» LV. füzetéből.[VISSZA]
- 2205. 1708 június 2. Lünig, III. 971-3.[VISSZA]
- 2206. U.-o. 973-5. XI. Kelemen összegyűjtött bullái, beszédei és leveiei két kötetben már 1729-ben megjelent.[VISSZA]
- 2207. Hist. 407.[VISSZA]
- 2208. 1708 október 18. Jablonszkyhoz. Századok, 1870. 82-84.[VISSZA]
- 2209. 1708 november 3. Arch. R. VI. 157.[VISSZA]
- 2210. 1708 október 4., 14. U.-o. II. 349., 354.[VISSZA]
- 2211. 1709 januárius 15. Du Mont, Noveau recueil de traitez d’alliance, II. 345. Corps universel díplomatique de gens, VIII. 233. Zink, Ruhe des jetzt (1726.) lebenden Europa. II. suppl. 177. Ranke, A pápák, III. 163. Téved tehát Szalay (Századok, 1870. 83.), mikor ezt a békét 1708 januárius 15-ikére teszi s Rákóczinak Jablonszkyhoz október 18-ikán írt levelét az e miatt érzett fölindulásnak tulajdonítja.[VISSZA]
- 2212. 1709. augusztus 17. Datum Romae apud Sanctam Mariam Majorem. Közli Leskó, Adatok az egri egyházmegye történetéhez, IV. 427-8. A primás a brevét október 3-ikán hirdette ki s Telekesy november 1-én kapta meg. U.-o. 425-9.[VISSZA]
- 2213. Ez azonban nem jelentette azt, hogy a primás javadalmaitól megfoszthassa a püspöküket, sőt hogy ellenök egyáltalán el is járhasson. Piazza pápai nunczius szerint igaz ugyan, hogy Telekesy a császárnak mint magyar királynak letételét aláírja, de «mint mondják», kierőszakolva, könnyes szemmel. Különben a primás is kijelentette, hogy ő nem tette le a püspököt, csak végrehajtotta a brevét. (A nunczius, Spada pápai államtitkár és a primás levelei Leskónál, IV. 454-469.) Magát a brevét Bercsényi már 1709 október 30-ikán elküldte Rákóczynak, ki – úgy látszik – Viza püspök tollával válaszolt reá, mert Bercsényi november 10-ikén, Vizát ajánlva, kérdi Rákóczitól: «Ki merné Rómában disputálni most is a brevét?» Arch. R. VI. 379., 406.[VISSZA]
- 2214. Spada pápai államtitkár Piazza nuncziushoz 1710 szeptember 20. Leskó, IV. 461-2.[VISSZA]
- 2215. Brennerhez Munkácsról, 1709 decz. 4. Arch. R. II. 581-2.[VISSZA]
- 2216. A primás rendelete 1709 deczember 8. a pápa brevéje 1711 februárius 28. Ezek s az ügyre vonatkozó iratok Leskónál IV. 429-432. és Történ. Tár, 1896. 654-656.[VISSZA]
- 2217. 1703 szeptember 29. U.-o. V. 33.[VISSZA]
- 2218. Arch. R. I. 95.[VISSZA]
- 2219. 1704 januárius 31. U.-o. I. 98.[VISSZA]
- 2220. 1704 márczius 10. U.-o. I. 315.[VISSZA]
- 2221. 1705 november 25. Arch. R. IV. 743.[VISSZA]
- 2222. Vass György naplója. MHH. XXXV. 441.[VISSZA]
- 2223. 1705 május 5. Arch. R. IV. 494.[VISSZA]
- 2224. 1705 április 29. a klérust illető minden dézsmát bérbe vett az ország számára Hornyik, IV. 359. Ennek nehézségeire Kecskemét, Kőrös és Czegléd őt már május 26-ikán figyelmeztette. U.-o. 361-2.[VISSZA]
- 2225. Károlyi a gabonaadót a jászberényi templomba hordatta (Rákóczi eml. 272.), mire a falak vért izzadtak. (Századok, 1881. 125.) Ottlyk főudvarmester a fejedelem újborát a munkácsi templomba rakatta be, mivel pinczében még nem tarthatta az újbort. Tört. Tár, 1883. 397.[VISSZA]
- 2226. 1710 februárius 11. Arch. R. III. 347.[VISSZA]
- 2227. 1710 februárius 12. U.-o. III. 349. Századok, 1881. 125.[VISSZA]
- 2228. 1710 februárius 26. Arch. R. III. 358-9.[VISSZA]
- 2229. 1708 szeptember 30. U.-o. II. 516.[VISSZA]
- 2230. 1707 márczius 16., 31., április 27. U.-o. V. 375., 381., 416. Keresztély életrajza Töröknél, Magyarországi Primásai.[VISSZA]
- 2231. 1708 június 13. Medows Harlenak. Simonyi, III. 383.[VISSZA]
- 2232. Az egri káptalan pecsétjét Leskó: Adatok stb. cz. műve 236. lapjáról vettük.[VISSZA]
- 2233. Károlyi Okl. V. 116.[VISSZA]
- 2234. 1704 februárius 12. Arch. I. 106.[VISSZA]
- 2235. 1704 szeptember 10. Simonyi, I. 426-7.[VISSZA]
- 2236. 1704 november 12. U.-o. I. 552.[VISSZA]
- 2237. Rákóczi eml. 87.[VISSZA]
- 2238. Egy lengyel kir. tanácsos levele. Thaly, Kalászok, 205-6.[VISSZA]
- 2239. 1708. februárius 18. Arch. R. II. 169.[VISSZA]
- 2240. 1708 márczius 30. U.-o. II. 220.[VISSZA]
- 2241. Leskó, Adatok, IV. 271-343. V. ö. u.-o. 438. és 437-440.[VISSZA]
- 2242. U.-o. 362-4.[VISSZA]
- 2243. U.-o. 365-6.[VISSZA]
- 2244. Rákóczi eml. 57. Ez akkor történhetett, mikor Telekesy Gyöngyösynek 1703 deczember 7-iki fölhívására (Leskó, IV. 370-1.) a fejedelemnél a katholikusok érdekében szót emelt.[VISSZA]
- 2245. 1704 januárius 21. Leskó, IV. 374-5.[VISSZA]
- 2246. Széchenyi Kollonicshoz 1705 május 25. Miller, Epist. Georgii et Pauli Széchenyi, II. 166-7. Leskó, IV. 578-9.[VISSZA]
- 2247. Széchenyi Scalvinioninak 1705 június 20. Miller, II. 171-3. Leskó, IV. 381-2.[VISSZA]
- 2248. Hevenesi Gáborhoz 1708 október 10. Leskó, Adatok, IV. 411-412. Tört. Tár, 1896. 646.[VISSZA]
- 2249. Hatalmas védőiratának egy félbemaradt fogalmazata 1710-ből Leskónál, IV. 432-6., Belez Mátyás jezsuitához 437-440. és magához a primáshoz április 2. U.-o. 441-444. Belez előtt kiemelte, hogy egyházmegyéjében ő a protestánsok szabad vallásgyakorlatát Gyöngyös és Jászberény kivételével mindenütt megakadályozta. (U.-o. 439.) A primás villáma ellen a tridenti zsinat, a kánonok és a pápai dekretumok védelme alá húzódott (443. l.) s kiváló tudósokra is hivatkozott (433. l.). Jellemző, hogy a bíbornokhoz intézett választ április 25-ikén a fejedelem is átnézte. Arch. R. III. 105.[VISSZA]
- 2250. 1704 februárius 27. Whitworth Hedgesnek. Simonyi, I. 152-3.[VISSZA]
- 2251. Életrajza Nagy Ivántól. (M. Sion, 1869 és Tragor, Váczi Könyv, 52-70.)[VISSZA]
- 2252. 1703 szeptember 29. Arch. R. IX. 115-6. Berkes Andrásnak eddig ösmeretlen arczképe: Márki, Rákóczi, II. 7.[VISSZA]
- 2253. 1709 augusztus 4. U.-o. VI. 251-2.[VISSZA]
- 2254. Rákóczi eml. 71. Görgey Imre levele 1724 május 14. és június 19. Említi Kereszturi, Episc. Varadienses, II. 104.[VISSZA]
- 2255. 1710 márczius 26. Arch. R. III. 81.[VISSZA]
- 2256. B. Löffelholz kassai cs. parancsnok útlevele Bakó számára 1711 május 1. Kereszturi, id. h. II. 291.[VISSZA]
- 2257. Ösmerteti Zsilinszky, Vallásügyi tárgyalások, IV. 269-275.[VISSZA]
- 2258. Az Arch. R. indexében felsorolt oklevelek alapján.[VISSZA]
- 2259. Századok, 1882. 489.[VISSZA]
- 2260. Rákóczi eml. 218.[VISSZA]
- 2261. 1707 április 24. Arch. R. II. 71.[VISSZA]
- 2262. 1707 április 28., július 31. U.-o. II. 71., I. 28.[VISSZA]
- 2263. 1707 május 6. U.-o. V. 423.[VISSZA]
- 2264. 1707 november 8. U. o. II. 132. különben már T. Lipót valóságos püspökséget igért neki s ő a nyitrait szerette volna, bár ennek jövedelmét a kuruczok szedik. Stepney Simonyinál, II. 238-9.[VISSZA]
- 2265. 1709 november 10. Arch. R. VI. 406.[VISSZA]
- 2266. 1705 június 27. U.-o. I. 357. Leskó, IV. 382.[VISSZA]
- 2267. Megbízólevele, 1707 márczius 3. Arch. R. II. 32.[VISSZA]
- 2268. 1708 januárius 7. U.-o. II. 148. és Leskó, IV. 383.[VISSZA]
- 2269. Beniczky naplója 1709 május 26. 126., 170., 199., 200.[VISSZA]
- 2270. 1710 márczius 26. U.-o. III. 81.[VISSZA]
- 2271. 1710 május 31. U.-o. VI. 507.[VISSZA]
- 2272. 1710 november 3. U.-o. III. 188.[VISSZA]
- 2273. 1709 július 9. U.-o. VIII. 100.[VISSZA]
- 2274. 1708 szeptember 17. U.-o. II. 328. Ezt éppen Kürtössy András esztergomi prépost javaslatára is tette.[VISSZA]
- 2275. 1709 június 2. U.-o. VIII. 50.[VISSZA]
- 2276. 1705 deczember. U.-o. X. 9.[VISSZA]
- 2277. Századok, 1896. 18.[VISSZA]
- 2278. Arch. R. V. 324.[VISSZA]
- 2279. 1710 szeptember 13. U.-o. III. 536. Tört. Tár, 1883. 396.[VISSZA]
- 2280. Sibrik udvarmester 1710 szeptember 27. Tört. Tár, 1883 400.[VISSZA]
- 2281. Tört. Tár, 1899. 216.[VISSZA]
- 2282. Széchenyi Pál a királyhoz. Thaly, Kalászok, 204.[VISSZA]
- 2283. U.-o. 1899. 216.[VISSZA]
- 2284. Márki, Rákóczi, II. 376. l.[VISSZA]
- 2285. 1707 április 5. Arch. R. V. 386.[VISSZA]
- 2286. 1710 július 19. U.-o. III. 136.[VISSZA]
- 2287. 1710 július 27. U.-o. III. 142.[VISSZA]
- 2288. 1710 július 31. U.-o. III. 145.[VISSZA]
- 2289. 1710 július 26. U.-o. VI. 584.[VISSZA]
- 2290. Szinnyei, M. Írók, V. 48.[VISSZA]
- 2291. Rákóczi-tár, I. 416. Századok, 1881. 125[VISSZA]
- 2292. Illyés András élete Szinnyeinél, V. 48-52. III. 754-5.[VISSZA]
- 2293. Századok, 1873. 614.[VISSZA]
- 2294. 1707 április 29. Károlyi-Okl. V. 626.[VISSZA]
- 2295. A gyulafehérvári székesegyház Grundig Eduárd metszete után.[VISSZA]
- 2296. A magyarországi ruthének egyházi viszonyaira nézve az 1706. évig l. a budapesti növendékpapság Munkálatait, 1888. 399-449. l. és Zsatkovics a Századokban, 1896. 563.[VISSZA]
- 2297. Arch. R. II. 24-25., 27., 45-46. Feltünő, hogy Kamenszky püspökségének ezt a három okleveles adatát Zsatkovics (Századok, 1896. 563.) nem vette figyelembe s Lehóczkyt 1896-ban szólítja fel a kinevező okirat közzétételére, holott az már 1873-ban megjelent. Ezek az okiratok bizonyítják, hogy Kamenszky mégis csak látta a munkácsi egyházmegyét, a melyben Rákóczi volt az úr. Hiszen csak munkácsi és szentmiklósi uradalmaiban 92 pap függött tőle! (Lehóczky, Beregm. kath. lelkészségek tört. 16., 17., 152.)[VISSZA]
