DOMA ZSOLT

A Sátán gyilkos vírusa és Isten ellenszéruma
Tanulmány a vádlásról és a kegyelemről

Budapest, 2003

	A vádlás, kritizálás és kárhoztatás a sátán gyilkos vírusa!

Alapigék:	I. Móz. 9,18-27.	Nóé lerészegedése, áldása és átka.
	Luk. 10,25-37.	Az irgalmas szamaritánus története.	
	János 8,1-11.	Jézus hozzáállása a házasságtörő asszonyhoz.

Szereplők és történetek
Nóé és története
1.	Nóé	szőlőt ültet, bort készít belőle, lerészegedik és meztelenül fetreng a sátrában
2.	(K)hám	meglátja, elmondja testvéreinek és nem segít rajta
3.	Sém + Jáfet	fogták a “ruháját”, amit saját vállukra helyeztek és háttal mentek be a sátrába, betakarták őt, így nem látták meg apjuk meztelenségét
A kifosztott és félholtra vert ember története
1.	Egy férfi (ember)	Jeruzsálemből megy le Jerikóba
2.	Rablók	levetkőztetik, félholtra verik, kirabolják és magára hagyják
3.	Pap	meglátja, elkerüli és a túlsó oldalon továbbmegy
4.	Lévita	meglátja, de elkerülve őt továbbmegy
5.	Szamaritánus	(aki egy “utált idegen” a zsidók szemében) meglátta a magatehetetlen sebesültet, szánalomra (irgalomra) indult iránta, odament hozzá, olajat és bort öntött a sebei(be)re és bekötözte, rákötözte a saját igavonó állatára, vendégfogadóba vitte, ápolta egy ideig (aznap), másnap megbízta a fogadóst, hogy viselje gondját, fizetett neki és elkötelezte magát a további költségek megfizetésére.
Jézus és a házasságtörő asszony esete
1.	Írástudók és farizeus férfiak	meg akarják kövezni a “törvény szerint”
2.	Házasságtörő asszony	nem tesz semmit, hiszen túlerőben vannak a férfiak
3.	Jézus	“aki közületek (1.) nem bűnös, az dobja rá az első követ” – Tehát az elítélheti. Erre mind kimennek, először a vének, azután az összes többi. Jézus nem ítéli el az asszonyt, de	meginti, hogy többé ne vétkezzen.

Miről tanítanak ezek a történetek és példázatok?
Mindhárom történetben 3 embercsoportot lehet megkülönböztetni.
1.	A magatehetetlen bűnös (önhibájából – Nóé és a házasságtörő asszony),
	A félholt, segítségre szoruló ember (önhibáján kívül),
	Közös ismertetőjük:	Mindhárom segítségre szorul és nem tud magán segíteni.
	(ezzel a csoporttal, most nem foglalkozunk részletesen)
2.	A vádló, kárhoztató, csúfolódó, vagy éppen semmit sem segítő közömbös emberek.
3.	A “Krisztusi” (keresztény) jellemmel bíró, szeretetet cselekvő emberek. Irgalmas, kegyelmes segítők, akik hordozzák és cselekszik az Atya szeretetét, bemutatva kegyelmét és irgalmát a bűnösök felé.

Mit gondoltok, milyen “jutalomra”, örökségre számíthat a 2. csoport?
A 2. csoport “jutalma”: a “tűzzel és kénkővel égő tó” Ezt jelképezi a gyehenna, vagy héberül Gé-Hinnom (Hinnom völgye). Az első csoportnak is ez a vég(zet)e, ha meg nem térnek. Ellenben a 3. csoport örökli Isten királyságát, az örök életet, az örök boldogságot, nem árthat nekik a második halál (a tűzzel és kénkővel égő tó) és nem mennek ítéletre.
I. Kor. 6,9.	“Vagy nem tudjátok, hogy igazságtalanok nem örökölhetik Isten királyságát. Ne tévelyegjetek! Sem (férfi)prostituáltak, sem bálványimádók, sem házasságtörő(férfia)k, sem kiskorúakkal fajtalankodók (pedofilok), sem homoszexuálisok,
	6,10.	sem tolvajok, sem kapzsik (egyre többet birtokolni vágyók), sem részegesek, sem szidalmazók, sem rablók (zsákmányra ugrók) nem fogják örökölni Isten királyságát.” /görög eredeti szerint/
I. Kor. 15,33.	“Ne tévelyegjetek! A gonosz beszédek megrontják a jó erkölcsöket.” /Csia Lajos/
	“Ne tévelyegjetek! A rossz társalgások megrontják a kedves jellemet (is).” /gör./
Kol. 3,8-17.	“Most azonban tegyétek le ti is mind: a haragot, indulatot, gonoszságot, rágalmazást (káromkodást), szátokból a gyalázatos (ocsmány) beszédet.” /Csia Lajos/

