# De Sancto Gregorio papa XII martii*

### Ad notam Az igaz hitben

Felséges Isten, mindenható Atyá,
És mindeneknek nagy bölcz alkutoia,
Bátoricz minket, üdvösségünk atyá,
Arvak tápláloia.
Engedgyed uram irgalmasságodbúl
Te szent lelkedet attyái voltódbúl,
Hogy ki térhessünk minniáian bünökbül
És mi vétkeinkbül.
Az iutalomnak édessége szentül
Rettenczen minket szent igéd vétkekbül,
Hogy ki térhessünk minniáian bünökbül,
És minden gonoszbúl.
Hogy életünket az te szent igédhesz
Szábhassuk uram aldot szent nevedhesz,
Mi mindenkoron czák te felségedhesz,
Szentséges élethesz.
Miként szent Gergel papa czelekedék,
Szent neved altál á ki munkalkodék,
És szent igédben igen örvendezék,
Alámiznalkodék.
Tellyes éltében tégedet ö alda,
Mindent el hagyvan csák téged imada,
Tellyes szivébül s lelkébül ö alda,
Tégedet szolgalá.
Kinek ma vagyon szent ünepe napia,
Istenségedet szentekkel imadgya,
És szent nevedet mind örökké aldgya,
És magasztallia.
Gordian volt szent Gergelnek attyá,
Â ky Romának volt edgyk tanacsá,
Mindenben neki ö igázgatoia,
És oltalmazoia.
Szent Gergel penig ö iffiu korában
Foglála magat alázátosságban,
Az bölcsességnek meg tanulasában,
És szent alápotban.
Halála utan ö édes atyának
Hátt kalástromat rakáta az Urnak,
Siciliaban á mi megvaltonknak
Nevére urunknak.
Es hetediket Roma varosában
Az ur Istennek valo buszgoságban
Maga hazábúl alázátosságban
Rákata Romaban.
Barát ruhaban hollot ö öltözék,
Io ideiglen azért ott lakozék,
Apatur lévén szentöl ö forgodék,
Urnak kedveskedék.
Kit követségben Constantinapoliban
Tiberiushoz rendelvén Romaban
Az Pelágius ö papaságaban
Küldé igasságban.
Ki Enticius hamis patriarchat,
Mint hitegetö alnok apostatat
Meg gyözé ott az tévelgö prophétat,
El-ronta irasát.
Az ky az testnek iüvendö nagy sorsát
Tagadgya valá igaz fel-alását,
Az Urnak ezen testben szám adasát,
Ö fel tamadasát.
Meg térvén azért Constántinapolbúl,
Az Pelagius papa ez világbúl
Mikor ki-mulék ez arnyek életbül,
Lelke ö testébül,
Közönségessen mint egy akáratbul
Papava tévék Isten intésébül,
Iol lehet magat menté mindenekbül,
Nem menék meg attúl.
Fel nem akára semmikeppen venni,
Azért ruháiat siet valtoztátni,
Elötte hamar barlángban ö menni,
Keszde magat röitözni.
Midön egy tüzes oszlop, ki az hegynek,
Holot fölötte láttaték az helinek,
Iele az ki lön ott valo létének,
Boldog szent Gergelynek.
Onnét szent Gergel akkor ki vonáték,
És szent Péter egyhazában viteték,
És méltoságra ottan valásztaték,
És fel-szentelteték.
Mely tisztben azért ugy viselte magat,
Hogy ö utána mind igaz tudomant,
Mind szent életnek hattá szép példáiat,
Alázátosságat.
Az ki minden-náp sok szárandokokát
Vele itetet sok uton iárokat,
Taplált, segétet gyámoltalánokat,
Niomorult arvákat.
Söt angyalok-is kik közöt voltának,
Dicsö ura-is á szent angyaloknak
Meg ielent kosztök urá ez világnak,
Szent Gergel papanak.
Nevek irva volt mind â szegényeknek,
Mert alámisnat adott mindeneknek,
Io kedvel nyuitot az szüköködöknek,
És az éhezöknek.
Mind beszédével Christusnak egyhazát,
S mind irasával annyá szentegyhazát
Gyárapitotta Istennek szent aklát,
Igaz tudomaniat.
Donatistakat ö az Africaban,
Ariánusokat az Hispaniaban
Földre le nioma, mert bizot az Urban,
Az Christus Jesusban.
Es Angliaban küldé predikalni
Bölcz embereket az Christust hirdetni,
Az poganyságbul öket térétenni,
Az Christusban hinni.
Igy téréte meg uyonnan Angliát,
Kiért kövessük Istennek szolgáiat,
Mi mindenkoron urunknak szent pápiat,
És igaz pasztorát.