- 2298. Palocsay György jelentései Palocsáról 1707 deczember 5., 15., 19. Károlyi Okl. V. 744-8.[VISSZA]
- 2299. Századok, 1881. 124.[VISSZA]
- 2300. 1708 márczius 17. Arch. R. II. 185.[VISSZA]
- 2301. 1710 szeptember 20. U.-o. III. 541-2.[VISSZA]
- 2302. Márki, Rákóczi, I. 485.[VISSZA]
- 2303. Verzár Oxendius örmény-katholikus püspök és Verzár (Verzereskul) keresztje Szongott Kr. Szamosujvár története cz. művéből (I. 285. és 428. l.)[VISSZA]
- 2304. Életrajza Szongottnál, Szamosújvár tört. I. 257-296. A mellékelt képek is onnan valók.[VISSZA]
- 2305. U.-o. I. 272-3.[VISSZA]
- 2306. Bővebben Cserei, I. 326-7.[VISSZA]
- 2307. A brassai bírák a guberniumhoz 1704 márczius 15. Mike-gyűjt. az Erdélyi Nemz. Múzeumban. Gróf Mikes Mihály levele márczius 18-án u.-o. Hozzáteszi, hogy «az örmény püspöknek recipe kell pro acqua nervina». Cserei szerint (id. h.) Hermány faluban fogták el.[VISSZA]
- 2308. U.-o. 327.[VISSZA]
- 2309. Szongott, I. 272.[VISSZA]
- 2310. 1704 október 12. Arch. R. I. 169.[VISSZA]
- 2311. Rákóczi eml. 165-6.[VISSZA]
- 2312. A szobor felállítását Merza Gyula indítványozta 1893-ban s ő buzgólkodik legjobban az örmény püspökség helyreállításán. Lásd a kolozsvári lapokba s az Erdélybe írt czikkeit.[VISSZA]
- 2313. 1705 szeptember 7. Károlyi Okl. V. 284.[VISSZA]
- 2314. 1708 május 25. Arch, R. IX. 483-5.[VISSZA]
- 2315. Fejér Ipoly, Győr leírása, 619.[VISSZA]
- 2316. Arch. R. VI. 45., 191.[VISSZA]
- 2317. 1709 augusztus 4. U.-o. VI. 251.[VISSZA]
- 2318. 1709 augusztus 7. U.-o. VI. 255., 263.[VISSZA]
- 2319. 1709 augusztus 10. U.-o. II. 516.[VISSZA]
- 2320. Pl. 1709 márczius 3. és 17. Rákóczi-tár, I. 190., 193.[VISSZA]
- 2321. Bottyán 1707 februárius 3. már apátúrnak nevezte. Arch. R. IX. 337.[VISSZA]
- 2322. Bezerédj a fejedelemhez 1707 július 17. U.-o. IX. 389.[VISSZA]
- 2323. A ferenczrendiek gyöngyösi temploma eredeti fénykép után.[VISSZA]
- 2324. Századok, 1888. 54.[VISSZA]
- 2325. 1709 februárius 20. Arch. R. IX. 518.[VISSZA]
- 2326. U.-o. IX. 793. Bottyánnak a templomban emléktáblája van.[VISSZA]
- 2327. Oltalomlevele Miskolczról, 1704 febr. 1. Leskó, IV. 375-6.[VISSZA]
- 2328. 1704 augusztus 26. Hornyik, IV. 312.[VISSZA]
- 2329. Tört. Tár, 1883. 394.[VISSZA]
- 2330. 1710 július 8. Arch. R. III. 439-440. Páter Mihály Munkácson 1710 augusztus 11. foglalta el hivatalát. Tört. Tár, 1883. 383.[VISSZA]
- 2331. 1708 május 31. U.-o. II. 274.[VISSZA]
- 2332. 1703 deczember 28. U.-o. I. 154.[VISSZA]
- 2333. U.-o. IX. 793.[VISSZA]
- 2334. Átpártolásának története 1707 szeptember 3-ikán a tanúvallatásokban, Károlyi-Okl. V. 680-2.[VISSZA]
- 2335. U.-o. V. 599-600.[VISSZA]
- 2336. Leskó, IV. 453.[VISSZA]
- 2337. Rainiss, A czisztercziek a Rákóczi-korban. Századok, 1881. 155-6. Thaly, a zircz-czisztercziek administratora a Rákóczi-korban. U.-o. 768-775.[VISSZA]
- 2338. 1707 május 4. Századok, 1881. 66-67.[VISSZA]
- 2339. A zirczi cziszt. rend emlékkönyve, 28.[VISSZA]
- 2340. Békefi, A pásztói apátság tört. II. 4., 63.[VISSZA]
- 2341. Szőllőssy, Szerzetesrendek, I. 32-33. Nátafalusy szerint (A jászóvári prém. kanonokrend névkönyve, 1872., 40.) az 1710 október 26-ikán jóváhagyott szerződés értelmében 234,600 forintért.[VISSZA]
- 2342. Arch. R. III. 193., 292., 466-7., 518.[VISSZA]
- 2343. Rákóczi-tár, I. 25., 50., 52.[VISSZA]
- 2344. Nátafalussy a Századokban, 1871. 599. és 603.[VISSZA]
- 2345. Wellehradi Nezorin Flórián (Olv. F[rate]r Abbas Wellehradensis et Pasztiniensis mp.)[VISSZA]
- 2346. Arch. R. VI. 6. Rupp, Magyarország helyr. tört. I. 642.[VISSZA]
- 2347. A zoborhegyiről szóló latin ének Szőllőssynél, I. 129-130.[VISSZA]
- 2348. Keresztély Ágost 1709 deczember 18. Leskó, IV. 431-2.[VISSZA]
- 2349. A gazdasági tanácshoz 1710 augusztus 18. Arch. R. III. 523.[VISSZA]
- 2350. Tört. Tár, 1883, 403.[VISSZA]
- 2351. Önéletrajz, 146. A podolini házfőnök úr szíves értesítése szerint nincs nyoma ily misealapítványnak, de a fejedelem ott tartózkodását emléktábla jelöli.[VISSZA]
- 2352. Tüdős, Rákóczi-emlék, 20.[VISSZA]
- 2353. 1707 márczius 5. Arch. R. II. 33.[VISSZA]
- 2354. Rákóczi-tár, I. 89-90.[VISSZA]
- 2355. Bercsényi Rákóczihoz 1704 június 8. Arch. R. IV. 51-2.[VISSZA]
- 2356. 1704 januárius 22. U.-o. I. 203.[VISSZA]
- 2357. 1703. június 15. Thaly, Bercsényi, II. 503[VISSZA]
- 2358. Századok, 1881. 125.[VISSZA]
- 2359. Rákóczi 1706 deczember 15. Arch. R. I. 656.[VISSZA]
- 2360. 1704 augusztus 29. U.-o. IV. 100. 118.[VISSZA]
- 2361. Zsilinszky, Vallásügyi tárgyalások, IV. 397.[VISSZA]
- 2362. Stepney Hedgesnek 1704 június 11., Marlboroughnak június 18. Simonyi, I. 307-8., 319.[VISSZA]
- 2363. Közli Rákóczi-tár, I. 441-2.[VISSZA]
- 2364. Ad Franciscum Rakoczium supplicatio et protestatio sex comitatuum in causa exilii Societatis Iesu. Latin és német szöveggel. 4r. 2 levél. Apponyi Sándor, Hungarica, II. 343. Bod Péter, Historia Hungarorum ecclesiastica II. kötet, III. könyv, 322-324. Tartalmát magyar kivonatban közli Zsilinszky, A magyar országgyűlések vallásügyi tárgyalásai, IV. 203-4.[VISSZA]
- 2365. 1705 október 20. Arch. R. I. 456.[VISSZA]
- 2366. Szövegét bőven ismerteti Zsilinszky, id. h. 205-225. A Kéler-féle gyűjt. alapján. Cserei is tudja (Hist. 379.), «hogy czikkelyenként fölvevé Rákóczi a vármegyék supplicatióját s remonstrála erős és megczáfolhatatlan ratiókkal, hogy nem tudják, mit kívánnak és mind maguknak, mind az egész országnak romlására, veszedelmére czéloz a jezsuiták mellett való instantiájok. Az Isten csodálatos vezérléséből pápista emberrel mondatá ki az igazságot és a jezsuitáknak minden istentelen praktikájokat napfényre vele kiadatá.»[VISSZA]
- 2367. Katona (Hist. Crit. XXXVII. 402-9.) egyenesen hamisításnak mondja. 1784-ben egy névtelen 8r. 48 lapon adta ki, állítólag a bécsi cs. könyvtár kéziratából. De ott Denis Mihály könyvtárnoknak 1784 május 1-én kelt levele szerint ilyen kézirat nincs. 1784-nél korábbi kiadása vagy kézirata sem ösmeretes. Katona szerint Rákóczi jellemével össze sem férnének a jezsuiták ellen abban összeszedett gyalázó adatok, unalomig elkoptatott érvek, sikamlós mesék. Hitelességét igen bőven czáfolja s e czáfolat hatása alatt nem foglalkozhatom vele. A josephinismusnak mindenesetre kapóra jött, hogy a jezsuita-rend eltörlését Magyarországban Rákóczi nagy nevére hivatkozva tegyék teljesen népszerűvé. A semmiesetre sem hivatalos jellegű responsumnak számos későbbi másolata ösmeretes, de eredetije – tudtommal – ismeretlen. A nemz. múzeum 1784. évi kiadásához is csak a supplicatio (a hat vármegye kérelme) van mellékelve. Azonban figyelmet érdemel, hogy Bod Péter Historia Hungarorum ecclesiastica cz. munkájában, (II. 324-340.) a Responsum föl van véve. Ez a mű ugyan csak 1888-1890. jelent meg, de írója már 1769-ben, tehát 1784 előtt 15 esztendővel, meghalt. Cserei is említette, Hist. 407.[VISSZA]
- 2368. Pl. 1706 szeptemberében a beszterczebányai jezsuiták. Rákóczi-lt. 1738. sz. (Említi Arch. R. I. 31.) 1706 deczember 12-ikén maga Bercsényi is hozzá utasította őket. U.-o. V. 340.[VISSZA]
- 2369. Katona, XXXVII. 392-6. Zsilinszky, IV. 226-230. Szerzője dr. Berzeviczy Henrik, a nagyszombati jezsuita-kollégium aligazgatója, ki Apologia czímmel már 1706-ban kiadott egy tiltakozást.[VISSZA]
- 2370. Tehát nem 1706 deczember 31-ikén, mint a fejedelemnek Bercsényi deczember 12-ikén javasolta. (Arch. R. V. 340.) Ennek oka az lehetett, hogy a fejedelem – éppen Bercsényi tanácsára – újból meghallgatta őket. Azonban a fejedelem 1706 augusztus 1-én újból intézkedett a szatmári, ungvári, pataki, kassai, eperjesi, egri és gyöngyösi jezsuiták javainak lefoglalásáról (Leskó, IV. 398-9.) s a kiköltöztető biztosok működését 1707 januárius 20-ikán megsürgette. (Századok, 1881. 41-2.)[VISSZA]
- 2371. Gyalogi János: De rebus memorabilibus Transylvaniae anni 1705. Kézirat az Erd. Nemz. Múzeumban. Kemény, Collectio minor, XXXIV. 353-4.[VISSZA]
- 2372. U.-o. 353. «A nép csak akkor tudta meg, hogy pápista.» Kolozsvárt is a jezsuitáknál hallgatott misét a monostori kath. templommal szemben levő bezárt kápolnában.[VISSZA]
- 2373. U.-o. 353.[VISSZA]
- 2374. Rákóczi eml. 18.[VISSZA]
- 2375. Kazi, Hist. univ. Tyrnaviensis, 171. Baranyi Pál jezsuita még 1708 május 24. is lehetőnek tartotta, hogy «hazafiaink hasznát szeme előtt viselvén», Telekesy püspök közbenjárására a fejedelem «az alföldi magyarság vigasztalására s hasznára» legalább Egerben és Gyöngyösön helyreállítja a szerzetet. Leskó, IV. 409-410.[VISSZA]
- 2376. Katona, XXXVII. 397.[VISSZA]
- 2377. Jablonszky porosz superintendenshez 1708 október 18. Századok, 1870. 84.[VISSZA]
- 2378. Bodolóról Károlyihoz, 1706 október 15. Arch. R. I. 637.[VISSZA]
- 2379. 1707 januárius 20. Századok, 1881. 42.[VISSZA]
- 2380. Kantemir Demeter moldvai vajda az «Europ. Fama» CLV. füzetének czímképéről.[VISSZA]
- 2381. Rákóczi latin levele Kantemirhoz 1708 márczius 24-ikén. Arch. R. II. 207-210.[VISSZA]
- 2382. Thallóczy Századok, 1888. 703-710.[VISSZA]