Az utolsó napok történései:
II. Tim. 3,1-5.	korrajz a XXI. század emberéről, a korszak bűneinek felsorolása
Máté 24,12.	“Annak következtében, hogy megsokasodik (túlárad) a törvénytelenség
	(gonoszság), a legtöbb emberben elhidegül a szeretet (agapé).” /Csia Lajos/
	“A törvénytelenség növekedésével sokakban kihűl a szeretet.” /Vida Sándor/
	24,13.	“De aki végig állhatatos marad, megmenekül (üdvözül).” /Csia Lajos/
Tehát, amikor látjuk a növekvő gonoszságot és törvénytelenséget, vigyázzunk! Nehogy felinduljunk a gonoszok bűnein és ítélkezni kezdjünk, mert ezzel elveszítjük azt, amiben ki kell tartanunk és amit meg kell őriznünk: az Isteni (agapé) szeretetet. Ebben kell állhatatosnak, kitartónak lennünk, hogy megmeneküljünk, üdvözüljünk. Erről olvashatunk az alábbi igékben is (7 ford.-ból válogatva):
Zsolt. 37,1.	“Ne gerjedj haragra a gonosztevők ellen, ne irigykedj azokra, akik jogtalanságot művelnek!”
2.	“Mert hirtelen lesznek levágva, mint a fű, és úgy fonnyadnak el, mint a zöld pázsit.”
3.	“Bízzál JHVH-ban, és tegyél jót, lakjál az országban és leld gyönyörűségedet a hűségben.”
4.	“Gyönyörködjél JHVH-ban, és megadja neked szíved kérelmeit.”
5.	“Vesd (hárítsd) JHVH-ra utadat, bízzál benne, Ő majd elintézi (eligazít).”
6.	“Napfényre hozza igazadat (igazságodat), és jogodra (déli) fényt derít.”
7.	“Hallgass JHVH előtt és várakozzál rá, (vagy: Hódolj meg az Úr előtt, és imádjad Őt) ne gerjedj haragra az ellen, akinek szerencsés az útja, se az olyan férfi ellen, aki fondorlatos.”
8.	“Hagyj fel a haraggal, kerüld a heveskedést; ne gerjedj fel, mert az csak gonosztevésre visz.”
9.	“Mert kiirtás vár a gonosztevőkre, de akik JHVH-ban reménykednek, azok bír(tokol)ni fogják az országot.”
10.	“Egy kis idő még és nem lesz meg a bűnös, körülnézel, keresed a helyén, de nyomát sem találod.”
11.	“De az alázatosak bír(tokol)ni fogják az országot, és gyönyörködni fognak a bőséges békében.”
12.	“Fondorlatoskodik a gonosz az igaz ellen, és fogát vicsorítja rá.”
13.	“Az Úr nevet rajta, mert látta, hogy eljön a(z ő ítéletének) napja.”
14.	“Kardot rántottak a gonoszok és (ki)feszítették íjukat, hogy leterítsék a szegényt és szűkölködőt, hogy levágják az igaz úton járókat.”
15.	“De kardjuk saját szívükbe hatol, és íjaik eltöretnek.”
16.	“Többet ér az igazak “kevese”, mint a sok gonosznak gazdagsága.”
17.	“Mert a gonoszok karjai (hatalmuk, erejük) eltöretnek, de az igazakat JHVH támogatja.”
18.	“Ismeri JHVH a gáncstalanok (feddhetetlenek) napjait, és birtokuk örökké megmarad.”
19.	“Nem vallanak szégyent a csapások idején sem, és éhínség napjaiban is jóllaknak.”
20.	“Mert a gonoszok megsemmisülnek, s elenyésznek (elfüstölögnek, eltűnnek) JHVH ellenségei, mégha olyanok is, mint a viruló rétek, füstként enyésznek (tűnnek) el.”
21.	“Kölcsönre szorul majd a gonosz, és megfizetni nem tudja, az igaz ellenben könyörülhet és adakozhat.”
22.	“Mert az Ő áldottai fogják bír(tokol)ni a földet, s kiirtatnak, akiket Ő megátkoz.” Vagy: “Mert az ország azoké lesz, akik Őt áldják, s elvesznek, akik Őt átkozzák.”
23.	“JHVH irányítja és szilárdítja meg annak a férfinak lépteit, akinek útját kedveli.”
24.	“Ha elesik is, nem üti meg magát (nem terül el a porban), mert JHVH alá tartja kezét.” (lásd még: Zsolt. 91,11-12.)
25.	“Fiatal voltam, meg is öregedtem, de soha sem láttam igazat végkép elhagyottan, sem magzatát kenyeret koldulni.”
26.	“Egész nap könyörül(etes) és kölcsön(t) ad, magzata pedig áldásul van.”
27.	“Távozz a rossztól, tégy jót, hogy örökké megmaradj.”
28.	“Mert JHVH szereti a jogot, s nem hagyja el jámborait (alázatosait), megőrzi őket örökké, míg a gonoszok magzata kiírtatik.”
29.	“Az igazak fogják bír(tokol)ni az országot, és mindvégig rajta laknak.”
30.	“Az igazak szája bölcsességet szól, és nyelve jogosságot beszél.”
31.	“Istenének tana van szívében, nem inognak meg lépései.”
32.	“Leselkedik a gonosz az igazra, és arra tör(ekszik), hogy megölje.”
33.	“De JHVH nem adja kezébe (nem hagyja meg kezében), s nem kárhoztatja el, mikor megítéli őt.”
34.	“Reménykedjél JHVH-ban, és őrizd meg útját; Ő majd felmagasít, hogy bír(tokol)jad az országot; Látni fogod a gonoszok kiirtását.”
35.	“Láttam az erőszakos istentelen (gonosz)t, – amint szétterpeszkedett, mint az át nem ültetett zöldellő fa: (olyan volt, mint egy terebélyes zöldellő fa.)”
36.	“elhaladtam arra, de íme már nincs sehol, kerestem őt, de nem volt található.”
37.	“Őrizd meg a gáncstalanságot (feddhetetlenséget), figyelj az egyenességre (becsületességre), mert (csak) a béke(sség) emberének van (áldott) jövője.”
38.	“De az elpártolók mind egy szálig megsemmisíttettek, a gonoszok jövője kiirtatott.”
39.	“Az igazak segítsége pedig JHVH-tól van, szorongatás (veszedelem) idején Ő az erősségük.”
40.	“Megsegítette őket JHVH és megszabadította; megszabadítja a gonoszoktól és megvédi őket, mert Benne kerestek menedéket.”
A következő Zsoltárt is Dávid írta. Ő már ismerte nyelvének gonoszságra való hajlamát, ezért próbálta meg saját akaratával és erejével féken tartani (megszelídíteni), mint egy lovat vagy szamarat. De vajon sikerült-e neki? És saját erőnkből sikerülhet-e nekünk?
Zsolt. 39,2.	“Elhatároztam: vigyázok útjaimra, hogy nyelvemmel ne vétkezzem; had fékezzem meg zablával nyelvemet, ameddig a gonosz velem szemben áll!”
3.	“Elnémultam szótlanul, hallgattam a jóról, de megzavarodtam a fájdalomtól;”
4.	“Miközben tűnődtem, szívem fölhevült bensőmben, s tüzes lángja szólásra hevítette nyelvemet.”
8.	“Most tehát mire számíthatok, Örökkévaló? Egyedül Benned reménykedem.”
10.	“Elnémultam, nem nyitom ki számat, mert te cselekedted.”
Látjuk, hogy Dávidnak sem sikerült nyelvét féken tartani, amikor egy gonosz emberrel került szembe. Haragra gerjedt és csak Isten tudja miket mondhatott, nem is lett lejegyezve; mint ahogy a mi szavainkat sem lenne érdemes feljegyezni, ha indulatból szólunk. Jakab apostol is megmondta, hogy a nyelv fékezhetetlen gonosz, amivel átkozzuk, vagy áldjuk azokat az embereket, akiket Isten a maga hasonlatosságára teremtett. Aszáf rájött a megoldásra: Istenhez fordult segítségért. Nekünk is ezt kell tennünk, ha szentek akarunk lenni.
Zsolt. 73,1.	“Bizony jóságos Izraelhez Isten, azokhoz, akiknek tiszta a szívük.”
2.	“De az én lábam mégis majdnem megrogyott, kis híján megcsúsztam léptemben.”
3.	“Mert elfogott az irigység a kevélykedőkkel szemben, amikor láttam a gonoszok jólétét.”
4.	“Mert nincsenek kínjaik halálukig sem, sőt jól táplált a testük is.”
5.	“A halandók szenvedésében nincsen részük, s az embereket súlytó csapások nem érik őket.”
6.	“Ezért nyakukat – mint egy ékszer – a gőgösség díszíti, és talárként öltik magukra az erőszakosságot.”
7.	“Szemük kidülledt a kövérségtől, túlcsapongtak szívük képzelődései (indulatai).” v.: “Mintha a zsírjukból fakadna a gonoszság, úgy tör elő szívükből a gondolat.”
8.	“Csúfolódnak és gonoszul fosztogatásról beszélnek, szinte a magasból beszélnek.”
9.	“Felnyitják szájukat az ég ellen, és jártatják nyelvüket a földiek ellen.”
12.	“Íme, gonoszok ezek, mégis mint örökké gondtalanok, háborítatlanul gyarapították vagyonukat”
13.	“Bizony hiába tisztítottam szívemet és mostam ártatlanságban kezeimet;”
14.	“mert csapások sújtanak egész nap, s fenyítés ér minden reggel.”
16.	“Gondolkodtam, hogy megértsem ezt, de kész gyötrődés volt ez számomra,”
17.	“míg be nem mentem Isten szentélyébe, s figyelhettem az ő végükre.” Vagy: “míg be nem hatoltam Isten szent szándékaiba, s akkor megértettem ezek végső célját.”
18.	“Bizony sikamlós talajra helyezted őket, és romba (sírba) döntöd őket.”
19.	“Hogyan is pusztulhattak el így egyetlen pillanat alatt, ijedtség és rémület kergette vesztükbe őket.”
20.	“Mint ébredés után az álomkép, úgy tűnik el képük, ha felkelsz Uram!”
Zsolt. 75,2.	“Én tűzöm ki azt a határidőt, amikor igazságos ítéletet hozok (igazságot szolgáltatok).
8.	“Mert Isten a Bíró, az egyiket lealázza, a másikat pedig fölemeli.”
Mire törekedjünk?
I. Tim. 1,5.	“A parancsolat csúcspontja a tiszta szívből, jó lelkiismeretből és képmutatástól mentes (kétszínűség nélküli) hitből fakadó szeretet (agapé).” /Csia Lajos/
Gal. 5,6.	“Mert Krisztus Jézusban sem a körülmetéltségnek, sem a körülmetéletlenségnek nincs semmi ereje, csak a szereteten (agapén) keresztül munkálkodó hitnek.” /Csia/
Ezek a bibliai példák nem a világi (hitetlen) embereknek szólnak csupán, hanem hozzánk keresztényekhez is.
Láthatjuk a gyülekezetekben is, hogy mi keresztények (és a vallásos emberek) mennyire közömbösen viselkedünk a nyomorultakkal, és mennyire irgalmatlanul elbánunk a kegyelemre szoruló bűnössel.
Mi is időnként “rablókká”, “gyilkosokká” válunk a gyülekezetekben (mert, aki gyűlöli embertársát, az gyilkos – I. Ján. 3,15.), vagy közömbös, irgalmatlan “papokká”, “lévitákká”.

A csoportok és történetek elemzése
A 2. csoport – A vádló, kárhoztató, csúfolódó, vagy közömbös emberek
Ahogy a Bibliából tudjuk, Jézus Krisztus és az emberiség ellenségének neve: Vádló. (Jel. 12,9-10.; 20,2.10.) Ő a Sátán, a bukott angyalfejedelem. (Ézsaiás 14,12-15.; Ezékiel 28,12-17.)
Mindaz, aki ebbe a szolgálatba áll, a Sátánt követi és így az ő szelleme, jelleme fogja irányítani a testét, lelkét, szellemét.
Ennek a szolgálatnak a “jutalma” büntetés, mégpedig ugyanaz, amit a Sátán fog kapni. Ez a kénkővel és tűzzel égő tó. (Jel. 20,10.)

1. Nóé és (K)hám esete

Vida Sándor:	“Nóét saját kezének gyümölcse szédítette meg.
Elbukott, hogy még mélyebben megváltottá legyen mindattól,
amit tudattalanul átmentett a régi világból az újba.”

