# Psalmus XXX. In te Domine speravi etc.*

### Nota: Sok rendbéli próbák vannak etc.

SOk nyavalya e' Világon nyomja mi útunkat,
Mi szemeink háborúban nagy sok könyvet húllat,
Lám a' bünért reánk táttya száját minden állat.
Nem találék vigasztalást föld-kerekségében,
Sem pediglen reménséget emberi eröben,
Mert egy-aránt kötelesek vagyunk a' tömlöczben.
Hanem még-is bizodalmunk teremtö Istenben,
Ki a' szegény lelket adta mi gyarló testünkben,
Légyen még-is reménségünk ö igiretiben.
A' Szent Dávid úgy könyörög keserüségében,
Mint meg-irta Soltárának harminczad részében,
Véle-öszve kérjük Istent a' mi szükségünkben.
Benned biztam, Uram Isten, minden dolgaimban,
Kérlek azért hogy légy velem nyomorúságimban,
Hogy szidalom ne fogja-bé orczám háborúban.
Igasságod-szerint Uram, szabadits-meg engem,
Jó-vóltodból nagy Ur Isten, légy mentségem nékem,
Tekínts reám Szent szemeddel, hogy idvezíts engem.
Légy énnékem erösségem, kihez folyamhassak,
Parancsollyad Uram Isten, hogy meg-maradhassak,
Mert énnékem eröm Uram te vagy, kihez fussak.
No azért most én Istenem, ez kegyetlen kézböl,
Ez hamissan cselekedett hatalmas erötöl,
Ments-meg engem én Istenem, eröszak-tévöktöl.
Mert csak te vagy én szivemnek keserves várása,
Uram Isten; én lelkemnek minden vigasága,
Mind éltemben én szivemnek erös bizodalma.
Sokan engem én Istenem, újal mutogatnak,
Es nagy sokan mint egy csudát engem csak úgy tartnak,
De én téged bizodalmúl magamnak foglallak.
Dicsirtessék az Ur Isten a' magas Mennyégben,
Az ö Fia, Szent Lélekkel egyenlö Felségben,
Mi lelkünket adgyuk néki tellyes életünkben.

Nyomtatott kiadása: Kájoni János: Cantionale catholicum. Csík 1676, 591–2. – Cím: PSALMUS XXX. In te Domine speravi etc. – Nótajelzés: Nota: Sok rendbéli próbák vannak etc. – Megvan a második kiadásban is (1719, 503). A Vulgata számozása szerinti 30. In te Domine speravi kezdetű zsoltár verses parafrázisa. Az ismeretlen szerző három bevezető strófa után tér rá a bibliai zsoltárra; ezt azonban nem fordítja versről versre; a parafrázis inkább szabad újraköltés. A zsoltár-parafrázis 1615 előtt keletkezett. Az ének kezdősora ugyanis már szerepel Bogáti Fazekas Miklós 74., Nemes földet az szent népnek pogán rablá, veszté kezdetű zsoltárának nótajelzésében. Mivel ez a nótajelzés az 1615-ben másolt Péchi Simon-énekeskönyv ben (Stoll 33. sz.), az 1615–8. között keletkezett Jancsó-kódexben (MTAK, K 66; Stoll 31. sz.), továbbá a Kolozsvárott 1602–1615 között Isteni dicséretek címmel megjelent unitárius énekeskönyvben (RMNy 983, 314.1.) már megvan, a dallammintát adó éneknek 1615 előtt kellett keletkeznie. Kájoni tehát ezt az énekét is korábbi kéziratos hagyományból vette át. Versforma: 14–14–14 (a–a–a). Dallama: RMDT I., 225/I. sz. – A nótajelzésről: Regi enek c. jz. 6 kötelesek – jelentése: obnoxius, büntetést érdemlő, szolgailag köteles. Káldi György bibliafordításában olvasható a halálra köteles kifejezés (2 Kir 19, 28); ennek latin megfelelője a morti obnoxia (2 Sam 19, 28). Vö. NySz II, 428.