- 2383. A szerbek és oláhok e korbeli viszonyairól bővebben szól ezen könyv első kötete. (344-351, 484-486.)[VISSZA]
- 2384. 1709 junius 25. Arch. R. II. 491.[VISSZA]
- 2385. Önéletrajz, 353-4.[VISSZA]
- 2386. Székudvari Jánostól. Thaty, Adalékok, II. 167.[VISSZA]
- 2387. 1704 junius 11. Simonyi, I. 307-8.[VISSZA]
- 2388. 1704 szeptember 27. U. o. I. 455-6.[VISSZA]
- 2389. 1704 november 1. Simonyi, 624-631.[VISSZA]
- 2390. 1705 julius 28. A svéd orsz. levéltárban, a kir. döntvények alosztályában.[VISSZA]
- 2391. Rákóczi eml. 149.[VISSZA]
- 2392. 1706 július 22. Arch. R. VII. 215.[VISSZA]
- 2393. 1711 május 11. U. o. III. 652.[VISSZA]
- 2394. 1706 szeptember 11. U. o. II. 100.[VISSZA]
- 2395. Krmann életrajza Zsilinszkytől, Budapest, 1899. s Mencsiktől és Kluchtól MHH. Script. XXXIII. 424-450.[VISSZA]
- 2396. Zsilinszky, Egy forradalmi zsinat története.[VISSZA]
- 2397. 1707 április 24. Arch. R. II. 68-69.[VISSZA]
- 2398. Zsilinszky, IV. 360., 364., 379-390.[VISSZA]
- 2399. Krmann kéziratának czímlapja Zsilinszky Mihály «A magyar prot. egyház története» cz. művéből (411. l.).[VISSZA]
- 2400. Medows és Bruyninx jelentése 1707 deczember 17. Simonyi, III. 354. V. ö. Zsilinszky, IV. 282-292.[VISSZA]
- 2401. Zsilinszky u. o. IV. 311-314., 352-3.[VISSZA]
- 2402. U. o. IV. 318-322., 324-327.[VISSZA]
- 2403. U. o. IV. 324.[VISSZA]
- 2404. U. o. 361-366.[VISSZA]
- 2405. U. o. 377-378.[VISSZA]
- 2406. U. o. IV. 399-403.[VISSZA]
- 2407. Beniczky naplója, 1708 július 12. Rákóczi-tár, I. 143.[VISSZA]
- 2408. 1709 augusztus 7-9. U. o. I. 210.[VISSZA]
- 2409. 1707 januárius 6., 1709 június 7.[VISSZA]
- 2410. 1710 augusztus 22. Arch. R. III. 525-6.[VISSZA]
- 2411. Szendrei, Miskolcz, II. 311-2.[VISSZA]
- 2412. Felírata: Márki, Rákóczi, I. 38. Gagyon is van még egy libertásokból öntött harang. Orbán, Székelyföld, I. 121.[VISSZA]
- 2413. 1710 április 29. Arch. R. III. 246-7.[VISSZA]
- 2414. Vetésy a dauphinhoz, 1711 deczember 1. Szalay, Rákóczi bujd. 206.[VISSZA]
- 2415. Lehóczky, Bereg, I. 220.[VISSZA]
- 2416. Rákóczi eml. 65.[VISSZA]
- 2417. Einrichtungswerk des Königreichs Hungarn. Kivonatban: Horváth, VI. 255-6[VISSZA]
- 2418. Rákóczi eml. 70-71.[VISSZA]
- 2419. U. o. 73.[VISSZA]
- 2420. U. o. 76.[VISSZA]
- 2421. U. o. 77-78.[VISSZA]
- 2422. U. o. 78. és 97.[VISSZA]
- 2423. Századok, 1904. 663-4.[VISSZA]
- 2424. Rákóczi, 1710 július 6. Arch. R. III. 279.[VISSZA]
- 2425. Történelmi Tár, 1880. 571.[VISSZA]
- 2426. U. o. 574.[VISSZA]
- 2427. Azonban Koháry Judit grófné vejének, Károlyi Sándornak, ki gyönge fiát hadba vitte, élesen megírta, hogy «a gyermekek nevelése nem is illet férfiat». Éble, Károlyi Ferencz, I. 35. Ez azonban saját családjában is tarthatatlan elv volt, mert még leányunokáját, Károlyi Klárát is Szuhányi Márton, a későbbi helytartótanácsos tanította nemcsak tudományokra, de mozdúlatokra, tánczra is. (U. o. 73.)[VISSZA]
- 2428. Rákóczi udvartartási szabályzata. Tört. Tár, 1880. 578-9.[VISSZA]
- 2429. Századok, 1898. 813.[VISSZA]
- 2430. Beniczky naplója 1707. november 13. Rákóczi-tár, I. 62.[VISSZA]
- 2431. Thaly, Adalékok, II. 386.[VISSZA]
- 2432. 1712 május 8. Arch. R. VII. 137. V. ö. IV. 420.[VISSZA]
- 2433. Szinnyei, M. Írók, VI. 211-2.[VISSZA]
- 2434. 1708 június 25. Arch. R. II. 616.[VISSZA]
- 2435. 1708 június 8. U. o. II. 390.[VISSZA]
- 2436. Thaly, Rákóczi ifj. 158-9.[VISSZA]
- 2437. Századok, 1874. 56., 1894. 905. 1708. május 20. Arch. R. II. 378.[VISSZA]
- 2438. 1707 augusztus 16. U. o. II. 82.[VISSZA]
- 2439. 1710 szeptember 3. U. o. III. 532.[VISSZA]
- 2440. 1708 október 18. Századok, 1870. 82.[VISSZA]
- 2441. Története Minerva (Jahrb. d. gelehrten Welt), II. 274.[VISSZA]
- 2442. Századok, 1880. 795.[VISSZA]
- 2443. Tört. Tár, 1886. 600.; 1887. 197-8. Ez az egyetem 1810-ben megszűnt.[VISSZA]
- 2444. Pákei János (1682-1748) 1704-ben egy erdélyi kurucz főtiszt íródeákja lett; a családi verses krónika szerint a külföldön, kivált Szászországban igen sokat tanúlt, a mikor lehetett, előadásokat is látogatott s hazajövet, Kolozsvárt theológiát tanúlt. »Nem próbálta a koplalógiát: adott (Pálffy unitárius püspök) neki jó asztalógiát.» (A Pákei – vagyis Nemes Tamás – ágnak leírása Pákei Jánostól, 1793. 19-21. l. Kézirat Pákei Lajosnál.) Károlyi is írja, hogy a táborban csak három inasa van, a többi mind íródeák, kiknek se éjjelök, se nappaluk a sok írnivalótól. (Éble, Károlyi Ferencz, I. 34.) A tanúlt fiatalembereknek tehát volt keletök.[VISSZA]
- 2445. Károlyi önéletírása, II. 430.[VISSZA]
- 2446. Szent Imre képe a kolozsvári egyetemmel 1728-ból a kolozsvári sz.-ferencz-rendieknél levő eredeti fényképfelvétel után készült.[VISSZA]
- 2447. Arch. R. I. 118.[VISSZA]
- 2448. 1703 november 14. és 1704 januárius 19. Arc. R. I. 240., 334.[VISSZA]
- 2449. Századok, 1883. (melléklet), 73.[VISSZA]
- 2450. 1708 januárius 21. U. o. 1904. 145.[VISSZA]
- 2451. Az egykori kassai egyetem és temploma fénykép után.[VISSZA]
- 2452. Márki, Rákóczi, I. 472. és Márki, a kolozsvári egyetem tört. 15.[VISSZA]
- 2453. Gyalogi, De rebus memorabilibus Transylvaniae Anni 1705. (Kemény, Collectio minor manuscriptorum, XXXIV. 349. az erdélyi n. múzeumban).[VISSZA]
- 2454. Farkas R. a Kassai Egyetem cz. emlékkönyvben 45-46.[VISSZA]
- 2455. Hadtört. Közl., 1892. 25-26. Thaly, Bercsényi, III. 178-9.[VISSZA]
- 2456. 1704 januárius 3. Hadt. Közl., 1892. 238.[VISSZA]
- 2457. 1709 deczember 14. Századok, 1872. 600.[VISSZA]
- 2458. Hadtört. Közl. 1891. 451-2.[VISSZA]
- 2459. A nagyszombati egyetem Dörre Tivadar rajza.[VISSZA]
- 2460. Deák és szenior Cserna Károly rajza a Szücs István «Debreczen sz. k. város történeté»-ben közölt kép s a debreczeni ref. collegium könyvtárában őrzött olajfestmény (Senior) alapján.[VISSZA]
- 2461. Haan, Bél Mátyás, 22. Molnár, A közoktatás tört. I. 366. Más megítélés alá esik, hogy a bécsi kormány a 1710 után nem gátolta a szerbeknél az orosz tanítók bejövetelét, az orosz könyvek behozatalát, majd az orosz nyelv tanítását. Századok, 1898. 63-64. (V. ö. Deszpotovics, Skole Szrba u Ugarszkoj i Hrvatskoj 1690-1740.)[VISSZA]
- 2462. 1704 aug. 22. Tört. Tár, 1885. 615-9.[VISSZA]
- 2463. Thaly, Adalékok, I. 292. Bercsényi, II. 286.[VISSZA]
- 2464. Arch. R. IX. 55-57., 67-70., 810-811.[VISSZA]
- 2465. P. Szathmáry, a Bethlen-főtanoda 131.[VISSZA]
- 2466. Bajcsi András lelkész, a tanárok, a deákok és polgárok csakhamar megfogadták, hogy a szomorú virágvasárnapja emlékét ezentúl évenkint megűlik. (U. o. 143.) Virágvasárnapja 1704-ben márczius 16-ikára esett. Bethlen Miklós 1704 április 2-ikán kelt levele (Irodalomtört. Közl. 1906. 450.) valóban márczius 16-ikára teszi az esemény idejét.[VISSZA]
- 2467. Mind a kettőnek fényképét a kollégium és Bodrogi János tanár úr szívességéből közlöm. Az emléket a kollégium ifjúsága és a város 1896-ban állította fel. A latin felirat szerint a deákok közül 1704 márczius 16-ikán elestek s itt nyugosznak: Debreczeni István, Szászhalmi György, Szotyori Imre, Dobolyi Ferencz, Zágoni András, Váradi Bányai András, Krizbai György, Marosvásárhelyi Péter, Kaposi Rigó János, Magyari István, Szitai András, Vajai György, Szemeriai György.[VISSZA]
- 2468. Szathmáry, id. h. 130-137. Cserei, 335. A nagyenyediek emlékírata 1703-10. évi szenvedéseikről. Kézirat a Teleki-levéltárban, T. S. oszt. 834-5. sz. A barlang a Székelykő nyugati falában Toroczkó és T.-Szentgyörgy közt most nehezen hozzáférhető helyen fekszik. Két szerfölött nagy és egy kisebb kapu vezet a roppant nagy, mintegy 1500 m2 világos szép terembe. A deákok és a tanárok ebben a belső fal mellé állított sátrakban tanyáztak és tanteremnek a három nagy ajtón át jól világított középső részt használhatták. A terem alján őskori és újabb cserépedények töredékei találhatók. (A barlangról szóló adatokat Téglás Istvánnak, a fényképeket Wolf Gyulának köszönöm). A szülék Toroczkára is azért küldték szívesebben a fiaikat az unitáriusokhoz, mert tudták, hogy ott barlangok vannak, hová veszedelem idején elrejtőznek. (Pákei János: A Pákei vagyis nemes Tamás-ágnak verses leírása. 18. l. Kézirat Pákei Lajosnál.)[VISSZA]
- 2469. Szendrei, Miskolcz tört. II. 449.[VISSZA]
- 2470. Bombardi, Topogr. regni Hung. 470. Szűcs, Debreczen tört. 721.[VISSZA]
- 2471. Teleki-levéltár T. S. oszt.[VISSZA]
- 2472. A Székelykő barlangja mint kollégium ifj. Wolff Gyula fényképfelvétele után. (Az I. kép: A barlangból kilátás Toroczkó felé.)[VISSZA]
- 2473. A Székelykő barlangja mint kollégium ifj. Wolff Gyula fényképfelvétele után. (a II. kép: Kollégium-barlang két főajtaja és a köztük levő oszlop.)[VISSZA]
- 2474. Századok, 1894. 906-7., 1895. 178.[VISSZA]
- 2475. U. o. 1897. 253.[VISSZA]
- 2476. Rákóczi-lt. 1092. sz. Arch. R. I. 6.[VISSZA]
- 2477. Szinnyei, M. Írók, II. 223.[VISSZA]
- 2478. Cserei, Hist. 459.[VISSZA]
- 2479. Szinnyei, id. h. és Rákóczi-tár, I. 47.[VISSZA]
- 2480. Tört. Tár, 1879. 583.[VISSZA]
- 2481. 1709 június 29-30. Rákóczi-tár, I. 205.[VISSZA]