Nóé lerészegedése következtében magatehetetlen állapotba került, tehát külső segítségre szorult.
Amikor fia, (K)hám meglátta apját meztelenül, akkor ahelyett, hogy szeretetet, könyörületet érzett volna, megvetette a szívében, elítélte és gyalázatos lépésre szánta el magát.
Kiment, otthagyta a segítségre szoruló apját és “átment” vádlóba, csúfolódóba, ügyészbe és mások tudomására hozta apja bűnét.
Miért volt ez gyalázatos bűn?
Zsolt. 1,1.	“Boldog ember az, aki nem ül a csúfolódók székébe…”
II. Móz. 20,12.	“Tiszteld apádat és anyádat, hogy hosszú életű légy a földön!”
III. Móz. 18,7.	“Apád szemérmét és anyád szemérmét fel ne fedd!”
Luk. 10,27.	“Szeresd Istenedet, az Urat, teljes szívedből, egész lelkeddel, teljes erőddel és egész elméddel (gondolkodásmódoddal).”
+III. Móz. 19,18.	“és szeresd az embertársadat (felebarátodat) úgy, mint magadat.”
Máté 7,12.	“Ahogyan akarjátok, hogy az emberek veletek bánjanak ti is mindenben úgy tegyetek velük, mert ez az, amit a törvény és a próféták kívánnak.” (Luk. 6,32.)
Bűnének következménye: ÁTOK
A fiára Kánaánra száll ezért az átok: “szolgák rabszolgája lesz a testvérei között.” I. Móz. 9,24.
II. Móz. 20,5.	“Ne imádd és ne tiszteld azokat (bálványokat, idegen isteneket), mert én az ÚR, a te Istened féltő szeretettel (agapéval) szerető Isten vagyok!”
	“Megbüntetem az atyák vétkéért a fiakat 3-4. generációig (nemzedékig), ha gyűlölnek engem,
	20,6.	De irgalmasan bánok ezer nemzedéken keresztül azokkal, akik szeretnek engem és megtartják parancsolataimat.”
János apostol is írja az Újszövetségben:
I. János 5,2.	“Arról ismerjük fel, hogy Isten gyermekeit szeretjük, ha ugyanakkor szeretjük Istent és rendelkezéseit megtesszük.”
	 5,3.	“Mert Isten szeretése abból áll, hogy rendelkezéseit megőrizzük. Rendelkezései pedig nem nehezek,
	 5,4.	mert minden ami Istenből született, legyőzi a világot. A mi hitünk az, amely legyőzte a világot.”
	 5,5.	“Ki más a világ legyőzője, ha nem az, aki hiszi, hogy Jézus az Isten Fia.” /Csia L./
I. János 2,5.	“Aki őrzi beszédét, abban igazán bevégzetté lett az Isten szeretete. Erről tudjuk, hogy Őbenne vagyunk.” /Csia Lajos/
Péld. 21,13.	“Aki bedugja a fülét a szegény jajkiáltása elől, annak sem hallgatják meg kiáltását, ha jajgatni fog.”
Tehát a vetés és aratás törvénye működik és találkozhatunk vele az egész Bibliában. Amit vetsz, azt fogod aratni. (Gal. 6,7-8.; Abdiás 15.)
A szavak és a cselekedetek mind egy-egy mag, amit elvetünk, és majd le fogjuk aratni mi vagy az utódaink. (Khámnál a fia: Kánaán)
Amikor nem engedelmeskedünk Isten parancsának és bűnt követünk el, akkor az ellenségnek, a Sátánnak engedelmeskedünk, így bálványt imádunk. Mert aminek (akinek) engedelmeskedünk, annak az uralma alá kerülünk, az lesz a mi “urunk”. (Róma 6,16.)
Isten akarata és első nagy parancsolata: szeressük Őt mindennél jobban és embertársainkat.

	Isten agapé szeretete bűnt gyűlölő, de embert szerető!

Nóé meztelensége a bűn jelképe, mivel a Bibliában az első bűnbeesés után az embert meztelensége emlékeztette bűnére (a fent említett három történetben is meztelenséget lepleznek le: Nóé, Kirabolt ember, Házasságtörő asszony).
A bűnt (meztelenséget) próbálták természet adta (világi, emberi) eszközökkel eltakarni (fügefalevél), de nem sikerült, ezért félelmükben és szégyenükben menekültek Isten elől. A bűnt csak Isten tudja eltakarni, befedni és lemosni rólunk. Ezért Isten bőrruhát készített az első emberpárnak, vagyis feláldozott néhány állatot. Isten Igéje arra tanít, hogy a bűnt meg kell ítélnünk (leleplezni), de az embert, a bűnöst nem vádolhatjuk, nem kárhoztathatjuk, mert az emberek feletti ítélet Isten előjoga.
(K)hám igazi bűne nem az volt, hogy megvetette a bűnt, hanem az, hogy elítélte a bűnöst (is).

Spurgeon:	“A hibák mindig ott kövérek, ahol a szeretet sovány.”
	“Természetesen sok hibám van, ha benned kevés a szeretet.”
	“Akik semmit sem tesznek, azok mindig elsők a kritizálásban.”

Amikor valakinek a bűnét elmondjuk egy harmadik személynek, akkor mi magunk leszünk a bűn terjesztői.
Hogyan terjed a bűn a gyülekezetekben és a világban?
Válasz: A nyelvünkön és a beszédünkön keresztül.

Vida Sándor:	“Egy hazugság (rágalom) körüljárja a világot,
	amíg az igazság felhúzza a cipőjét.
	De jaj a hazugságnak, ha az igazság felhúzza a cipőjét.”