Sok ieles, tudos, okos, bölcz könyveket
Irt ez szent Gergeli, mikoron mellyeket
Irna és feie fölöt illy ieleket
Látta â szent lelket.
Sok csudakat tet az ö életében,
Meg elegedet Isten mindenekben,
Faratságaval tellyes életében,
Ez arnyek életben.
Ez mai napon Christusnak markában
Meg áda lelkét örök boldogságban,
Mert igaz vala ur szolgálattyában,
Annya szentegyhazban.
Azért dicsösék az atyá Istennek,
És vele edgyüt az fiu Istennek,
Légyen örökké szent lélek Istennek,
Egy bizony Istennek.

12 gonosz<tul>búl 54 aposta<ta>tat 63 arnyek <világbúl> A másoló az áthúzott szó elé írta: életbül 74 az <hegynek,> Az áthúzott szó fölött: helinek, Kézirata: Pécsi-ék. 1674, 88b–92b. – Cím: DE SANCTO GREGORIO PAPA XII MARTII. – Nótajelzés: Ad notam in folio 46. [Későbbi kézzel:] Az igaz hitben [végig megmaradjunk]. Tanító ének Nagy Szent Gergely pápáról. A négy nagy nyugati egyházatya (Ambrosius, Augustinus, Gregrius, Hieronymus) egyike, Rómában 540 táján született. Tizennégy esztendei pápasága (590–604) az Egyház egyik legnagyobb egyéniségévé, a középkori kultúra legnagyobb előkészítőjévé tette. Pályáját főbb vonásaiban már a korán megszerkesztett életrajzok történeti hitelességgel ábrázolták; ehhez a középkorban legendás elemek tapadtak. Ünnepe: márc. 12. Lásd LexChrIkon 6, 432–37; Altaner Bertold – Hermann Ipoly László: Ókeresztény irodalomtörténet (Patrológia). Bp. 1947. 253–56; Bálint 1977, I, 246–52. Az első hét strófa általános bevezető (1–28. sor), amelyben a névtelen szerző a bűnökből való megtérésre, Isten igéjének megtartására és Szent Gergely példájának követésére buzdít. A következő huszonnégy versszakban azután a Trienti Zsinat nyomán megújított Breviarium Romanum napi zsolozsmájából a matutinum második nocturnusa három olvasmányát, Szent Gergely pápának a legújabb időkig olvasott hivatalos életrajzát foglalja versbe. Az éneknek forrásául szolgáló latin életrajz a megfelelő sorok számával és a szövegrészek kiemelésével a következő:
29–32: | Gregorius Magnus Romanus, Gordiani senatoris filius,
33–36: | adolescens philosophiae operam dedit, et praetorio officio functus,
37–40: | patre mortuo, sex monasteria in Sicilia aedificavit:
41–48: | Romae septimum sancti Andreae nomine in suis aedibus, prope basilicam sanctorum Joannis et Pauli ad clivum Scauri, ubi, Hilarione ac Maximiano magistris, monachi vitam professus, postea abbas fuit.
49–52: | A Benedicto Pontifice diaconus cardinalis creatus, nec multo post a Pelagio, Benedicti successore Constantinopolim ad Tiberium Constantinum imperatorem legatus mittitur;
53–60: | apud quem memorabile etiam illud effecit, quod Eutychium patriarcham, qui scripserat contra veram ac tractabilem corporum resurrectionem, ita convicit, ut ejus librum imperator in ignem injiceret.
| Quare Eutychius paulo post cum in morbum incidisset, instante morte, pellem manus suae tenebat, multis praesentibus, dicens: Confiteor, quia omnes in hac carne resurgemus.
61–68: | Romam rediens, Pelagio pestilentia sublato, summo omnium consensu Pontifex eligitur. Quem honorem ne acciperet, quamdiu potuit, recusavit;
69–76: | nam alieno vestitu in spelunca delituit: ubi deprehensus indicio igneae columnae,
77–80: | ad sanctum Petrum consecratur.
81–84: | In pontificatu multa successoribus doctrinae ac sanctitatis exempla reliquit.
85–88: | Peregrinos quotidie ad mensam adhibebat;
89–92: | in quibus et Angelum, et Dominum Angelorum peregrini facie accepit.
93–96: | Pauperes, et urbanos, et externos, quorum numerum descriptum habebat, benigne sustentabat.
97–107: | Catholicam fidem multis locis labefactatam restituit. Nam Donatistas in Africa, Arianos in Hispania repressit: Agonitas Alexandria ejecit. Pallium Syagrio Augustodunensi episcopo dare noluit, nisi neophytos haereticos expelleret ex Gallia. Gothos haeresim Arianam relinquere coegit.