- 2482. Tört. Tár, 1907. 516.[VISSZA]
- 2483. Cserei, Hist. 459.[VISSZA]
- 2484. Pápai Páris Ferencz arczképe Cserna Károly rajza a Dictionarium czímképe után.[VISSZA]
- 2485. A nagyenyedi két fűzfa Eredeti fénykép után. (Az Országút Décse felé, képünkön a hídtól balra látható a két fűzfa.)[VISSZA]
- 2486. A sárospataki kollégium régi épülete Dörre Tivadar rajza.[VISSZA]
- 2487. Harley Róbert Kneller Godofrédnek a londoni «National Gallery»-ban őrzött festményéről.[VISSZA]
- 2488. Simonyi, I. 272-6[VISSZA]
- 2489. 1704 szeptember 3. U. o. I. 415-6.[VISSZA]
- 2490. 1704 október 6. U. o. I. 479-480.[VISSZA]
- 2491. Szathmáry, Bethlen-főtanoda, 158-9.[VISSZA]
- 2492. Krmann naplója. MHH. Script. XXXIII. 439.[VISSZA]
- 2493. I. Lipót már 1701 április 9-ikén elrendelte, hogy minden püspöki megyében legalább egy jól fölszerelt papnövelő intézetet alapítsanak (Szalay, VI. 63.), de ez csak néhol történt meg.[VISSZA]
- 2494. 1708 április 5. Arch. R. V. 603. Telekesy panasza a papnövelés nehézségeiről 1707 januárius 12. Leskó, IV. 401.[VISSZA]
- 2495. Beszterczéről, 1708. április 5. Arch. R. V. 603.[VISSZA]
- 2496. 1708 április 13. U. o. II. 378.[VISSZA]
- 2497. Leskó, IV. 413-424.[VISSZA]
- 2498. 1705 szeptember 20. Rákóczi-tár, I. 441-2. V. ö. u. o. 432.[VISSZA]
- 2499. Igaz, hogy az ausztriai provincziális éppen egy tudós magyar: Hevenesi Gábor volt.[VISSZA]
- 2500. Kazy, Hist. univers. Tyrnaviensis, 171.[VISSZA]
- 2501. Időközben, 1705 márczius 29-ikén meghalt. Mikor a németek őt 1704-ben magukkal hítták, azt felelte: «senki sem kerget sem szóval, sem tollal, – nem megyek.» Arch. R. IV. 52.[VISSZA]
- 2502. Bohus szerint (1704 junius 8.) «nagy az örömük a magyar jezsuitáknak, szegényeknek». U. o.[VISSZA]
- 2503. Thaly, Adalékok, II. 441. és 444.[VISSZA]
- 2504. Mikes, Törökorsz. levelek, 1725 junius 11., 79-81. l.[VISSZA]
- 2505. Közli Századok, 1886. 355-7. A bizottságoknak erre tett jelentései u. o. 357-368. és 521-535. Közli Zsilinszky Mihály.[VISSZA]
- 2506. Hornyik, IV. 307.[VISSZA]
- 2507. 1706 augusztus 6. Századok, 1873. 615.[VISSZA]
- 2508. Rákóczi eml. 65.[VISSZA]
- 2509. U.-o. 77.[VISSZA]
- 2510. 1711 februárius 10. Arch. R. III. 572.[VISSZA]
- 2511. U.-o. I. 46-47.[VISSZA]
- 2512. 1709 június 29. Rákóczi-tár, 123. és Századok, 1894. 907.[VISSZA]
- 2513. 1708 szeptember 12. Arch. R. II. 322.[VISSZA]
- 2514. 1708 szeptember 21. U.-o. II. 334.[VISSZA]
- 2515. Rákóczi eml. 169.[VISSZA]
- 2516. U.-o. 117.[VISSZA]
- 2517. Recrudescunt, 14. l. 10. p.[VISSZA]
- 2518. 1706 július 24. Arch. R. I. 570.[VISSZA]
- 2519. 1709 július 12. Tört. Tár, 1883. 187. U.-o. 1879. 175.[VISSZA]
- 2520. 1706 május 25. Arch. R. I. 549.[VISSZA]
- 2521. Tört. Tár, 1883. 390.[VISSZA]
- 2522. Károlyi Sándorhoz, 1708 május 31. Arch. R. II. 271.[VISSZA]
- 2523. Önéletr. 228.[VISSZA]
- 2524. Szinnyei, M. Írók, XII. 1028.[VISSZA]
- 2525. Önéletr. 260.[VISSZA]
- 2526. Rákóczi eml. III. Hozzáteszi, hogy a dörgést ágyúlövések sem okozhatták. Lehet, hogy dörgéssel kísért meteor-hullás volt, a milyet 1705 május 13-ikáról Réthey György ezredes ír le. Századok, 1875. 420-1. V. ö. Márki, Rákóczi, I. 370.[VISSZA]
- 2527. Csillagvizsgáló angyal Baranyi P. «Viaticum Spirituale» cz. művéből Dézsi: Misztótfalusi K. Miklós életrajzából.[VISSZA]
- 2528. Rákóczi eml. 54., 111., 113., 158. 159., 165-7., 168-171., 214.[VISSZA]
- 2529. Erről Sandler, Die Reformation der Kartographie um 1700. München, 1905.[VISSZA]
- 2530. Rákóczi-tár, I. 25., 28., 67., 88., 111., 112., 141., 184., 202., 203., 208., 213., 215-6., 231. Arch. R. I. 354., 493., 505., 521.; II. 239.; IV. 48., 468.; V. 168., 384-5.; VI. 7., 158. stb.[VISSZA]
- 2531. 1708 május 14. Rákóczi-tár, I. 123.[VISSZA]
- 2532. 1708 május 3. és 11. U.-o. 120-122.[VISSZA]
- 2533. 1711 április 5. Arch. R. III. 615.[VISSZA]
- 2534. Márki, Rákóczi, II.[VISSZA]
- 2535. Tört. Tár, 1888. 794-5.[VISSZA]
- 2536. Arch. R. II. 51., III. 575. Gépezetök rajza fenmaradt Vörösváron. Tört. Tár, 1882. 569.[VISSZA]
- 2537. Rákóczi eml. 182.[VISSZA]
- 2538. Thaly, Rákóczi ifj. 104.[VISSZA]
- 2539. Századok, 1880. 486.; 1886. 441-3., 544-5.; 1891. 746.; 1896. 773-7., 942-4.; 1897. 171-2., 262. Tört. Tár, 1886. 772. stb.[VISSZA]
- 2540. Sebestyén József úr szíves közlése, mely megdönti Heffnernek (Die deutschen Kaiser- und Königssiegel, XXVIII. tábla, 154. ábra) állítását, hogy VI. Károly császártól való az első színjeles állampecsét.[VISSZA]
- 2541. II. Rákóczi Ferencz arczképe a Tört. Arczképcsarnok olajfestményéről.[VISSZA]
- 2542. Rákóczi önéletrajza, 150.[VISSZA]
- 2543. U. o. 215.[VISSZA]
- 2544. U. o. 177.[VISSZA]
- 2545. U. o. 111.[VISSZA]
- 2546. Rákóczi eml., előszó, III. 1703-tól 1087-ig tett jegyzetei megvoltak a munkácsi levéltárban az 1710 június 2. tett leltározás szerint. Fasc. 1., 2., 12., 31., 70., 102. L. Arch. R. r. 39-43.[VISSZA]
- 2547. 1710 november. Arch. R. III. 198.[VISSZA]
- 2548. Recrudescunt, 5.[VISSZA]
- 2549. Károlyi Sándorhoz, 1711 május 10. U.-o. III. 649.[VISSZA]
- 2550. Írói munkásságáról a III. kötet szól.[VISSZA]
- 2551. Mindezekre nézve l. Thaly: Jóslatok és babonás hiedelmek a Rákóczi-korban. Századok, 1881. 40-60., 115-132. Drabeciusról vagyis Drábik Miklósról 1. Kvacsala, Századok, 1889. 745-766.[VISSZA]
- 2552. 1704 szeptember 17. Arch. R. VI. 335.[VISSZA]
- 2553. 1704 július 28. Apponyi, Hungarica, II. 341-2.[VISSZA]
- 2554. 1710 július 7. Arch. R. VI. 544-5. Századok, 1873. 516. és 1881. 128-130.[VISSZA]
- 2555. Századok, 1881. 127-8.[VISSZA]
- 2556. Hadi regulák (1706.) 45. §. Hadi Regulamentum (1707.) I. 1. §. Századok, 1881. 126-7.[VISSZA]
- 2557. U.-o. 1881. 119-120. Pruzsinszky az Urániában, 1906. 193-4.[VISSZA]
- 2558. Századok, 1904. 651.[VISSZA]
- 2559. Zsilinszky, Egy forradalmi zsinat, 57.[VISSZA]
- 2560. Századok, 1881. 131-2.[VISSZA]
- 2561. Siegmeth, Vándorlás Rákóczi birodalmában. Turisták Lapja, 1907. 40.[VISSZA]
- 2562. Önéletrajz, 137-8.[VISSZA]
- 2563. 1706 május 13. Arch. R. I. 543.[VISSZA]
- 2564. 1708 februárius 27. U.-o. V. 554.[VISSZA]
- 2565. 1708 márczius 2. U.-o. II. 177.[VISSZA]
- 2566. 1707 május 2. U.-o. V. 419. «Nem hiában szokták mondani síró-rívásnak – írta Károlyihoz 1710 szeptember 4-ikén – planétája Károlyiban is influált.» Arch. R. III. 152.[VISSZA]
- 2567. Ilyeneket a lőcsei, nagyszombati, kolozsvári, szebeni kalendáriumok is közöltek. Pl. 1710. áprilisra; «A tudomány a vitéznek ékességére van és ugyanannak hasznára.» Sok bennök a politikai vonatkozás. A kolozsváriból mutatóban közöltem az 1709-re irtakat az 1909-re szóló Kossuth-naptárban, 69-70. l.[VISSZA]
- 2568. 1712 márczius 12. Arch. R. III. 739.[VISSZA]
- 2569. Századok, 1881. 125.[VISSZA]
- 2570. Tsétsi János havi krón. MHH. XXVII 380.[VISSZA]
- 2571. Többször említi Beniczky naplója.[VISSZA]
- 2572. Rákóczi-tár, I. 54., 57.[VISSZA]
- 2573. 1707 július 11. Tört. Tár, 1879. 400.[VISSZA]
- 2574. Thaly a M. Könyvszemlében, 1895. 371.[VISSZA]
- 2575. Önéletrajz, 396.[VISSZA]
- 2576. Debreczen és Lőcse 1703.; Nagyszombat, 1704. Összesen 3 levél. V. ö. Simonyi, I. 125-6., 128-9. Dézsi a Századokban, 1904. 721-2.[VISSZA]
- 2577. Rákóczi-tár, I. 63.[VISSZA]
- 2578. U.-o. I. 200.[VISSZA]
- 2579. Thaly, Adalékok, II. 321-2.[VISSZA]
- 2580. U.-o. I. 401. Először Kassán jelent meg 1710-ben; legutóbb Budapesten 1889. (Olcsó Könyvtár, 256. sz.) Dr. Ferenczi Sári (Ráday Pál «Lelki Hódolás», 6.) kiderítette, hogy az első kézirat 1705-6-ból való.[VISSZA]
- 2581. Thaly a Századokban, 1882. 617-8. Az imádságról ekkor (1707.) külön kötetet írt Szakmári Pap János «egyes ajakak áldozó tulkai» czím alatt.[VISSZA]
- 2582. Antalffy, Petrőczy Katalin, 104.[VISSZA]
- 2583. Ezt Czvittinger (Specimen Hungariae literatae, 1711. 14-15. l.) Strassburgban 1705-ben egy szavahihető embertől s Reitlingenben egy elfogott franczia kapitánytól hallotta.[VISSZA]
- 2584. Rákóczi-tár, I. 200.[VISSZA]
- 2585. Századok, 1896. 18.[VISSZA]
- 2586. Ezekre s a következőkre nézve l. Szinnyei, Magyar Írók, az írók neve alatt s a Szabó-Hellebrandt-féle Régi M. Írókban.[VISSZA]
- 2587. Leskó, IV. 402-3.[VISSZA]
- 2588. Danielik, Magyar Írók, I. 148.[VISSZA]
- 2589. Ezt a kurucz Matthaeides Sámuel greifswaldi doktori értekezésében (Roma et Geneva Hungariae irreconcibilis, 1708.) képtelenségnek mondta.[VISSZA]
- 2590. 1706 szeptember 13. Tört. Tár, 1882. 565.[VISSZA]
- 2591. Századok, 1895. 278.[VISSZA]
- 2592. Enyedi István [VISSZA]
- 2593. Antalffy, Petrőczy Kata, 104., 117-8.[VISSZA]
- 2594. Önéletr. 282.[VISSZA]
- 2595. Alexander, Magyar filozófia Rodostóban. (A Kisfaludy-Társ. Rákóczi-ünnepén 1906. október 27-én. Budapesti Hirlap, 1906. 296. sz.)[VISSZA]
- 2596. Marsigli Veress Endrének a «Magyar Könyvszemlé»-ben (1906. évf.) megjelent értekezése mellékletéről.[VISSZA]
- 2597. Dézsi, Magyar író, 295-301.[VISSZA]
- 2598. Bél Mátyás, a Beöthy-Badics-féle Képes Irodalom-történet I. kötete 3. kiadásából.[VISSZA]