A vádlás, a pletyka, a kárhoztatás, a törvénykezés, a kritizálás és a rágalom (beszéd, nyelv), ezek a Sátán gyilkos vírusai.
Mindezek előszeretettel fertőzik meg a legerősebb gyülekezeteket is.
Ebben az Ördög segítségére vannak azok az emberek, akik büszkék, felfuvalkodottak és akiknek a szívében a keserűség gyökeret vert. Miért mondom ezt? Azért, mert mindezeknek a bűnöknek gyökere a büszkeség és a felfuvalkodottság. A kritizálás és kárhoztatás “csak” tünet. Akik fölött törvénykezünk, ítéletet mondunk, kritizáljuk, annál többre tartjuk magunkat, föléjük akarunk kerülni és mi akarunk uralkodni rajtuk királyként Isten helyett.
Jelen korszakban – amely az u.n. “kegyelem” korszaka – ránk, Krisztus szolgáira nem a királyi uralkodás van bízva – mert ez a jutalma lesz az engedelmes szolgáknak az ezer éves Krisztusi királyságban –, hanem a papi szolgálat, az emberekért való közbenjárás, áldozás, hogy megszenteltekké és Isten számára elfogadhatóvá váljanak. De a gonosz szellemeken és démonokon uralkodjunk!
Az eredendő bűn: A büszkeség. → “Olyanok lesztek, mint Isten, jónak és gonosznak ismerői.”
Ez a függetlenség ígérete!
Ha már tökéletes mértékben el tudjuk dönteni, hogy mi a jó és mi a rossz, akkor szabadnak érezzük magunkat ahhoz, hogy mások esetét, vagy személyét is megítéljük. Ezzel függetlenné válhatnánk Istentől. Pedig az egész univerzumban csak egyedül Isten független lény, mindenki más Tőle függő! Mi emberek, függőségben alkotott lények vagyunk, még akkor is, ha szabad akaratot – vagyis a döntés teljes szabadságát – kaptuk Istentől. A teljes szabadságunkat azonban csak Istentől való teljes függőségben élhetjük meg és egyben ez a boldogságunk záloga is. A világban ma is sokan vágyakoznak a függetlenség után, csak ma már “szabadságnak” hívják. Ez a két fogalom egyre jobban összemosódik a mai emberek fejében. Valóban szabad csak az lehet, akit a Fiú megszabadított ( Ján. 8,36.; 8,32.). Ha visszaemlékezünk Ádámra és Évára, akkor láthatjuk, hogy a vádlás akkor kezdődött a másik ember fölött és a kígyó fölött, miután az emberpár bűnbe esett és ez lelepleződött. (I. Mózes 3,12-13.) A kígyó mérge az ember szívébe került és megfertőzte nyelvét.
A mai világkorszakban működő igazságszolgáltatás tökéletlensége miatt lesz szükség Isten igazságos és kivételt nem ismerő ítéletére. Az újvilág jogi rendszere a Római és Zsidó jogrendre épül(t), melyek teljes kudarcot vallottak Jézus Jeruzsálemi perében. Ugyanis mindkét jogrend halálra ítélte Isten egyszülött igazságos Fiát.
Amikor így Isten fölé emeljük magunkat (vagyis csak azt hisszük), akkor beleülünk az Ő bírói székébe és Istenként akarunk ítélkezni, istennek tartva magunkat.
Már említettem a vetés és aratás törvényét, most lássunk más igéket az ítélkezésről:
Róma. 2,1.	“Nincs hát mentséged, ember, ki magadat bírónak tolod fel, bárki vagy is; (mert amikor a másik fölött bíráskodol, magadra mondasz kárhoztató ítéletet), mert magad ugyanazokat cselekszed, noha bíráskodol.” /Csia Lajos/
	(másokat elítél egy bűnért, miközben maga is ugyanazt a bűnt követi el)
Máté 7,1-2.	“Ne ítéljetek, hogy titeket se ítéljenek! Azzal az ítélettel fognak titeket megítélni, amellyel ti ítéltek, azzal a mértékkel fognak nektek mérni, amellyel ti mértek.” (sőt, ráadást is kapunk) /Csia Lajos/
Máté 7, 3.	“Miért látod meg a szálkát testvéred szemében, ha a saját szemedben még a gerendát sem veszed észre?
	7,4.	“Hogyan mondhatod testvérednek: “Engedd meg, hogy kivegyem a szálkát a szemedből!”, amikor a te szemedben egy gerenda van!
	7,5.	“Képmutató! Először vedd ki a gerendát a saját szemedből! Azután majd elég tisztán fogsz látni ahhoz, hogy kivehesd a szálkát a testvéred szeméből!” /Egyszerű fordítás – TBL/
Szólás-mondás:	“Bagoly mondja verébnek, hogy nagyfejű!”
Róma. 14,4.	“Ki vagy te, hogy más szolgáján ítélkezel? Saját ura állítja talpra (menti fel), vagy ítéli el. De talpra fogja állítani, mert az ÚRnak hatalma van rá, hogy talpra állítsa.”
Máté 19,26.	“…Embereknél ez lehetetlen, de minden lehetséges az Istennél.”
Ezek szerint és a “3-4. generációs” ígéret szerint, könnyen előfordulhat, hogy ugyanabban a bűnben fogok elesni én, vagy valamelyik utódom, amiben a másik embert elítéltem.
Ezt láthatjuk (K)hám fiának, Kánaánnak-, és a tőle származó népnek az életében is (meztelenség, szexuális bűnök).
Ez a bűn (az ítélkezés is) generációs módon öröklődik, egyik nemzedékről a másikra, mindaddig, ameddig egy újjászületett hívő meg nem töri Jézus nevében és vérével ennek az átoknak a hatását, érvényességét.
Amikor (K)hám vétkezett, a fia Kánaán már élt és ő is tudhatta mi ez a bűn.
Mindarról az átokról, amit Kánaán és utódai örököltek, az alábbi igékben olvashatunk: III. Mózes 18,3.24-25.27.
Ez a fejezet a családi élet tisztaságának megőrzésére szólít fel és mindenféle szexuális bűnt felsorol, amit Isten határozottan megtilt és halálbüntetést szab ki az elkövetőkre.
III. Mózes 20,10-23. – A szexuális bűnök tiltása
Miután Isten felsorolja és elmondja Izráelnek, hogy mindezeket a bűnöket követték el a Kánaániták, ezért írtja ki őket és adja nekik földjüket örökségül.
III. Mózes 18,3.24-25.27.; + 10,19-20. (a kánaáni-ak földterülete: Szodoma és Gomora)
18,3.	“Amit Egyiptomban tesznek, amelyben laktatok, úgy ne cselekedjetek és ahogy Kánaán országában tesznek úgy ne tegyetek és ne kövessétek szokásaikat (törvényeiket).”
18,24.	“Ne tegyétek magatokat tisztátalanná, mert azok a népek tették magukat tisztátalanná ezekkel, amelyeket kiűzök előletek.”
18,25.	“Mert tisztátalanná vált az a föld (ország), ezért megbüntettem bűneiért és kihányta az ország lakóit.”
18,27.	“Mert mindezeket az utálatos (undorító) dolgokat, az előttetek fekvő földnek lakosai követték el, így téve tisztátalanná azt az országot (földet).”
III. Mózes 20,22-23.
20,22.	“Tartsátok meg minden törvényemet, minden rendeletemet és teljesítsétek azokat, hogy ki ne hányjon titeket az a föld, ahova beviszlek titeket, hogy ott lakjatok.”
20,23.	“Ne kövessétek annak a népnek a szokásait, amelyeket kiűzök előletek. Megutáltam őket, mert ezeket cselekedték.”

	A törvény alatt élő ember törvénykezik, a kegyelemben és
	Szent Szellemben élő ember, pedig leveszi a bűn terhét a bűnösről.
	A törvénykezés mindig a szeretet hiányát jelzi
	és egyben a Szent Szellem hiányát is. (Róma 5,5.)

2. Az irgalmas szamaritánus története
Rablók:	a bűnük egyértelmű, mert a Sátán is tolvaj, rabló és embergyilkos
Pap és lévita:	“Aki tudna jót cselekedni, de nem teszi, bűne az annak.” (Jakab 4,17.)
Jakab 2,13.	“Mert az ítélet irgalmatlan ahhoz, aki nem cselekedett irgalmasságot, az irgalmasság viszont diadalmaskodik az ítéleten.”

	A papnak és a lévitának fontosabb volt a törvény szeretete,
	mint a szeretet törvénye: az 1. és a 2. nagy parancsolat.

3. A házasságtörő asszony kontra írástudók és farizeusok
Az írástudók és a farizeusok Isten törvényeit gyilkolásra használták, nem pedig az irgalom és a kegyelem vezette őket.
Hóseás 4,8.	“Népem bűneiből élősködnek és gonoszságaikra áhítozik lelkük.” /Szent Jeromos/
Ennél a példánál is Jézust akarták megkísérteni, hogy valami vádat találjanak ellene.
Egyébként a törvény mindkét házasságtörésben vétkes embert halálra ítéli és megkövezés általi kivégzést határoz meg. (V. Mózes 22,22.) De itt csak az asszonyt látjuk, a férfi, akivel elkövette a bűnt nincsen megemlítve (talán ő is egy volt a farizeusok és írástudók közül?).
A muzulmánoknál is előfordul ilyen képmutatás, mert a Koránra hivatkozva csak a házasságtörő (és parázna) nőket kövezik halálra, de házasságtörő férfi megkövezéséről még soha nem hallottam (pedig házasságot törni legalább két ember tud!).
Az Ige azt mondja:	“igaz ítélettel ítéljetek!”	Ez nem volt az!
Rájuk illenek az alábbi igék:
Máté 23,13-33.	“Jaj nektek képmutató írástudók és farizeusok!”
23,13.	“…hogy a mennyek királyságát elzárjátok az emberek elől. Magatok ugyanis nem mentek be, de a bemenni akarókat sem hagyjátok bemenni.”
23,23.	“…hogy tizedet adtok a mentából, a kaporból, a köményből, de elhagyjátok azt (nem tarjátok be), ami a törvényben nehezebb: 1. az (igaz) ítéletet (kriszin), 2. Az irgalmasságot (eleosz – Isteni irgalom, a szó hímnemű), 3. A hit(hűség)et, megbízhatóságot (pisztin), + Lukács 11,42.: 4. Isten szeretetét (agapé), ezeket kellene tennetek és az utóbbiakat sem elhagyni.”
23,25.	“…hogy a pohár és tál külsejét megtisztítjátok, a belseje ellenben hemzseg a ragadozástól és mértéktelenségtől.”
23,26.	“Vak farizeus, tisztítsd meg előbb a pohár belsejét, hogy így a külseje is tiszta legyen.”
II. Tim. 3,5.	“Az ilyenek a kegyesség (helyesen megélt istenesség) látszatát megőrzik (fenntartják) ugyan, de annak erejét (erőforrását – A Szent Szellemet) megtagadják (elutasítják). Fordulj el tehát ezektől.
	3,7.	“Ezek mindig tanulnak, de az igazságot sohasem ismerik meg. (vagy fel)”
	3,8.	Ahogyan Jannész és Jambrész ellenszegültek Mózesnek, úgy álltak ellent az igazságnak ezek a megromlott értelmű, hit szempontjából megbízhatatlan emberek is.”

Vida Sándor:	“Ha a szomszédod házát homályosnak látod,
menj ki és tisztítsd meg a saját ablakod.”
“Aki őszintén tudja, hogy nincs önmagában semmi jó, nem keres másokban hibát.”
“Míg magaddal meg vagy elégedve, lehetetlen, hogy másokkal elégedett légy.”
“Értékesebb egy hibás gyémánt, mint egy tökéletes kavics.”
S.H. Spurgeon:	“Az alázatos Jézus nem tűr felfuvalkodott társakat.”

