# XXX. septemb. Szent Sofiaròl*

### Nótája, Szép reggeli dicsirettel

SZent Sófia, Christus Hive,
Kinek szentül buzgot szive:
Nagy Görög országbúl, Romaban el-mene;
Martirok számábúl hogy öis egy lenne.
Szent Sofia, Isten újja.
Leányit viszik halálra;
Sofia még sem ment balra:
Halálnak, magzatit nagy vigan engette;
Isten áldozatit bóldogúl nevelte.
Fides, Spes, Charitas nevek;
Kiralyi vérböl vólt nemek:
Ezek szent Annyokkal, Sütést, fözést, vágást,
Szenvettek; S' Jésussal Ugy nyertek áldomást.
Szent Sofia, szükségink lásd;
Mi szivünketis gyújtogasd:
Hogy drága Iésusért, Ne szánnyuk semminket;
Ugy vegyünk örök bért, ki-adván Lelkünket.

Nyomtatott kiadása: Cantus catholici. Kassa 1674, 525–6. – Cím: XXX. SEPTEMB. Sz. SOFIARÒL. – Nótajelzés: Nótája, fol. 35. [ = Szép reggeli dicsirettel]. A XVIII. századi kéziratok közül szövege megtalálható a következőkben: Magyar Cantionale (XVIII. sz. eleje, 155; var.), Szakcsi kántorkönyv (1788–89, II, 108). Ének Szent Zsófiáról. Görög eredetű nevének (Sophia) jelentése: bölcsesség. Tisztelete Rómában a VI. századtól ismeretes; ünnepe a római martirológium szerint szeptember 30-án van. A hazai középkori liturgikus gyakorlatban a XIV. században tűnt fel és május 15-én ünnepelték; vö. Knauz, Kortan 270. A legendás történet szerint Fides, Spes és Charitas (Hit, Remény és Szeretet) nevű három leányával Hadrianus császár idején Milánóból ment Rómába, hogy ott a vértanúságot keresse. Az anya és leányainak neve a keresztény sarkalatos erények megszemélyesítője. Lásd: LexChrIkon 8, 382–3; Bálint 1977, II, 143. – Az ének közvetlen forrása és szerzője ismeretlen. Versforma: 8–8–12–12–8 (a–a–b–b–c); a 3–5. sor 6/6, illetve 4/4 osztású. Az utolsó sor refrén, amelyet a nép önállóan vagy a kántor után ismételve énekelt. Dallama a nótajelzés alapján: RMDT II., 164. sz. 3 Nagy Görög országbúl – Az ének szerint Zsófia nem Milánóból, hanem görög földről származott. (Ebből az utalásból esetleg az egyelőre lappangó forrás is azonosítható.) A keleti, görög szertartásúak Rómában más helyen is ünnepelték; a latinok a Via Appián, a görögök a Via Aurelián. 7 balra – rosszra, gonoszra (vö. NySz I, 164).