- 2599. Czvittinger, Specimen Hungariae literatae. Frankfurt, 1711. az előszóban.[VISSZA]
- 2600. U.-o. tizenegy üdvözlő vers.[VISSZA]
- 2601. Szinnyei, M. Írók, II. 558., XII. 1333.[VISSZA]
- 2602. 1704. U.-o. XII. 945.[VISSZA]
- 2603. Sarkad térképvázlata Károlyitól először Márki Sándor «Sarkad története» cz. művében jelent meg.[VISSZA]
- 2604. A budapesti egyetem Kaprinay-féle kézirataiban. 16a. ívrétű kötet, 230-335. l.[VISSZA]
- 2605. Olsnographia. Lipcse, 1707.[VISSZA]
- 2606. A Histoire des revolutions 1739. évi kiadásához is De l’Isle térképe (Carte de la Hongrie, de la Transilvanie et de la Sclavonie) van mellékelve. De l’Isle térképét Marsigli már 1703-ban javította.[VISSZA]
- 2607. Szentkláray, Száz év, I. 13.[VISSZA]
- 2608. Minnichsdorfer János György levele 1712 július 16. Bécsből. Orsz. levéltár, kincstári osztály; a pozsonyi kamara iratai közt.[VISSZA]
- 2609. Szentkláray, Száz év, I. 116. és Márki, Arad története, II. 811.[VISSZA]
- 2610. 1708 januárius 5. Századok, 1872. 621.[VISSZA]
- 2611. 1708 május 28-iki leltár. MHH. XXIV. 662.[VISSZA]
- 2612. Trattato intorno allo stabilimento del Commercio. Bécs, 1709.[VISSZA]
- 2613. Századok, 1875. 97.[VISSZA]
- 2614. Koncz, A marosvásárhelyi ev. ref. főiskola tört. 141-3.[VISSZA]
- 2615. Jegyzékök Szabó-Hellebrand Régi Magyar Könyvtárában.[VISSZA]
- 2616. 1709 januárius 16. Tört. Tár, 1882. 755-6.[VISSZA]
- 2617. Ebben a fejezetben, II. 437-439. l. V. ö. Szinnyei, Magyarország természettud. és mathem. könyvészete. Budapest, 1878.[VISSZA]
- 2618. II. kötet, 185-87. l.[VISSZA]
- 2619. Rákóczi eml. 335.[VISSZA]
- 2620. 1708 június 19-ikén még száz forintot adott moldvai útjára (Arch. R. II. 615.), tehát nem halt meg 1704-ben, mint Szinnyei (IV. 1469.) gyanítja. A másik Tóth István († 1710.) theológiai író volt.[VISSZA]
- 2621. Ernyei József, Orvosi magániskolák a XVII-XVIII. században. (Felolv. a magyar orvosok és természetvizsgálók pozsonyi vándorgyűlésén, 1907 augusztus 28.)[VISSZA]
- 2622. Melczer, M. Plutarch, II. 121-2.[VISSZA]
- 2623. Századok, 1888. 53.[VISSZA]
- 2624. «Több itt (Szatmárt) a doktorné a doktornál» tréfálkozott Fogarasy főpohárnok 1708 október 27. Tört. Tár, 1882. 749.[VISSZA]
- 2625. 1705 május 24. Arch. R. IV. 549.[VISSZA]
- 2626. Bercsényi a fejedelemhez, 170 augusztus 25. U.-o. VI. 38.[VISSZA]
- 2627. Pápai Páriz Ferencz (Marosvásárhely, 1710 ápr. 14. Teleki-levéltár)[VISSZA]
- 2628. 1705 februárius 22. Arch. R. IV. 377.[VISSZA]
- 2629. Kiadta Császár Ferencz 1848-ban 8r. XVIII., 58 l. Ösmerteti Thaly a Századokban, 1882. 542-556.[VISSZA]
- 2630. Kiadta Thaly, Kalászok, 122-206. V. ö. Előszó, VIII-IX.[VISSZA]
- 2631. Ráday keresett, Vay – mint a névtelen – keresetlen s mégis méltóságos magyarsággal írt.[VISSZA]
- 2632. Remarques apologetiques. Közli a Histoire des revolutions de Hongrie. (A hágai 4r. 1739-iki kiadás 459-504. lapján.)[VISSZA]
- 2633. Brenner préposthoz, 1710 április 17. Arch. R. VIII. 237[VISSZA]
- 2634. Bercsényi 1708 márczius 7. és 13. U.-o. V. 561., 567-8.[VISSZA]
- 2635. Fridericus Gottfridus Veronensis néven. Kiadta Tört. Tár, 1891. 39-45. Sok másolata ösmeretes.[VISSZA]
- 2636. Tört. Tár, 1891. 47-48.[VISSZA]
- 2637. A Mercurius Hungaricus 1705 május 30-iki száma (456. l.) s a Mercurius Veridicus ex Hungaria 1705 augusztus 16-iki száma (460. l.) a berlini porosz állami levéltárban őriztetik.[VISSZA]
- 2638. Thaly, Rákóczi ifj. 103.[VISSZA]
- 2639. Bercsényi 1701 április 5. Thaly, Bercsényi, II. 299.[VISSZA]
- 2640. Arch. R. II. 453., VII. 31. Szalay, Rákóczi bujd. 252.[VISSZA]
- 2641. 1711 július 14. Arch. R. VII. 9.[VISSZA]
- 2642. Arch. R. IV. 94., 154.; V. 210.[VISSZA]
- 2643. 1704 augusztus 25. U.-o. IV. 89.[VISSZA]
- 2644. 1708 június 28. U.-o. V. 667. V. ö. Zsilinszky, IV. 301.[VISSZA]
- 2645. Arch. R. VII. 63.[VISSZA]
- 2646. Thaly, Az első hazai hírlap, 7.[VISSZA]
- 2647. Az első magyar hírlap története megíratásának érdeme viszont a Thaly Kálmáné. Ide vonatkozó főbb értekezései: Nyomtatott hírlapok a kuruczvilágban. (Vasárn. Újság, 1866. 11-12. sz.) Az első hazai hírlap. Bp. 1879. (Akad. tört. ért. VIII. kötet, 4. sz. 8r. 48 lap). Kurucz hírlapok 1705-ből Berlinben. (M. Könyvszemle, 1883. 229-245., a könyvünkben is közölt facsimilével.) Zuboly (Bányai Elemér), Kétszáz éves kurucz hírlap. (Pesti Napló, 1905 április 15. sz.)[VISSZA]
- 2648. 1710 márczius 18. Arch. R. VIII. 112.[VISSZA]
- 2649. Bercsényi 1710 márczius 10. Arch. R. VIII. 207.[VISSZA]
- 2650. Bercsényi Rákóczihoz 1705 november 7. U.-o. IV. 731. Thaly, Az első hazai hírlap, 17.[VISSZA]
- 2651. Története Thalytól: Az első hazai hírlap 1705-1710. Budapest, 1879. 8r. 48 lap. (Akad. Tört. Ert. VIII. 4.) 1706 augusztus 19-26. a lap híreinek eredeti fogalmazványa maig is megvan a vörösvári Rákóczi-Erdődy-levéltárban. Közli Arch. R. IX. 299-301.[VISSZA]
- 2652. 1709 november 6. Századok, 1872. 610.[VISSZA]
- 2653. Arch. R. VIII. 213.[VISSZA]
- 2654. Hellebrant a Tört. Tárban, 1895. 619. U.-o. 620-629. l. közli a februárius 3-27. és februárius 28. márczius 26-iki 4-4 levélnyi szám teljes tartalmát.[VISSZA]
- 2655. 1710 június 24. Arch R. VI. 530.[VISSZA]
- 2656. 1710 június 27. Arch. R. III. 126.[VISSZA]
- 2657. 1708 márczius 20. U. o. II. 195.[VISSZA]
- 2658. Károlyi Sándorhoz, 1708 június 30. U.-o. II. 287.[VISSZA]
- 2659. 1709 januárius 26. és 29. U.-o. II. 438., 439.[VISSZA]
- 2660. 1708 januárius 29. U.-o. II. 157.[VISSZA]
- 2661. 1708 márczius 2. U. o. II. 176.[VISSZA]
- 2662. A Mercurius Hungaricus 1705 május 30-iki száma (456. l.) s a Mercurius Veridicus ex Hungaria 1705 augusztus 16-iki száma (460. l.) a berlini porosz állami levéltárban őriztetik.[VISSZA]
- 2663. Kiadta Thaly, Rákóczi-tár, I. 1-232. Pest, 1866.[VISSZA]
- 2664. U. o. 233-396.[VISSZA]
- 2665. 1706 július 6. Arch. R. I. 560.[VISSZA]
- 2666. Kiadta Szalay (Thaly előszavával) Gróf Károlyi Sándor önéletírása és naplójegyzetei czímmel, Pest, 1865. Két kötetben.[VISSZA]
- 2667. Az I. kötet 201. lapján. A kor története szempontjából nagyon becses kiegészítése Pulay János tanulmánya a szatmári békességről (U.-o. II. 183-506.), melyet latinul 1712-ben írt a külföld tájékoztatására; magyarul Nagyszombatban csak 1718 április 14-én készült el.[VISSZA]
- 2668. Eredetije a marosvásárhelyi Teleki-levéltárban; könyvemben többször idéztem. Jellemzése Századok, 1901. 433.[VISSZA]
- 2669. Kilencz darabban közölte Torma Károly a Tört. Tár 1889-1891. évi folyamában.[VISSZA]
- 2670. Közli Szathmáry K. u.-o. 1891. 13-59.[VISSZA]
- 2671. Kiadta Szalay két kötetben, 1858-60.[VISSZA]
- 2672. Kiadta Nagy Gyula, MHH. XXXV. kötet (Írók), 1896. A napló 1676-on kezdődik. Rákóczi korát tárgyalja a 358-468. lap. Fia László, kivel Rákóczit követte, a naplót csak 1714-ben folytatta.[VISSZA]
- 2673. Kiadta Kazinczy Gábor az Újabb Nemz. Könyvtár I. kötetében, 1852. Egyéb munkáiban is vannak a korra vonatkozó némi adalékok; pl. jegyzőkönyveiben (közli Szádeczky Lajos, Tört. Tár, 1903. 481-582. és Századok, 1903. 891-906.); de 1746 januárius 10-ikén kelt végrendeletében (közli u.-ő, Erdélyi Múzeum, 1895., négy közlemény) élete folyásáról nem szól. 1698-ban kezdődő naplója kiadatlan.[VISSZA]
- 2674. Munkáit kiadta Kazinczy Gábor 1863. (MHH. XI. kötet, itt különösen 136-153.) és verses műveit s leveleit Szádeczky Lajos 1903. (U. o. XXXVI-XXXVII. két kötet). Balló István szerint (Apor élete és működése 63. 1.) kortársaival szemben részrehajlatlanabb mint Cserei és Bethlen.[VISSZA]
- 2675. MHH. XXIII. 459-650.[VISSZA]
- 2676. Kiadta Thaly a Századokban, 1873. 538-552., 602-618.[VISSZA]
- 2677. MHH. XXVII. 174-256. (Írók.)[VISSZA]
- 2678. Szinnyei, M. Írók, V. 1260.[VISSZA]
- 2679. Századok, 1874. 54. Rozsnyay D. tört. maradványai. Kiadta Szilágyi Sándor, 1867. MHH. VIII. kötet. (Írók.)[VISSZA]
- 2680. Századok, 1874. 127. Kiadta Rumy, Monum. Hung. I. (1815.)[VISSZA]
- 2681. Tóth Ernő, I. és II. Apafi Mihály naplója. Kolozsvár, 1900. 45-55. 1.[VISSZA]
- 2682. Lugossy stb. Tört. Eml. 1760. II. kötet[VISSZA]
- 2683. Kemény, Deutsche Fundgruben, 1840. III. 354-378.[VISSZA]
- 2684. Kiadta Nagy Iván, 1861.[VISSZA]
- 2685. Mindezeket kiadta Thaly, MHH. XXVII. kötet, 1875.[VISSZA]
- 2686. Kiadta Lugossy az Új M. Múz. ban, X. I.[VISSZA]
- 2687. Közli Jerney, Tudománytár, 1841. IX.[VISSZA]
- 2688. Kiadta de Ligne hg Drezdában, 1795.[VISSZA]
- 2689. Közli Tört. Tár, 1882. 401-418.[VISSZA]
- 2690. Kiadta Paur Iván, Tört. Tár, 1858. V.[VISSZA]
- 2691. Ösmerteti Melczer Jakab, Nemzeti Plutarkus, 1816. II. 121-2. Ezt a Historischer Geschlechtsberichtet Zsilinszky 1888-ban a kézsmárki ev. lyceum levéltárában megtalálta. Századok, 1889. 72.[VISSZA]
- 2692. Vincze Károly, N. Plutarkus, I. 239.[VISSZA]
- 2693. Közli Knauz, M. Sion, 1863., 1865.[VISSZA]
- 2694. MHH. XXVII. 433-607.[VISSZA]
- 2695. Historisches Tagebuch, kéziratban.[VISSZA]
- 2696. 1705-7-ről. Korrespondenzblatt, 1908. 144.[VISSZA]
- 2697. OLVASATA:
  Anno 1703.