Péld. 18,8.	“A rágalmazó szavai úgy hatolnak be a lelkünkbe, mint ahogyan a jó falat, a test belsejébe.”
Jézus a következő módon zárja le a vitát:
“Aki nem bűnös közületek, az dobhatja rá az első követ.”
A 3. Csoport – A “Krisztusi” (keresztény) jellemmel bíró, szeretetet cselekvő emberek
1. Nóé, Sém és Jáfet – Sém és Jáfet reagálása a csúfolódásra.
Nem néztek a bűnösre és “nem vették észre” a bűnt, hanem szeretetből (agapé) irgalmasságot cselekedtek vele és betakarták meztelenségét (bűnét).
Péld. 10,12.	“A gyűlölet viszályt teremt, de minden bűnt (hűtlenséget) eltakar a szeretet.”
Jakab 5,20.	“Tudjátok meg, hogy aki egy vétkezőt (bűnöst) térített meg a tévelygés útjáról, 	lelket fog kimenteni a halálból és vétkek tömegét leplezi (takarja) el.”
I. Péter 4,8.	“Mindenekelőtt arra van szükségetek, hogy megfeszülten ápoljátok az egymás felé való agapét,  mert az agapé vétkek (bűnök) tömegét leplezi (takarja) el.”
I. Korintus 13,7.	“…az agapé mindent elfedez (eltakar),…”
Az “elfedez” szó a görög szövegben: sztegei
A sztegei (sztegó – 4622) szó jelentése:	Kizár, kirekeszt, pl. vizet a hajóból; esőt a háztetővel; stb. Képletesen: lemond valamiről. (I. Kor. 9,12.)
Az “elleplez” szó a görög szövegben: kalüpszei
A kalüpszei (kalüptó – 2572) szó jelentése:	Fed, befed, betakar, akár védelem, akár elrejtés céljából: elleplez, leplez.

“Az agapé ruha, ami eltakarja a vétket, maga Jézus Krisztus.
Őt kell felöltöznünk, hogy megállhassunk Isten előtt
és így nem kell ítéletre mennünk, mert meg van írva:
Aki hisz Őbenne, nem megy ítéletre.” (Ján. 3,18.)

Sém és Jáfet áldást örököltek.
2. Az irgalmas idegen, a szamaritánus
A szamaritánusok gyűlölt idegenek voltak a Samária nevű tartomány területén, akiket az Asszír király telepített be Izraelbe, miután fogságba hurcolta annak lakosságát. Akkoriban bevett szokás volt, hogy a meghódított nemzetek helyére más népeket telepítettek. Ez a Szamáriába telepített csoport tisztelte JHVH-t is és a saját bálványisteneiket is.
A Garizim hegyen építettek templomot, de nem tudták elfogadni azt a tényt, hogy Jeruzsálembe kell menni JHVH-t tisztelni.
Ezt vitatja meg Jézus egy szamáriai asszonnyal Sikemben, Jákób kútjánál. (János 4,5-42.)
Visszatérve történetünk szereplőjéhez, meg kell jegyeznünk, hogy ez a szamaritánus, aki nem volt zsidó, több istenismeretről tett tanúbizonyságot, mint a pap és a lévita. Mert Isten nem áldozatot kíván, hanem szeretetet és irgalmasságot!
3. Jézus viszonyulása a bűnöshöz (házasságtörő asszony)
Jézus mutatta be számunkra az Atya szívét, az Atya szeretetét és jóságát.
Jézus egyszerűen elintézi az írástudók és a farizeusok vádjait, akik a Sátán szerint vádlásra használták az igét, egyoldalúan, a saját szájízük szerint.
Jézus szava:	“Az dobja rá az első követ (vagyis: az hajthatja végre az ítéletet), aki bűntelen.”
Mivel ennek a feltételnek egyetlen Ádámtól (a férfi magvából) származó emberi lélek sem felelt meg – csak Jézus, aki az asszony magva és a Szent Szellemtől fogant – ezért mindegyik elhagyja a “tárgyalótermet”, élükön az idősebbekkel.
Jézus teljesen bűntelen volt, mégsem dobott rá követ, hanem azt mondta neki: “Én sem ítéllek el téged, de menj és ne vétkezzél többé.” Tehát a bűnt elítéli és megfeddi, de a bűnösnek kegyelmet ad, megszabadítva lelkiismeretét a vádlástól.
Galata 6,1.	“Testvéreim, ha valakit rajtakaptok valamilyen vétken, az olyat ti szellemiek (Szellem szerint járók), szelídség szellemével igazítsátok helyre. De tartsd magadon a szemedet, nehogy te is kísértésbe kerüljél.”
III. Mózes 19,15-18.
19,15.	“Ne kövessetek el jogtalanságot az ítélkezésben! Ne légy tekintettel a szegényre és ne kedvezz a hatalmasnak (előkelőnek). Igaz ítéletet hozz honfitársad ügyében.”
19,16.	“Ne terjessz rágalmakat néped között! Ne törj felebarátod életére. (Ne állj veszteg felebarátod vérénél – IMIT fordítás) Én vagyok az ÚR.”
19,17.	“Ne gyűlöd testvéredet szívedben, bátran intsd (fedd) meg honfitársadat, hogy ne legyél bűnrészessé. (ne légy részes vétkében)”
19,18.	“Ne légy bosszúálló, se haragtartó a népedhez tartozókkal szemben. Szeresd felebarátodat, mint önmagadat. Én vagyok az ÚR.”
Kol. 3,12-14.	“Öltözzétek fel ezért, mert Isten (ki)választottai, szentek és szeretettek vagytok, az irgalom gerjedezését, jóságosságot, alázatosságra való törekvést, szelídséget, hosszútűrést.”
	3,13.	“Viseljétek el egymást és legyetek kegyelmesek egymáshoz, ha valakinek valaki ellen panasza volna, ahogy az Úr is kegyelmet adott nektek, úgy kegyelmezzetek ti is.”
	3,14.	“Mindezekre öltözzétek rá az agapét, ami a legtökéletesebb (legerősebb) kötelék.”
Imádság
“Mi Atyánk…bocsásd meg (engedd el) a mi bűneinket (tartozásunkat), ahogy mi is megbocsátottunk (elengedtük) az ellenünk vétkezőknek.”
A megbocsátás az ellenünk vétkezőknek, az előfeltétele Isten megbocsátásának mifelénk. Aki nem ezt teszi, annak bűne megmarad és ítéletre kell mennie. (Máté 18,32-35.)
Jézus beszélt arról, hogy Ő és az Atya (a Fiú) a szeretetben (agapé) egységesek. (János 17,21-26.)

A Szent háromság tagjait ez az agapé szeretet tartja össze,
ez által egységesek.

Ha valaki vétkezne ellenünk, akkor a következő az elintézés módja:
Máté 18,15-18.
1. lépés	“Ha testvéred vétkezik ellened, menj és győzd meg őt (négy)szemközt, egyedül. Ha hallgat rád, megnyerted testvéredet.”
2. lépés	Ha az első lépés kudarcba fullad, vagyis nem hallgat rád:
	“Vegyél magad mellé egy vagy két testvért (nem idegent!), hogy két vagy három tanú vallomása erősítsen meg minden szót.”
3. lépés	Ha rájuk sem hallgatna: “mond meg a gyülekezetnek.”
4. lépés	Ha a gyülekezetre se hallgatna:
	“Olyan legyen előtted, mint a pogány vagy a vámszedő”
18,18.	“Bizony azt mondom nektek, hogy amit a földön megköttök, a mennyben is kötve van és amit a földön megoldotok, az a mennyben is oldva van.”
Ami bűnt megbocsátunk az ellenünk vétkezőknek, azt az Atya is megbocsátja nekik. Amit megtartunk, az megmarad.
János 20,23.	“Akiknek vétkeit megbocsátjátok, azoknak megbocsátják azokat, akikéit megtartjátok, azoknak megtartják.” /Csia Lajos/
A rágalmakat pedig meg se halljuk és meg se hallgassuk!
Így tettek John Wesley és testvérei is:
“1752 januárjában János (John), Károly (Charles) és kilenc más vezető prédikátor egy érdekes olvasmányt írt alá. János csinos írásával összefoglalja azokat az elveket, amelyek ma is éppen olyan helyénvalók, mint akkor. Ezt olvashatjuk: “Mi alulírottak a következőkben állapodtunk meg:
1.	Semmi rosszat, ami bármelyikünkre vonatkozik, meg nem hallgatunk, és nem is kutatunk utána.
2.	Ha valami rosszat hallunk egymásról, nem igyekszünk azt elhinni.
3.	Ha valamit hallunk, az érintett személlyel írásban vagy szóban azonnal tudatjuk.
4.	Amíg ezt meg nem tettük, addig sem írásban, sem szóban egyetlen szót sem mondunk arról más személynek!
5.	Mi pedig – ha az érintettek tudomására hoztuk a rá vonatkozó megjegyzést – azontúl senki előtt sem említjük többé!
6.	Semmiféle kivételt nem teszünk e szabályok alól, ha csak nem érezzük kötelességünknek, hogy azt a prédikátorok konferenciája elé vigyük.”
Isten és az ítélet kérdése
Mennyei Atya:	“Az Atya nem ítél senkit, hanem az egész ítéletet átadta a Fiúnak…” /János 5,22./
Jézus Krisztus:	“Mert Isten nem azért küldte a Fiút a világba, hogy elítélje (kárhoztassa) a világot, hanem hogy rajta keresztül megmentse a világot.” /János 3,17./
János 8,15-16.	“Ti hús szerint ítéltek. Én nem ítélek (el) senkit. Még ha ítélnék is, ítéletem igaz, mert nem egyedül vagyok, hanem mellettem van az is, aki küldött engem.”
János 7,24.	“Ne ítéljetek látszat szerint, hanem igazságos ítéletet hozzatok.”
János 5,30.	“Én magamtól semmit sem tehetek, amit hallok, úgy ítélek, és ítéletem igazságos, mert nem a magam akaratát keresem, hanem annak akaratát, aki elküldött engem.”
Szent Szellem	“Amikor Ő eljön, megítéli (meggyőzi) a világot a bűn, igazság és ítélet tekintetében.” /János 16,8. – Ez pünkösd napján kezdődött/