105–112: | Missis in Britanniam doctis et sanctis viris Augustino et aliis monachis, insulam ad Jesu Christi fidem convertit, vere a Beda presbytero Angliae vocatus Apostolus. Joannis patriarchae Constantinopolitani audaciam fregit, qui sibi universali Ecclesiae episcopi nomen arrogabat. Mauritium imperatorem, eos qui milites fuissent, monachos fieri prohibentem, a sententia deterruit. Ecclesiam ornavit sanctissimis institutis, et legibus. […] Quatuor Conciliis, Niceano, Constantinopolitano, Ephesino, Chalcedonensi, tamquam quatuor Evangeliis honorem haberi voluit. Episcopos quinto quoque anno semel Romam venire iussit.
113–116: | Multos libros confecit; quos cum dictaret, testatur Petrus diaconus, se Spiritum Sanctum columbae specie in ejus capite saepe vidisse.
117–124: | Admirabilia sunt quae dixit, fecit, scripsit, decrevit, praesertim infirma semper et aegra valetudine. Qui denique multis editis miraculis, pontificatus anno decimo tertio, ac mense sexto, quarto Idus Martii, qui dies festus a Graecis etiam propter insignem hujus Pontificis sapientiam, ac sanctitatem, praecipuo honore celebratur, ad caelestem beatitudinem evocatus est. Cujus corpus sepultum est in basilica sancti Petri, prope Secretarium.
Versforma: 11–11–11–6 (a–a–a–a); a tizenegyes sorok 5/6 osztásúak. Dallama az utólag beírt nótajelzés alapján: RMDT I., 138/I. sz. – Az igaz hitben végig megmaradjunk kezdetű apostol-ének korábbi kéziratos hagyományból, feltehetően erdélyi források közvetítésével a Pécsi-énekeskönyvbe is belekerült (17b, vö. RMKT XVII./7, 83. sz. jz.); az itt olvasható nótajelzés ad Notam ut in fol 44. azonban téves, a lapszám helyesen 46. Az énekre ugyanis négy további ének nótajelzésében is utalás található; ezek a következők: De Sancto Ioanne Baptista, De Sancto Bartholomeo XXIV avgvsti, Mind Szent napiara, De Sancto Nicolao episcopo VI Xbris sz. (ezenkívül a De Sancto Georgio c. éneknél tévesen is, itt azonban feltehetően az előtte lévő [Szent Adalbertről, ápr. 23.] c. csonka énekre vonatkozik). A felsorolt énekeknél három esetben eredetileg az in folio 46 is olvasható ( De Sancto Gregorio papa XII martii, Mind Szent napiara, De Sancto Nicolao episcopo VI Xbris c.). Ezek a folió-számra történő utalások feltehetően egy elveszett kottás gyűjteményre vagy orgonatabulatúrára vonatkoztak. Mivel a folió-számok alapján a dallamok felidézése bizonytalan volt, a kéziratnak alighanem már az egyik első használója, talán maga a másoló a dallamra utaló kezdőszavakat is beírta. 50 Tiberiushoz – II. Tiberius (578–582) bizánci császárhoz. 51 Pelagius – II. Pelagius pápa (578–590), akinek Szent Gergely tanácsadója és utóda volt. 53 Euticius – Eutychius konstantinápolyi pátriárka (512 k.–582). Krisztus isteni és emberi természete körül kialakult vitákban az egyházi tanítást védelmezte az eretnek tanítókkal szemben. A keleti egyház szentként tiszteli. Vö. LThK 3, 874. 58 fel-alását – feltámadását. 68 Nem menék – nem menekedék 86 itetet – táplált 101 Donatistakat – IV. századi túlzó, rigorista eretnekség; nevét Donatus karthagói püspök (316–355) után kapta, aki tagadta a bűnbocsánatot és a bűnösöket az Egyházból végleg ki akarta zárni. Vö. LThK 3, 408–9. 102 Ariánusokat – Az eretnekség névadója a líbiai Kyrenaikából való Arius (megh. 336) Krisztus istenségét tagadta. I. Silvester pápa (314–335) és az első egyetemes zsinat Niceában (325) a tanítását elítélte. A politikai vonatkozásoktól sem mentes teológiai viták a népvándorlás korában, Nagy Szent Gergely pápa idejében is újra fellángoltak. Vö. LThK 1, 638–41, 651–2. 105 Angliaban külde – Szent Gergely az angolszászok keresztény hitre térítésére 596-ban Angliába küldte a római Szent András kolostorból Ágoston apátot harminckilenc szerzetessel, és nekik a missziós munkához írásban adott részletes utasítást.