  23. Junÿ Indultam meg Paczalbol minden Bagacsiastol, Ettem ebedet az Ér mellet az mezőben, Dél után mentem Károlyban, holot sem az Urat Karolyi Sandor Batyam Uramat, sem az Aszszonyt nem találtam, hanem csak az Praefectust, és az nagy Aszszonyt Barkocziné Aszszonyomat; Mivel Karolyi Uram Bécsben ment, az előt egynehány nappal vervén fel az kuruczokat Dolha körül, le vágván bennek 70., felest el fogván és három Aranyos zaszló es közönségest kettőtt nyervén, (mely Aranyos zaszlokon ez volt fel írva Franciscus Rakoczi Sacri Romani Imperÿ Princeps) ezen ött zaszlot vitte volt fel magával Udvarhoz Becsben. Karolyiné Aszszonyom peniglen az Jászai kuthoz, és Cassára volt Processio járni. Az mely kurucz Rabokat fogot volt Karolyi Uram, azok is ot voltak fogva Karolyban vasban, kik közöt volt Bellenyi is fogván, ki az kuruczok közöt Draskovicsnak mondotta magát lenni, s-nagyságoltatta, mely miat eő oly hirt csinalt hogy már Gróff Draskovics elől el jöt az Dunantul valo Uraktol követnek es Rövid nap alat mind Ban Uram eő Excellentiaja Bottyani Adam Ur s-mind az töb Dunan tul valo Urak közzejek mennek, mely miatt az öszve Gyülekezet kuruczoknak szivek igen Animalodot volt és Draskovicsnak hittek lenni
  23. Eadem. [VISSZA]
- 2698. Egy lap Gyulai naplójából (463. l.) az LI. ezred tulajdonában levő eredetiről készült.[VISSZA]
- 2699. Rákóczi eml. 17., 63-66., 68.[VISSZA]
- 2700. Önéletrajz, 177.[VISSZA]
- 2701. Bercsényi Rákóczihoz 1705 április 4. Arch. R. IV. 437. Róla bővebben a harmadik kötetben lesz szó.[VISSZA]
- 2702. Histoire des révolutions de Hongrie. Hága, 1739. Hat kis kötet. A két utolsó Rákóczi és Bethlen Miklós emlékiratait tartalmazza. Ugyanakkor a mű két nagyobb kötetben is megjelent. (4r. 504 és 258 lap.)[VISSZA]
- 2703. 1707 januárius. Arch. R. II. 8. Rákóczi eml. 207.[VISSZA]
- 2704. Historiarum de rebus novissimae confoederationis Ungaricae, pace belloque gestis libri XII. Eredetije Thaly Kálmáné.[VISSZA]
- 2705. Károlyi önéletírása, I. 98.[VISSZA]
- 2706. 1706 januárius 10. Károlyi-okl. V. 359. Neve az irodalomtörténetben ösmeretlen.[VISSZA]
- 2707. Histoire du prince Ragotzi, ou la guerre des mécontants sous son commandement. Páris, a király jóváhagyásával és szabadalmával. Két kötet, összesen 8r. 424 oldal. Másik párisi kiadása egy kötetben 424 és a kassai kiadás 352 oldal. Mindegyik a fejedelem arczképével.[VISSZA]
- 2708. Baranyai Béla, Rákóczi bibliographusa szerint. Századok, 1904. 726. Nevét franczia encyklopaediákban nem találom.[VISSZA]
- 2709. Wahrhafte curieuse Beschreibung von dem mit 1701-1711. gewährten neunjährigen Rebellionskrieg in Ungarn. 12r. 167 oldal.[VISSZA]
- 2710. Historia Leopoldi Magni, két kötet Augsburg, 1719-31. Historia Josephi caesaris. Bécs, 1745.[VISSZA]
- 2711. Karácson Imre, Kath. Szemle, 1893. 753-9.[VISSZA]
- 2712. Önéletrajz, 191. (1717-ből).[VISSZA]
- 2713. A régibb korral csak kevesen foglalkoztak. Pl. Csiba István névtelenül írt latin könyvet Vak Béláról mint Nagyszombat alapítójáról s arról az öt főpapról, ki Nagyszombatot leginkább fejlesztette. A pozsonyi Moller Dániel altdorfi egyet. történel. tanár 184 könyve közt több értekezés van a Habsburgokról a hálás I. Lipót császár ezekért pfalzi grófi czímmel jutalmazta.[VISSZA]
- 2714. Thaly, Adalékok, II. 337.[VISSZA]
- 2715. Rákóczi éneke Bocskayról. Thaly, Adalékok, I. 285. Sinay Miklós kézíratai. XII. kötete 408. lapjáról.[VISSZA]
- 2716. Rákóczi Ferencz éneke. U.-o. II. 13-19.[VISSZA]
- 2717. Ne higyj magyar a németnek. U.-o II. 115.[VISSZA]
- 2718. Rákóczi búcsúja. Figyelő, 1877. III. 124., VIII. 208.[VISSZA]
- 2719. Sok búkat árasztott … Thaly, Adalékok, II. 407-410.[VISSZA]
- 2720. Beőthy, Irodalomtört. I. 425. A vers és dallama nagyon elterjedt Rákóczi ruthénjei közt is.[VISSZA]
- 2721. Thaly, II. 239. Regécz helyett talán Trencsénnek kellene állnia, mivel a Rákóczi-nóta keletkezését a trencséni csatával hozzák összeköttetésbe.[VISSZA]
- 2722. Thaly, A Rákóczi-nóta. U.-o. II. 208-246. Seprődi, (Erdélyi Hirlap, 1907. 5. sz. A Rákóczi-nóta és változatai.)[VISSZA]
- 2723. Thaly, Adalékok, II. 8., 73.[VISSZA]
- 2724. Vak Bottyánról való éneke. U. o. II. 107.[VISSZA]
- 2725. Kecskemét pusztulásáról. U.-o. II. 157.[VISSZA]
- 2726. Musztafa, Karafa … U.-o. II. 187.[VISSZA]
- 2727. A kibujdosó Rákóczi imája. U.-o. II. 322.[VISSZA]
- 2728. Thaly, Adalékok, II. 43.[VISSZA]
- 2729. 1708 november 3. Arch. R. VI. 158.[VISSZA]
- 2730. Gróf Koháry István (468. l.) és Zichy Péter (472. l.) arczképei és a Kurucz tárogatós (480. l.) a Tört. Arczképcsarnok eredeti olajfestményeiről készültek.[VISSZA]
- 2731. Beőthy, A kuruczvilág költészetéről. (A Kisfaludy-Társaság Rákóczi-ünnepén. Budapesti Hirlap, 1906., 296. sz.)[VISSZA]
- 2732. Thaly, Adalékok, II. 87-94.[VISSZA]
- 2733. U.-o. II. 144[VISSZA]
- 2734. U.-o. II. 147-9. Vikár Béla a Budapesti Hirlapban (1907. 60. sz.) egy hasonló hangulatú székely verset közöl.[VISSZA]
- 2735. Bezerédj nótája. U. o. II. 184-7.[VISSZA]
- 2736. Bercsényi nótája. U.-o. II. 206-7.[VISSZA]
- 2737. U. o. II. 208-214.[VISSZA]
- 2738. Balogh Ádám nótája. U. o. II. 261-2.[VISSZA]
- 2739. Újváriak dícséreti. U.-o. II. 277-282.[VISSZA]
- 2740. A Rákóczi-korabeli kurucz verseket először Thaly Kálmán gyüjtötte össze. (Régi Magyar Vitézi Énekek. Két kötet, 1864. Ennél teljesebb és rendszeresebb: Adalékok a Thököly- és Rákóczi-kor irodalomtörténetéhez. Második kötet, 1872.) Könyve 1703-11-ből 61 verset tartalmaz – a változatok nélkül, – de csak kisebb részben népdalokat. Thaly ezeket az adatokat már 1717-ben pótolta a Figyelő ur, kötetében, 1885-ben az irodalom- és művelődéstört. tanulmányok toldalékában s több más közleményben. Káldy Gyula 1892-ben a XVII. és XVIII. századból egy kötetben 30 kurucz nótát adott ki (Kurucz dalok a XVII. és XVIII. századból). 1893-ban férfikarra átírva adta ki a szebb kurucz dalokat, melyek azóta országszerte újból elterjedtek. A kurucz költészetről tanulmányokat írtak: Badics Ferencz Beőthy Irodalomtörténetében, 1896. (I. 413-445.) Horváth Cyrill, 1899. (A régi magyar irodalom története. 625-660.) Ferenczi Zoltán 1880. (Figyelő, VIII. három közlemény.) Arany László, 1874. (Budapesti Szemle, 7. sz.) Jancsó Benedek, 1879. (Havi Szemle.) Kis Sándor, 1888. (A kuruczvilág költészete.) Beőthy Zsolt, 1906. (Budapesti Hirlap, 296. sz.) Kohlmann Dezső (Zombori áll. gimn. ért. 1906-7., 22-41. 1.). Lengyel Miklós, 1907. (Kurucz énekek) Deák Ferencz, kuruczkori irodalomtört. tanulmányok. stb.[VISSZA]
- 2741. Kurtis Lőrincz és Novák László folyamodása 1706-ból. Rákóczi válasza 1706 deczember 16. Figyelő, XV. 237. A chronostikon szerint Contra germanos Devs est protectio nostra. Magyarúl ilyenformán: Németek ellen, hajh, csak az Isten védi hazánkat![VISSZA]
- 2742. Bercsényi Rákóczihoz. Arch. R. VI. 506.[VISSZA]
- 2743. Thaly Adalékainak II. kötetében.[VISSZA]
- 2744. Miszlai verse u.-o. II. 50-51.[VISSZA]
- 2745. U.-o. II. 247. Ferenczi Zoltán megjegyzése: Figyelő, VIII. 128-9.[VISSZA]
- 2746. Miszlai verse u.-o. II. 67.[VISSZA]
- 2747. A katonák összegyűjtése ügyében 1704 április 18. Tört. tár, 1884. 728. De már szeptemberben meghalt. Élete Gyöngyösy Lászlótól, Irodalomtört. Közl. 1904. 385-436.[VISSZA]
- 2748. 1703 június 11. és augusztus 3. Thaly, Adalékok, 1. 332-6.[VISSZA]
- 2749. Koháry: Keserves életem. Thaly, Adalékok, II. 198-205.[VISSZA]
- 2750. Ösmertettem Irodalmi Értesítőmben, 1874. 75-76.[VISSZA]
- 2751. Bercsényi 1708 januárius 23. Arch. R. V. 521. 1710 július 25-iki levele szerint már két gyermekök volt. U.-o. VI. 580.[VISSZA]
