# De redamando Deo*

### Nóta, Gyakorta mongyuk, örökké; Adsint huc omnes angeli; Jaj én szegény gyarló féreg

AH ki sokan örök tüznek
Méllyében perselödnek;
En vétkim–is miért ez büznek
Kénnyába nem vévödnek?
Ki tartot-meg, hogy bünösök
Helyében nem ájúlok?
Ki az oka, hogy dühüsök
Kezében nem jajdúlok?
Oh Istenem! jó Istenem,
Te annyira szerettèl;
Hogy noha történt vétenem,
Még-is mind eddig türtél.
A' kárhozattak fájdalma,
Mely nagy az örök tüzben;
Isteni szeretet halma
Légy oly nagy meg-tért szivben.
Sebes tüznek nagy gyötrelme,
Melyben kell vala égnem;
Légyen immár gyözedelme
A' gonosz vérnek bennem.
A' ki semmiböl teremptett,
Méltó Istent követnem;
De hogy Pokoltól meg-mentett,
Annál inkább szeretnem.
A' mely vétkeket égeti
Büntetö tüz veremben;
Inkább Isten szereteti
Most égesse szivemben.
Illy buzgó szeretetedet
Gerjezd bennem Szent Isten,
Hogy meg-tartsam törvényedet,
Harczon mellém álly menten.
Te-is Jesusnak Szüz Annya,
Légy ez aránt segétöm;
Imádságod szent aranya
Lehet nagy érdemitöm.
Dicsöült Isten Szentei,
Nyerjétek szivem lángját;
Kivel, mint Isten hivei,
Kerüllyem bünnek sárját.
Aldott örökké-valóság,
Add Szent Istent szeretnem;
Ah Mennyei szent bòldogság,
Add Világot meg-vetnem.
Az el-múlandót meg-vetvén,
Kapcsolkodom az Eghez;
Szent Istenemet szeretvén,
Készülök bóldog véghez

Nyomtatott kiadása: Cantus catholici. Kassa 1674, 248–9. – Felirata és dallamutalása: Magyarúl, Azon Nótára. Utalás az előtte lévő latin eredetire, amelynek felirata és alternatív nótajelzése: De Redamendo DEO. Ad Melodiam; fol. 230. [ = Gyakorta mongyuk, örökké] 73. [ = Adsint huc omnes angeli] 245. [ = Jaj én szegény gyarló féreg]. Halotti ének a világ hívságáról, az Ardent in antro flammeo kezdetű cantio parafrázisa. A latin szövege csak a kassai Cantus catholiciből ismert (i.m. 247.1.). Szövege a következő: De Redamando Deo
Ardent in antro flammeo
Heu mille! mille! mille!
Cur sic ego non ardeo,
Ut ardet hic, et ille?
Quis fecit, ut ne traderer
Ergastulo reorum?
Quis fecit, ut ne truderer
In clibanum dolorum?
Tu, mi Deus, me maximo
Amore sic amasti:
Et tartari dirissimo
Ab igne liberasti.
Inferne, quantis ignibus
Alis tuos dolores;
Inferne, tantis ignibus
Alas meos amores.
Amoris iste sic reos
Extinguet ignis ignes:
Aeternus ille, sic meos
Accendet ignis ignes.
Timendus est, amandus est,
Qui nos ad hoc creavit:
Amandus est, timendus est,
Qui tot modis amavit.
Mirabiles, amabiles
DEI mei favores!
O vos inexplicabiles,
O nobiles amores!
Vos cor meum perfundite;
Vos pectus occupate:
Quae non placent, evellite,
Deoque me dicate.
Quod ignis ultor ureret,
Vos illud expiate:
Quod ignis ille plecteret,
Hoc vos prius crema
Deus, manum tu porrige,
Amare Te patenti:
Mentem benignus erige,
Amare non valenti.
Volo, volo jam surgere:
Fac me magis volentem.
Ut plus amem, cor suggere:
Juva parum valentem.
Venite cuncti Coelites,
In cor meum, venite:
Tam pauperi, tam divites
Venite, subvenite.
In pectus hoc descendite;
Ut ardeam, iuvate:
Cor frigidum succendite,
Et illud innovate.
MARIA, tu sis optimi
Ignis mihi ministra;
Quae cordibus Castissimi
Amoris es magistra.
Fac, mi DEUS, me crescere
Aestu tui caloris;
Novasque semper discere
Industriae amoris.
In me, Deus, fac ardeat
Aeternitas amoris!
Ne me perennis torqueat
Aeternitas doloris!
A névtelen fordító az eredetinek tizenhat versszakából az 1–8., a 14. és 12. strófát az első tíz versszakban követte; a két utolsó versszak a maradék strófák kivonatos összefoglalása. Tartalma az énekeskönyv 230. lapján található és itt nótajelzésben is idézett Gyakorta mondjuk örökké kezdetű énekre emlékeztet (vö. Az örökké-valóságról c.). A kassai Cantus catholici szerkesztője az énekeskönyv 216–249. lapján tizennyolc latin és magyar éneket válogatott össze ezzel a címmel: FARSANGOS NAPOKRA VALO ENEKEK, AZ VILAGI HIVSAGRÓL, ES AZ ÖRÖKKE-VALÓKNAK KEVANASARÓL, S AZ HALALRÓL. Ezek az énekek tehát a farsangi időszak végére, a Hamvazószerdát megelőző három napra valók. Ötvened vagy húshagyó vasárnap és az azt követő két napon az Egyház a farsangi kicsapongások ellensúlyozására a híveket az elmúlásra emlékezteti, bűnbánati ájtatosságot és szentségimádást hirdet (ld. a Nagyböjtre való énekek bevezetését). Az énekeskönyv 546. lapján, a tartalommutató Lajstrom–ban azonban A' meg-holtak-ról-valo enekek végén még ez a megjegyzés is olvasható: A' Világi hivságról, Farsangos napokra jedzet énekeket, halott fölöttis elmondhatni. Lass, fol. 216. etc. etc. Az itt közölt ének is ezek közül való; további nyolc darabot ld. még: Az örökké-valóságról, A' halalhoz való keszületröl, Mundana vana: divina sunt plena, A' haláltól való rettegésben, [OH emberi gyarló Nemzetség…], Keresztyén gyermek haláláról, [Szükség uégsö dolgajnkról…] c. Versforma: 8–7–8–7 (a–b–a–b). Dallama: RMDT II., 55., 58. és 62/a. sz.