Ha senki nem ítél, akkor ki fog?
János 12,47.	“Ha valaki hallja beszédemet és nem tartja meg, én nem ítélem el azt, mert nem azért jöttem, hogy elítéljem a világot, hanem hogy megmentsem a világot.”
          12,48.	“Van valaki, aki megítéli azt, aki elutasít engem, és beszédemet (rhéma) nem fogadja el, az Ige ítéli el, amit szóltam, az Ige ítéli el azt az utolsó napon.”
I. Korintus 11,31-32.
	“De ha megítéljük magunkat, nem kerülünk ítélet alá. Ha ítél is az Úr, csak nevelésünkre szolgál, hogy a világgal együtt ne sújtson ránk a kárhoztató ítélet.”
Préd. 8, 11-13.	“Mivel nem mondják ki a büntető ítéletet a gonosz tettek felett, ezért van tele az emberek szíve gonosz tettekkel. (minden félelem nélkül cselekednek gonoszságot) Hiszen a bűnös százszor is követhet el gonoszságot, mégis hosszú életű. De én mégis tudom, hogy az istenfélőknek lesz jó dolguk.”
Péld. 9,8.	“Ne fedd meg a csúfolódót, mert meggyűlöl téged, de fedd meg a bölcset, az szeretni fog téged!”
Nekünk hívőknek a “Gyülekezeten” belül lévőket kell megítélnünk, erről beszél Pál apostol a Korintusiakhoz írt első levelében, egy szexuális bűnnel kapcsolatban. (I. Korintus 5. és 6. fejezet)
Ezekben a fejezetekben van arról szó, hogy mi (a szentek) a világ (kozmosz) és az angyalok felett fogunk ítélni a következő korszakban, Krisztus földi királyságában. (I. Kor. 6,2-3.)
Az 5. fejezetben Pál arról is beszél, hogy a “belül lévőket” ítéljük meg, nem pedig a kívülállókat, akiket majd Isten fog megítélni. (I. Kor. 5,12-13.)
Sőt egy későbbi fejezetben azt is mondja, hogy először magunkat ítéljük (vizsgáljuk) meg, hogy később ne kelljen ítéletre mennünk. (I. Kor. 11,28.31.32.)
Pál ítéletet mond ki arra a testvérre, aki szexuális bűnben él, és átadja a Sátánnak a (hús)teste pusztulására, hogy a szelleme az Úrnak napján megmeneküljön (üdvözüljön). /I. Kor. 5,3./
A gyülekezetben nem szabad megtűrni a bűnt, mivel az Krisztus Teste. Ezért, amikor a legkisebb bűn is felüti a fejét rögtön el kell ítélni. A bűn meggyengíti Krisztus Testét és rést üt a védelmi rendszerén (immunrendszer), így téve erőtlenné a Sátán elleni harcban. Emlékezzünk arra az igére is, amikor Péter apostol beszél Isten ítéletéről, ami rajtunk, az Ő házán kezdődik el! (I. Péter 4,17-18.) Sajnos ma Krisztus Magyar Teste úgy fest, mint egy AIDS-es menyasszony (HIV fertőzött – Szerzett immunhiányos betegség), amely képtelen a védekezésre is, nemhogy a támadásra. Mindez azért következett be, mert a gyülekezeti közösségekben megtűrt bűnök fokozatosan leépítették a Test védelmi vonalát, az igazság és a szentség falát, amely védelmet adott a támadásokkal szemben. Nagyon szemléletesen írja le ezt a folyamatot Rick Joyner egyik látomásában:
A pokol hordái menetelnek
“A démoni hadsereg olyan hatalmas volt, hogy betöltötte a látóhatárt. Különböző csapatokból állt, amelyek mind saját zászlóik alatt meneteltek. Az elől haladó csapatok zászlóin az alábbi nevek álltak: Büszkeség, Önigazság, Tisztelet megkövetelése, Önző ambíciók, Igazságtalan ítélet és Féltékenység. Sok más gonosz csapat is közeledett, amelyek kívül estek látóteremen, de azok tűntek a legerősebbnek, akik ennek a szörnyű, egyenesen a pokolból jövő hordának az arcvonalában meneteltek. Maga a Testvérek Vádlója vezette ezt a borzalmas hadsereget.
A horda fegyverei szintén neveket viseltek. A kardokat Megfélemlítésnek hívták, a lándzsákat Árulásnak, a nyilakat pedig Vádlásnak, Pletykának, Rágalmazásnak és Kritizálásnak. A hadsereg elé felderítőket és kisebb démoncsapatokat küldtek, hogy előkészítsék a fő támadást. Ezeknek Elutasítás, Keserűség, Türelmetlenség, Meg nem bocsátás és Testi kívánság volt a nevük.
Ezek a kis csapatok és felderítő őrsök sokkal kevesebb démonból álltak, de ugyanolyan erősek voltak, mint az őket követő nagyobb csapatok. Csupán stratégiai okokból voltak kisebbek. Éppúgy, mint ahogyan Keresztelő (Bemerítő) János – bár egyedül volt, mégis rendkívüli kenetet kapott, hogy tömegeket merítsen be, és előkészítse őket az Úrnak –, ezek a kisebb démoni csapatok is rendkívüli nagyságú gonosz erővel rendelkeztek, hogy “bemerítsék a sokaságot”. Egyetlen Keserűség démon képes volt hatalmas tömegeket megfertőzni mérgével, sőt egész fajokat vagy kultúrákat is. Egy Testi kívánság démon rá tudott akaszkodni egy színészre, filmre vagy akár reklámra, és hatalmas tömegeket talált el villámszerűen undorító mocskával, ezzel érzéketlenné téve őket. Mindezzel az őket követő, hatalmas hordának készítették elő a terepet.
Ezt a hadsereget kifejezetten az Eklézsia ellen küldték ki, de mindenki mást is megtámadott, akit csak tudott. Az volt a célja, hogy előre meghiúsítsa és megelőzze Isten közelgő meglátogatását, amely tömegeket söpör majd be az Eklézsiába.
A hadsereg elsődleges stratégiája az volt, hogy megosztást, viszályt és szakadást okozzon a kapcsolatokban, ahol csak lehet: gyülekezetek között, gyülekezetek és pásztoraik között, férj és feleség között, gyerekek és szüleik között, sőt még gyermekek között is. A felderítő egységeket azért küldték előre, hogy felfedezzék a gyülekezetekben, családokban vagy egyes emberekben található réseket, ahová azután az Elutasítottság, Keserűség, Testi kívánság vagy más démonok beférkőzhetnek, hogy kihasználják és kitágítsák azokat. Az így előkészített törésekbe azután már minden akadály nélkül bezúdulhatnak a démonok seregei, hogy végül teljesen legyőzzék áldozatukat.
Az elém táruló látomásban az volt a legmegdöbbentőbb, hogy ez a horda nem lovakon, hanem elsősorban keresztényeken lovagolt! Legtöbbjük jól öltözött, tiszteletreméltó, finom megjelenésű, tanult ember benyomását keltette, de szinte mindenfajta ember volt közöttük. Ezek az emberek keresztény igazságokat vallottak meg, hogy lelkiismeretüket megnyugtassák, de a sötétség erőivel összhangban és hozzájuk igazodva éltek. Amilyen mértékben egyetértettek ezekkel a sötét hatalmakkal, úgy nőtt a rajtuk ülő démon, és annál könnyebben tudta irányítani cselekedeteiket.”
Ebben a látomásban is arról van szó, hogy amit elhiszünk, és amivel egyetértünk, az befolyásolni fogja a cselekedeteinket és életünket. Így szereznek irányítást a démonok az emberek életében.
Sok gyülekezetben nem mernek a bűnök felett ítéletet hozni, nehogy a kritizálás vádjával illessék őket. De ezzel legyengítik a Test védekezőképességét (immunítását). Inkább megtűrik és eltűrik a bűnt a bűnössel együtt, minthogy – ha szükséges, végső esetben – drasztikusabb lépéshez folyamodjanak, például a kizárás eszközéhez. Péter apostol nem volt “szívbajos” kimondani Isten igazságos ítéletét, amit a Szent Szellem adott a szájába, Anániás és Szafíra bűnével kapcsolatban. Kihirdette Isten ítéletét, ami azonnali halállal járt. (Apcs. 5,1-11.)
Ennek az lett a következménye, hogy a gyülekezeten belül Istenfélelem (szentség) támadt és a nép közül nem mertek közéjük keveredni azok, akik nem voltak hajlandók a bűnös életükkel szakítani, de a nép többi része magasztalta és dicsérte őket. (Apcs. 5,13.)
Amikor Isten megítél (fenyít), akkor azt azért teszi, mert meg akar szentelni minket, vagyis különválasztani a maga számára a bűntől, a világrendszertől (a kozmosztól) és a világkorszaktól (aióntól) is (I. Kor. 11,32.), hogy szentségében részesíthessen. (Zsid. 12,10.)
A gyülekezeten belüli igazságos ítélet céljának a bűnös és a közösség bűntől való megtisztítása kell hogy legyen. Ha a cél a bűnös vádlása, akkor azzal csak rombolni fogunk, mert akik tudomást szereznek róla, azoknak a bűnt elkövető személlyel szemben fenntartása lesz, negatív kép alakul ki bennük róla, nem fognak megbízni benne többé és nem adnak bizalmat neki. Ez a hozzáállás hátráltathatja a bűnös megtérését, szabadulását és gyógyulását is, pedig a bűnös gyógyulása és szabadulása a hittel és szeretettel kezdődik. (természetesen az alázat és az engedelmesség elengedhetetlen) Meg kell tapasztalnia azt, hogy van megoldás a bűnére, hogy segítséget kap Jézustól, aki hisz és bízik benne továbbra is, aki képes újra talpra állítani, ha engedelmesen követi Őt, elhagyva bűneit. Ha pedig nem hajlandó megalázni magát és bűneit lerendezni, akkor nem szabad már testvérként kezelni, mivel ezzel kiesett a kegyelemből.
“A bűn igazi gyökere a hitetlenség, ami megkeményíti és lázadóvá teszi a szívet. Ha el akarjuk kerülni a törvénykezés csapdáját, akkor jól eszünkbe kell vésni, hogy a bűn ellenszere a hit és nem a törvények, rendeletek, szabályok. Ha egy ember vétkezik, akkor tudunk neki a leghatékonyabban segíteni, ha hitet tudunk szólni az életének adott területén. Ha képesek vagyunk hitet ébreszteni a szívében, akkor életet nyer, ha csak arra vagyunk képesek, hogy a fejéhez vágjuk a bűneit és szembesítsük a gyarlóságaival, akkor a halált szolgáltuk.” (II. Kor. 2,7.)
Jézus előre figyelmeztette Pétert, hogy a Sátán kikérte őt, hogy megrostálja, mint a búzát – ez a hitpróba, vagyis a tűzkeresztség, ami életünkben folyamatosan ismétlődik, mindaddig míg tiszták nem leszünk. Péternek Jézus elmondta azt is, hogy el fogja árulni Őt, de Ő imádkozott érte, hogy el ne fogyjon a hite és amikor később megtér, ő fogja erősíteni a testvéreit. (Lukács 22,31-34.)
“Tudjuk pedig, hogy azoknak, akik Istent szeretik, minden összedolgozik a javukra, miután Isten előzetes terve szerint (való kifejlődésre) elhívottak.” (Róma 8,28. – Csia Lajos)