- 2752. Thaly birtokában. Gazdaságtört. Szemle 1898. 204.[VISSZA]
- 2753. Ötöt adott ki Thaly az Adalékokban, II 210., 275., 379., 382., 387. l.[VISSZA]
- 2754. «A megkoszorúzott XVII. százada» Hegedüs István felolvasása a filológiai társaságban 1909 márcz. 10.[VISSZA]
- 2755. Thaly a Figyelőben, III. 116-7.[VISSZA]
- 2756. Thaly, Adalékok, II. 332-372.[VISSZA]
- 2757. R. Kiss István a Századokban, 1904. 654-687.[VISSZA]
- 2758. Közli B. Radvánszky Béla, Irodalomtört. KM. 1904. (két czikkelyben).[VISSZA]
- 2759. A Beöthy-Badics-féle Képes Irodalomtörténet I. kötete 3. kiadásából.[VISSZA]
- 2760. Gróf Koháry István (468. l.) és Zichy Péter (472. l.) arczképei és a Kurucz tárogatós (480. l.) a Tört. Arczképcsarnok eredeti olajfestményeiről készültek.[VISSZA]
- 2761. Palocsay György egyik versének (a «Neustadti harcz»-nak) első két versszaka (473. l.). Eredetije Lőcsén a b. Palocsay-levéltárban.[VISSZA]
- 2762. Mutatvány Radvánszky János «Verseskönyvé»-nek kéziratából (474. l.). Eredetije a b. Radvánszky-család zólyomradványi levéltárában.[VISSZA]
- 2763. U.-o. 282-3.[VISSZA]
- 2764. Budapesti Hirlap, 1906. 169. sz.[VISSZA]
- 2765. Marosvásárhelyi Füzetek, 1860. I. 143-7. Szinnyei, VII. 1044-6. Versei – az alábbit kivéve – nem maradtak reánk.[VISSZA]
- 2766. Gróf Kemény József szerint ezt a marsot egy asszonynak tulajdonítják; de – kétségkívül helyes érzékkel – a Losárdiról szóló kéziratok közé tette. (Miscellanea MSS. 20. az Erd. N. Múzeumban.)[VISSZA]
- 2767. Október 21-én. Szádeczky a Századokban, 1908. 311. Élete Thalytól, Athenaeum, 1874. U. ő, Irodalomtört. Tanulmányok, 117-210. 1. és Antalffytól, Petrőczy K. Sz. élete és munkái, 1903.[VISSZA]
- 2768. Antalffy, 122.[VISSZA]
- 2769. Thaly, Rákóczi Erzsébet mint költő. Századok, 1900. 481-494. Angyal Dávid megjegyzése u.-o. 1901. 359-360. Sírjáról Thaly u.-o. 1891. 764-5.[VISSZA]
- 2770. A Beöthy-Badics-féle Képes Irodalomtörténet I. kötete 3. kiadásából.[VISSZA]
- 2771. Merényi Lajos közlései az Irodalomtört. Közleményekben, 1892. és a Kath. Szemlében, 1892.[VISSZA]
- 2772. Ráday Pál Munkái (Négyesy előszavával) 1889.[VISSZA]
- 2773. Teutsch, Gesch. der siebenb. Sachsen, II. 41.[VISSZA]
- 2774. Ösmerteti Perényi, Rozsnyay Dávid, 41-75.[VISSZA]
- 2775. Irodalomtört. Közl. 1905. 159.[VISSZA]
- 2776. A Beöthy-Badics-féle Képes Irodalomtörténet I. kötete 3. kiadásából.[VISSZA]
- 2777. Közli Jakab Elek, Kolozsvár, Tört. Okl. II. 432-7. Facsimilében s magyar fordításban Váli, Magyar Szinészet Tört. 54-56.[VISSZA]
- 2778. Ferenczi Zoltán, A kolozsvári szinészet tört. 1904.[VISSZA]
- 2779. Thaly, Adalékok, II. 121-9.[VISSZA]
- 2780. 1683 februárius 17-ikén Eperjesen (Irodalomtört. Közl. 1904. 134.), 1698 április 3-án a neuhausi jezsuita kolostorban (Thaly, Rákóczi ifj. 113.).[VISSZA]
- 2781. Századok, 1889. 101.[VISSZA]
- 2782. Beniczky naplója 1707 deczember 28. és 1709 augusztus 5. Kolozsvárt Mikes már 1702. julius 8. játszott egy Mátyásról szóló darabban. 1909-446-53.[VISSZA]
- 2783. Közli Thaly, Adalékok, II. 81-85.[VISSZA]
- 2784. 1709 május 14. Arch. R. IX. 668.[VISSZA]
- 2785. Néhányat közöl Thaly a Figyelőben VII. 210-221., XV. 236-7. és Adalékok, II. 439-445.[VISSZA]
- 2786. 1706 márczius 8-ikán Stepney Bécsből küldött néhányat Bruyninxnek. Simonyi, II. 563.[VISSZA]
- 2787. A marosvásárhelyi Teleki-lt. T. S. osztályában 68. Arch. R. VI. 84.[VISSZA]
- 2788. Arch. R. VI. 84.[VISSZA]
- 2789. Apor, Metamorph. Trans. 330. A tárogató leírása Tóth Bélától Hegedűs Pál Rákóczi-könyvében, 58-61.; Ábrányi Kornél, Pallas Lex. XV. 947. A tárogatót a krasznahorkai vár és a nemz. múzeum példányai alapján Schunda V. József budapesti udv. hangszergyáros divatos hangszerré alakította át; de bizonyos, hogy a régi tárogatónak jóval magasabb hangja volt, mint a mostaninak. Czuczor helyesen írta Riadójában hogy Sikolt a harczi síp riadj magyar, riadj!»[VISSZA]
- 2790. Ethnographia, III. 133.[VISSZA]
- 2791. 1707 június 12. Tört. tár, 1902. 416. Ezért a fejedelem június 19-én és augusztus 3-ikán Cedront megjutalmazta. Századok, 1888. 50., 52-55.[VISSZA]
- 2792. Századok, 1888. 54-55.[VISSZA]
- 2793. U.-o. 55.[VISSZA]
- 2794. Káldi a Pállás Lexikonában V. 201.[VISSZA]
- 2795. 1708 januárius 12. Arch. R. V. 509.[VISSZA]
- 2796. Bercsényi levelei 1709 május 14. és 22. Arch. R. VI. 188., 191.[VISSZA]
- 2797. Tört. tár, 1882. 570.[VISSZA]
- 2798. U.-o. 571.[VISSZA]
- 2799. U.-o. 1900. 337.[VISSZA]
- 2800. Merényi-Bubics, Esterházy Pál, 196. Esterházy nótái jegyzékének mellékelt jegyzékét (Kismartoni herczegi főlevéltár, Rep. 85.) Merényi Lajos úr szívességéből közlöm.[VISSZA]
- 2801. Tóth Béla rajza a Magy. Nemz. Múzeum példányáról.[VISSZA]
- 2802. Fabó a Rákóczi-albumban (124. 1.) s A magyar népdal zenei fejlődése czímű nagy művében (92. 1.) közli az Esterházy (helyesebben Vietorisz-) féle orgona-tabulatura facsimiléjét. Hosszasabb tanulmányt írt Esterházy Pál nádor énekeskönyvéről (u.-o. 91-110.), de Seprődi János szerint (Századok, 1908. 755. és Erdélyi Múzeum, 1908. 293-327. és 349-367.) megfejtései teljesen hibásak, egytől-egyig más ritmikai jelzéssel vannak írva, s nincs egyetlen adaléka sem, mely n maga eredeti, kódexbeli formájában állna előttünk. Ezen újabb átírás segíthet és akkor elmondhatni Fabóról, amit ő mondott Káldiról (A magyar népdal, 120.), hogy «a szigorú bírálat sok helyesbíteni valót talál, de azért elég igazi kincs, van kőztük. Ne féljünk a rostálástól.» V. ö. Fabó válasza, Erdélyi Múzeum, 1909. 214-232. Seprődi felelete u.-o. 233-243.[VISSZA]
- 2803. A Rákóczi-nóta legrégibb ismert dallama Pálóczi Horváth Ádám gyűjteményéből (481. l.). Eredetije a M. Tud. Akadémia gyűjteményében.[VISSZA]
- 2804. Ennek körülményei Thalynál, Adalékok, II. 216. Fabó, A magyar népdal, 131-135. Barna mindenesetre élt Rákóczi korában, mert vén czigány volt már, mikor 1737-ben (mikor nevével először találkozunk) egy czigány hangversenyen gróf Csáky Imre bíbornok előtt ő hegedűlt legjobban. A bíbornok le is festette mint czigány Orpheust. (Káldy a Pallas Lexikonában, II. 662.)[VISSZA]
- 2805. Czinka Panna, a czigány Sappho, 1722-ben született; mégis őt tartották 80-100 esztendő mulva Rákóczi kedves czigányának. Pl. Grellmann, Statist. Aufklärungén, 1795-1802. Sckwartner, Statistik des Königr. Ungarn, 1809-11. Ezt a hitet meggyökereztette Fáy István a Régi Magyar zene gyöngyeiben, 1857. Nincs nyoma, hogy Czinka Panna Rodostóban járt volna.[VISSZA]
- 2806. Merényi-Bubics, 258.[VISSZA]
- 2807. Századok, 1904. 142.[VISSZA]
- 2808. Mihalik, 142.[VISSZA]
- 2809. Arch. R. VIII. 374., 412., 414[VISSZA]
- 2810. U.-o. 412., 414.[VISSZA]
- 2811. Századok, 1872. 598.[VISSZA]
- 2812. Szereden, 1704 szeptember 28. Arch. R. IV. 157.[VISSZA]
- 2813. 1704 szeptember 8. Arch. R. IV. 124[VISSZA]
- 2814. U. o. a jegyzetben.[VISSZA]
- 2815. Önéletrajz, 141.[VISSZA]
- 2816. Dallama Bartalusnál, Magy. Orpheus, 2.[VISSZA]
- 2817. Esterházy Pál zenei műsorának (482. l.) az eredetije a kismartoni Esterházy-levéltárban van.
  Olvasata:
  Énekek, Tánczok, s-Nóták száma az Virginán kit tudok verni.
  Az Sz: Háromságnak.
  Vitézek mi lehet:
  Ave Maris Stella.
  O-gloriosa Domina.
  Stabat Mater.
  Angyaloknak királné Asszonya.
  Istennek Sz: Anya.
  Litania.
  Puer natus in Betlehem.
  Nékünk születék:
  Dicséretes az Gyermek.
  Patris Sapientia
  Surexit Christus.
  Pange lingua.
  Hainak hainal.
  Omni die.
  Boczásd megh Vristen.
  Hálát agyunk.
  Salue Mundi Domina.
  Galiarda.
  Carabella.
  Rosz Balét.
  Második része.
  Harmadik része.
  Negyedik része.
  Első sarabanda.
  Második Szarabanda.
  Harmadik.
  Negyedik.
  Ötödik.
  Flagelet.
  Bargamasco.
  Rengetó.
  Második része.
  Harmadik.
  Trombita Nota.
  Másik Trombita Nota.
  Salamon.
  Cziga.
  Pauren Toncz.
  Mascara.
  Viragokrol ualo Táncz nota.
  Ály meg édes Solymom.
  Isten hozzád Kariolkám.
  Vesd fel szemeidet.
  Drága-kövekről.
  Fényes Palotákban
  Jai én Szerenczétlen,
  O! édes Istenem néked mit miueltem.
  Vesd fel szemeidet.
  Nisd meg én Torkomat.
  Ó mely boldogtalan Cupido.
  Ment Juhász kősziklán.
  Had Verésről ualo ének.
  Álnok kis Cupido.
  Buidosásim után.
  Szány megh, látod Rabul attam már feiemet.
  Ó mely nagy gyötrelem ugyan é szivemben.
  Az szerelem.
  Titkos szerelemnek Venus inditoia.
  Az Fülemile éneke.
  Isten az embernek.
  Az én Lengyel tánczm.
  Más Lengyel Táncz.
  Harmadik Homonnaié.
  Negyed Szeg: Palatinusé.
  Ötödik.
  Magyar Táncz.
  Második magyar táncz.
  Harmadik.
  Változo Táncz
  Hármas Táncz.
  Süueges Táncz.
  Oláh Táncz.
  Oláh Táncz.
  Második Oláh Táncz.
  Polepsi.
  Tót Táncz.
  Második Tótt Táncz.
  Harmadik.
  Dobranocz.
  Én vagyok az messze földről repülő kis madár. [VISSZA]
- 2818. A Vietorisz-kódex 4b levele (483. l.) az Erdélyi Múzeum 1908. évfoly. 321. lapján jelent meg először.[VISSZA]
- 2819. Képeink Szendrei János «Adatok a magyar viselet történetéhez. Bpest, 1908.» cz. művében jelentek meg először, a ki a műve számára készített fényképfelvételeket készséggel bocsátotta rendelkezésünkre. Az itt 1. és 4. szám a. eml. kép eredetije Beich és Amigoni freskója a schleissheimi bajor királyi kastélyban, a 2., 3., 5., 10., 11., 12., 13., 14., 15., 21. sz. a Magyar Nemz. Múzeum «Costume Bilder aus Siebenbürgen, Tabulae pictae et coloratae (No 59.)» cz. kéziratában, a 19. sz. a. u. o. az «Effigies Principum Transylvaniae» cz. kéziratban, a 6., 8., 20. sz. a. a M. Tud. Akadémia Imagines nationum Ditionis Hungariae cz. kéziratában, a 7., 9. sz. a Marsigli Alajos Ferdinand «La popolatione di Transilvania» cz. 1700-1. készült kéziratában a bolognai egyetemi könyvtárban (másolata a M. Tud. Akadémia könyvtárában), a 17., 18. sz. a «Jo. Pacsich: Volkstrachten zu Kittsee (Köpcsény) 1808.» cz. N. Múzeumi kéziratában foglaltatik. Igy javítandó ki a képek aláírása.[VISSZA]
- 2820. 1704 márczius 8. Arch. R. I. 306. V. ö. Gyulay naplója (kézirat) 14.[VISSZA]
- 2821. 1704 június 1. U.-o. I. 71.[VISSZA]
- 2822. 1705 augusztus 16. Tört. Tár, 1899. 464.[VISSZA]
- 2823. 1706 október 4-ikén a fejedelem neve napján hat muzsikus és dobos 15 tallért, 16 dobos 16 tallért kapott. Tört. Tár, 1882. 566. Rákóczi-tár, I. 70., 81., 83., 119., 163., 180., 187., 188.[VISSZA]
- 2824. Tört. Tár, 1882. 563.[VISSZA]
- 2825. Károlyi önéletírása, 11. 424.[VISSZA]
- 2826. Századok, 1888. 53., 55.[VISSZA]
- 2827. Tört. Tár, 1882. 753.7 755-6. Ebből a korból maradhatott fenn az az alliterácziós mondás, hogy «sohasem hallottam szebben szóló szép sípszót, mint a szászsebesi szépen szóló szép sípszó.»[VISSZA]
- 2828. Pl. Sánta Miklós 1704 januárius 15. megírta Bárczy alkapitánynak, hogy sipost a csicsvai várból nem adhat; de ha kinnszorítja s elviszi, arról nem tehet. Most is Polyánkába ment: Sapienti pauca. Arch. R. I. 279-280.[VISSZA]
- 2829. 1704 márczius 14. U. o. I. 123.[VISSZA]
- 2830. Dobos András a fejedelem lovas dobosa (487. l.) a krasznahorkai várban őrzött 1747. évi eredeti olajfestményről.[VISSZA]
- 2831. Századok, 1874. 258. Arczképét az Andrássyak festették le.[VISSZA]
- 2832. Önéletrajz, 37.[VISSZA]
- 2833. Rákóczi eml. 65.[VISSZA]
- 2834. Ebben a könyvben II. 308-324. 1 V. ö. Thaly: Műötvösség, czímervésés, szobrászat, műhimzés Rákóczi korában. Archaeol. Értesítő, régi folyam, XII. két és Tört. Tár. 1882-3., négy közlemény.[VISSZA]
- 2835. Az építőiparról I. e könyvben, II. 318-319. 1[VISSZA]
- 2836. 1708 április 13. Arch. R. II. 240.[VISSZA]
- 2837. Divald Kornél, A sárospataki vár. Ötven képpel. Budapest, 1903.[VISSZA]
- 2838. Rákóczi-tár, I. 198.[VISSZA]
- 2839. Teleki-lt. T. S. oszt. 1535. sz.[VISSZA]
- 2840. Thaly, Rákóczi ifj. 186.[VISSZA]
- 2841. Fényképét Lehóczky Tivadar úr szívességéből közlöm. A Rákóczi-kastély előtt kőszobrot állítottak arra a helyre, ahol Majos 1703-ban lelőtte Quirini császári századost. Ez a szobor jelenleg a munkácsi fő-utczában 58. sz. a. Lehóczky Tivadar házának udvarában áll. Egy időben azt hitték, Rákóczi faragta.[VISSZA]
- 2842. Századok, 1896. 111-113.[VISSZA]
- 2843. Szent János munkácsi szobrát (489. l.). Fénykép után Richter A. rajzolta.[VISSZA]
- 2844. Riedl, Rákóczi és a képzőmüvészetek. Budapesti Hírlap, 1906. 296. sz. 29. 1. Kalazantinum, 1906. 3. sz.[VISSZA]
- 2845. Századok, 1874. 513. Hadtört. Közl. 1891. 453.[VISSZA]
- 2846. U. o. 1873. 667.[VISSZA]
- 2847. Ezek a képek Thalynál. Rákóczi ifj. 45., 69., 128-9.[VISSZA]
- 2848. Mihalik, 119., 124.[VISSZA]
- 2849. U.-o. 145.[VISSZA]
- 2850. Thaly, Dunántúli levéltárak, 38. (az Akad. Értekezések közt.)[VISSZA]
- 2851. Tört. Tár, 1893. 719-721.[VISSZA]
- 2852. Valamennyi arczkép e könyvben.[VISSZA]
- 2853. E könyv I. kötetének czímlapja előtt.[VISSZA]
- 2854. Rákóczi-tár, I. 114.[VISSZA]
- 2855. Rákóczi életrajzának 1707. Nully-féle kiadásában a fejedelem lovasképe alkalmasint egy Thököly-féle kép ismétlése; ettől csak némiben különbözik a kassai Lancelot-féle kiadás képe, szintén 1707-ből. (Apponyi, Hungarica, II. 347-8. 1. 1496-7. sz.[VISSZA]
- 2856. Részletesen: Századok, 1904. 646-9.[VISSZA]
- 2857. 1711 április 5. Arch. R. III. 615.[VISSZA]
- 2858. Rákóczi-tár, I. 260.[VISSZA]
- 2859. Életrajza Vasárn. Ujság, 1889. 41. és 1896. 9. sz. Szanától Pallas Lex. XII. 294. Századok, 1874. 99,512-3. és 1904. 647. Fővárosi Lapok, 1867. 108. sz. L’Advocat Mindszenti, Biogr. Lex. V. 58. Tudom. Gyüjt. 1828. IV. 36-38. Riedl, Budap. Hírlap, 1906. 296. sz.[VISSZA]
- 2860. Pekár Gyula (A magyar festőművészet albumában, 60.) Rákóczi apja udv. festőjének mondja őt, holott I. Ferencz halálakor Kupeczky csak 9 éves volt és a svájczi Claustól csupán 17 éves korában kezdett tanúlni. Életrajzát külön fűzetekben írták meg Zsilinszky Mihály 1878-ban, Nyáry Sándor 1889-ben (per Portraitmahler Kupeczky. 8.r. 124 lap. U. ő., Egy ismeretlen Kupeczky-kép. Képes Folyóirat, 1905. XXXVII. 245-7.)[VISSZA]
- 2861. A királyfai képtárban. Kumlik Emil a Budapesti Hírlapban, 1908. 108. sz.[VISSZA]
- 2862. Tud. Gyüjt. 1828. IV. 35-36. Századok, 1874. 32. Műveit Angliában újabban Térey Gábor kutatta s egy művét meg is szerezte a szépműv. múzeum számára.[VISSZA]
- 2863. Thaly a Századokban, 1869. 745. Művészet, 1904. 197.[VISSZA]
- 2864. 1706 április 28. Tört. Tár, 1882. 564.[VISSZA]
- 2865. Látogatáson készülhetett Pekri Lőrinci arczképe. V. S. Szádeczky czikkét, Századok, 1908. 419.[VISSZA]
- 2866. 1709-ben. Tört. Tár, 1882. 755., 757, 1888. 192., 194.[VISSZA]
- 2867. Századok, 1873. 677.[VISSZA]
- 2868. Thaly, Archaeol. Ért. X. (1890.) 75. Párról a «Művészet», 1909. 412.[VISSZA]
- 2869. 1706 július 6. Károlyi-Okl. V. 491.[VISSZA]
- 2870. Zsilinszky, Egy ismeretlen magyar festő. Hazánk, 1904. június 5. Századok, 1905. 87.[VISSZA]
- 2871. Számos képe jelent meg ebben a könyvben is.[VISSZA]
- 2872. 1704 április 28. Arch. R. Iv. 26. Mihálik, 177-8.[VISSZA]
- 2873. Quellen zur Gesch. Kronstadts. IV. 309.[VISSZA]
- 2874. Tört. Tár. 1893. 720.[VISSZA]
- 2875. 1704 márczius 9. Arch. R. I. 314.[VISSZA]
- 2876. 1705 deczember 9. U. o. VIII. 20.[VISSZA]
- 2877. Tört. Tár, 1900. 323-4.[VISSZA]
- 2878. U.-o. 325., 327.[VISSZA]
- 2879. Önéletrajz, 139.[VISSZA]
- 2880. U. o. 1896. 700., 785.[VISSZA]
- 2881. U. o. 1900. 252.[VISSZA]
- 2882. 1704 április 2. MHH. XXIV. 523-4., 567.[VISSZA]
- 2883. U. o. 528., 641-5., 649., 650-2. Lehóczky, Munkács, 281.[VISSZA]
- 2884. Századok, 1881. 125. Esterházy Pál nádor kevéssel azelőtt (1696.) állította össze Mennyei Korona czímü könyvében az egész világon levő csodatevő Mária-képek jegyzékét. Ezt kiegészíti Balogh Ágost: Beatistima virgo Maria, 1873. Ösmertettem a Pesti Naplóban, 1872. 102. és Pallas Lex. XII. 338.[VISSZA]
- 2885. Hevenesi MSS. XVI. kötet 288.1.37. sz. (A budapesti egyet. könyvtárban.)[VISSZA]
- 2886. Önéletrajz, 432-3. (1719-hez).[VISSZA]
- 2887. Önéletrajz, 305-6. (1717-hez).[VISSZA]
- 2888. Thaly, Dunántúli levéltárak, 37.[VISSZA]
- 2889. Lantos syren, mint asztaldísz (496. l.) Az Esterházyak fraknói kincstárában lévő műtárgyról.[VISSZA]