	A vádlás lerombolja a bűnös ember maradék hitét és reményét is.
	A gyülekezeten belüli ítélet célja a megmentés és megváltás,
	kell hogy legyen, nem pedig a kárhozat és a pusztulás.
	Az Isten szerinti ítéletnek is a hit, remény és szeretet az alapja.

Sokszor nem hirdetik megfelelően azt az igazságot, hogy Isten nem csak kegyelmes, hanem szent, igaz Bíró is. Ez a két tulajdonsága teljes összhangban van. Ugyanígy kell összhangban lennie a mi egyéni és a gyülekezeti életünkben is. Sajnos ma sok gyülekezetben az “olcsó” evangéliumot hirdetik, ezért van ennyi korcs keresztény, akik miatt káromolják Isten nevét a pogányok. Az elmúlt századok nagy evangélistái a prédikációjuk 80-90 %-ban ítéletet hirdettek és a maradék 10-20 %-ban beszéltek a kegyelemről, így készítve elő az emberek szívének kemény talaját a magvetésre, hogy valódi szívből jövő bűnbánatot gyakorolhassanak.
Jeremiásnak is többnyire ítéletet kellett hirdetnie a Júdeában maradt menekülteknek, mert nagyon súlyos bálványimádásba süllyedtek. Isten meg akart kegyelmezni nekik, de ők ragaszkodtak a bűnökhöz, mert így “látszólag” könnyebb volt az életük. Végül Egyiptomban haltak meg. Isten szava így szól: “Vigyázz, nehogy a bűnt válaszd, a nyomorúság (megpróbáltatás, szenvedés) helyett, bár azt jobban szereted!”(Jób 36,21.) Ne válasszuk a bűn ideig-óráig tartó gyönyörűségét, az Isten népével való együtt szenvedés és Krisztus gyalázata helyett. (Zsid. 11,25-26.)
A hamis próféták ennek ellenkezőjét tették és teszik ma is:
Jer, Sir. 2,14.	“Prófétáid hiábavaló látomásokkal ámítottak téged! Nem leplezték le bűnödet, hogy fordítsanak sorsodon. Hanem hiábavaló látomásokkal vezettek félre téged.”
Mit érez Isten?
Pál azt mondta, hogy még egy ember sem gyűlölte a maga testét, hanem táplálja és gondozza. (Ef. 5,29.) Isten kijelentéséből tudjuk, hogy mi Krisztus teste vagyunk és Ő a fej. Jézus és az Atya is így viszonyul a gyülekezethez. Meg akarja tisztítani minden vírustól, kórokozótól és táplálni az Ő Igéjével.
Meg akar minket tisztítani minden büszkeségtől, keserűségtől és (agapé) szeretetével betölteni, hogy ez által tölthessük be a törvény követelését. (ami: az Isteni agapé szeretet 3 szinten megnyilvánuló jelenléte: 1. Isten felé, 2. Önmagunk felé, 3. Az emberek felé)
Minden ilyen bűnt érez a fejünk, Krisztus és ez nagyon fáj neki. Ez arra indítja, hogy cselekedjen az Ő testében, hasonlóan az emberi testben lezajló folyamatokhoz.
“Hacsak el nem veszítjük a Fejünket”
Ahogyan a testünk (törzsünk) nem élhet fej nélkül, úgy Krisztus teste sem élhet Krisztus Jézus, a “FEJ” nélkül.

	Egy ember elveszítheti egyes testrészeit vagy szerveit,
	de ettől függetlenül még életben maradhat.
	Aki azonban “elveszíti” a fejét, az nem marad életben, hanem meghal.

A fejben összpontosul minden létfontosságú irányítóegység, egy vezérlőközpontba rendezve (agy, beszédközpont, központi idegrendszer, érzékszervek, stb.).
Van olyan test, amelyen több fej van, de ez abnormális. Ilyen például a sziámi ikrek esete vagy a bibliában is szereplő többfejű sárkány.
Ha a Gyülekezetnek 1 feje van, a Krisztus, akkor a Test egységben van, de ha több feje van, akkor az a sárkány, amelyik a Jelenések könyvében szerepel.

Párhuzam a szellemi és a látható világ között

Zsid. 11,3.	“Hitünk által értjük meg, hogy a Világmindenséget Isten a kimondott szava által teremtette, és hogy a láthatókat a láthatatlan dolgokból hozta elő.” /Egyszerű fordítás – TBL/
Mindezt, amiről eddig beszéltünk, jól szemlélteti a vírus és a test harca.
A vírusok
•	a vírusok genetikai szinten álló paraziták (élősködők, sejtparaziták),
•	nem sejtes szerkezetűek,
•	RNS vagy DNS nukleinsavat tartalmaznak (csak az egyiket és abból is 1 molekulát),
•	nem képes saját anyagcserére,
•	nem képes növekedni,
•	nem tekinthetők teljes értékű élőlénynek,
•	csakis élő sejtekben képesek megsokszorozódni,
•	a gazdasejten kívül semmilyen életjelenséget nem mutatnak.
A vírusok és a test harca (a folyamat)

1.	A vírus bejut a testbe és megtapad a gazdasejt felszínén. Ez történhet levegő belégzése útján, folyadék-, vagy étel bevitelével, a testnyílásokon vagy a bőrön keresztül, orrnyálkahártyán-, vagy a szem kötőhártyáján keresztül. (Egy vírus, csak akkor tud eredményesen megtámadni egy emberi sejtet, ha annak a felszíne már megsérült, vagyis ha már “rés van a falon”)
2.	A vírus behatol a gazdasejtbe és kiszabadul a nukleinsava. A nukleinsav a maga “információját” mintegy rákényszeríti a gazdasejtre.
Párhuzam: A sátán vírusa a hazugság (“Nem fogtok meghalni, hanem olyanok lesztek, mint Isten.”) A hazugság elfogadása bizalmatlanságot, hitetlenséget eredményez.
Hazugság  »  hazugság elfogadása  »  bizalmatlanság  »  hitetlenség
Ez a vírus nukleinsav információ (hazugság) úgy nyomja el a gazdasejt génjeit, mint ahogy a konkoly a búzát.
Ezért lesz szükség az utolsó ítéletre, mert a gonoszok a hazugsággal lenyomva tartják az igazságot.
3.	A vírusnukleinsav kiszabadulásával mind a vírus, mind a gazdasejt elveszíti a maga önállóságát. (“ketten lesznek egy hússá” – mint a házassági egyesülésben!)
4.	Ettől kezdve egységes vírus(sejt)komplexumot alkotnak.
5.	A “vírussejtgyár” újabb vírusokat hoz létre (szintetizál), vagyis elkezdi sorozatgyártását.

Hasonlóképen azok is, akik rágalmakat, hazugságokat terjesztenek, egységbe kerülnek a vádlás atyjával és fejével, aki maga a sátán és így elveszítik saját “fejüket” aki a Krisztus. (mivel senki sem szolgálhat egy időben két úrnak – Máté 6,24.)
A vírus sorozatgyártása pedig a rágalom és hazugság minél több embernek történő továbbadása.

Isten védelmi vonala a testben: A fehérvérsejtek
A fehérvérsejtek (leukociták)
•	színtelen vérsejtek (fehérek) gyűjtőneve,
•	a fehérvérsejtek leleplezik, felismerik és elpusztítják a testbe jutott vírusokat, kórokozókat,
A fehér a bibliában a szentség és a tisztaság jelképe.
A fehérvérsejtek Isten Igéje, az igazság és a próféták megfelelői a testben.
Zsidók 4,12.	“Mert Isten igéje élő és hatékony, élesebb bármely kétélű kardnál és elhatol a lélek és a szellem, az ízületek és a csontvelők szétválasztásáig, megítélni képes a szív szenvedélyeit (indulatait) és gondolatait.” /Csia Lajos/
Ez egy olyan hadsereg, amely készen áll, hogy mindhalálig védelmezze a testet.
II.Kor.10,3-5.	“Mert ha hús(test)ben járunk is, nem a hús(testi) módszerekkel viselünk harcot. Mert a mi hadászati eszközeink (harcviselésünk fegyverei) nem a hús(test)től valók. Ellenkezőleg! Isten által hatnak és ara képesek, hogy erődítményeket romboljanak le és okoskodásokat bontsanak le, és minden fellegvárat, amely az Istenismeret honfoglalásának (hódító hadjáratának) ellenáll, sőt foglyul ejtenek minden ellenséges (idegen) gondolatot, hogy Krisztusnak engedelmeskedjék. (rabszolgájává legyen)”
	/magyarázó fordítás/
“Mi az erős, Istentől kapott eszközeinket használjuk arra, hogy szétzúzzunk hibbant filozófiákat, és ledöntsük az Isten igazsága ellen emelt korlátokat, hogy minden szabad gondolatot, érzelmet, és indítékot egy Krisztus által formált életvitelben illesszünk össze.” /The message/
“E fegyverek lerombolhatnak minden büszke, Isten-ellenes érvet és minden falat, amely elválasztja az embereket Istentől. E fegyverekkel foglyul ejthetem a lázadókat, és visszahozhatom őket Istenhez, és olyan emberekké változtathatom őket, akiknek szíve vágya, hogy Krisztusnak engedelmeskedjenek. /Living Bible/
“Mert igaz, hogy ebben a világban élünk, de nem úgy harcolunk, ahogyan az emberek szoktak. A mi fegyvereink különböznek a közönséges fegyverektől! Ezekben Isten ereje működik! Le tudunk rombolni velük minden büszke erődítményt, amit az ellenség azért épített, hogy Isten megismerését akadályozza. Igen, lerombolunk minden emberi okoskodást és vitatkozást, és foglyul ejtünk minden gondolatot, hogy engedelmeskedjen a Krisztusnak.” /Egyszerű fordítás – TBL/
“mert harci fegyvereink nem földiek [hús és vér fegyverei], hanem isteni eredetűek és erődítmények lerombolására képesek. [Amennyiben mi] Velük cáfoljuk meg az érveléseket és minden önhittséget, amely [az igaz] Isten ismerete ellen lázad, sőt velük szorítunk ki minden gondolatot a Krisztusnak [a Messiásnak, a Felkentnek] kijáró hódolatra.” /Joyce Meyer – Az értelem küzdőtere c. könyvből/
Egy fehérvérsejtre 600 vörösvértest jut.
Fehérje típusok	Megoszlásuk	Élettartamuk	Feladatuk	
granulociták	neutrofilek	60 %	néhány óra	A csatatéren felfalják az ellenséget. Ezt hívják sejtfalásnak vagy fagocitózisnak.	
	eozinofilek	3 %	néhány óra	A csatatéren felfalják az ellenséget. Ezt hívják sejtfalásnak vagy fagocitózisnak.	
	bazofilek	7 %	néhány óra	Aknához hasonlóak, olyan kémiai anyagot szabadítanak fel, amelyek a betegség leküzdésére hivatott gyulladásos folyamatot váltanak ki.	
limfociták	25 %	1-2 héttől akár 20 évig	Ezek a memóriasejtek. A szervezet immunitásáért felelnek.	
monociták	5 %	néhány óra	Nagy szerepük van az antigének felismerésében és az immunválasz kialakításában.	

Limfociták: ők felelnek az immunitásért. Ha már találkoztak azzal a bizonyos vírussal, akkor ugyanazokat az antitesteket fogják termelni (a “B” limfociták) és így ellenállóvá válik a szervezet.
Két fajtájuk létezik:	1. “T” limfocita – ölő, elnyomó és segítő (3 féle feladatra)
	2. “B” limfocita – antitesttermelő.
Ha a szellemi párhuzamot nézzük, akkor az “antitest(termelés)” megfelelője Isten igéje, amellyel szembe lehet szállni egy bizonyos hazugság (vírus) ellen. Jézus is így tette, amikor a sátán megkísértette 3 hazugsággal a pusztában. (Máté 4,1-11.; Márk 1,12-13.; Luk. 4,1-13.) Isten Igéjével, vagyis az Igazsággal ellene támadt a hazugságnak és legyőzte a sátánt. Mert az Igazság megsemmisíti a hazugságot. A Szent Szellem kenete elpusztítja a vírusokat, baktériumokat és kórokozókat, mind a látható, mind pedig a szellemvilágban.
Lássunk erre egy példát John Graham Lake életéből:
A járvány
“Amikor a csoport 1910 januárjában partot ért, Dél-Afrika egyes vidékein valami borzalmas járvány dúlt. Alig egy hónap alatt a teljes lakosság negyede elpusztult. A nyavalya olyan fertőző volt, hogy a kormány 1.000 dollárt ajánlott fel mindenkinek, aki hajlandó volt betegeket ápolni. Lake és munkatársai elmentek segíteni – ingyenesen. Társaival behatolt a házakba, hogy kihozzák és eltemessék a holttesteket. Ám őt magát a kór legapróbb tünete is elkerülte.
A rettenetes csapás tetőpontján egy doktor magához hivatta, és megkérdezte őt:
“Hogyan védekezik a betegség ellen? Valami titka csak van?”
Lake válasza így hangzott:
“Testvérem, ez a titok nem más, mint az ÉLET SZELLEMÉNEK TÖRVÉNYE Krisztus Jézusban. Hiszek abban, hogy mindaddig, amíg lelkemben az élő Istenhez kapcsolódom, s ez által az Ő Szelleme szabadon áradhat lelkembe és testembe, semmiféle csíra sem ragadhat hozzám, mert Isten Szelleme megöli.”
Ezután Lake felajánlotta a doktornak, hogy végezzen el egy kísérletet rajta. Arra kérte, hogy vegyen váladékot a járvány egyik áldozatának tüdejéből, és vizsgálja meg mikroszkóp alatt. Az orvos így is tett, és milliószám nyüzsgő eleven baktériumokat látott. Ekkor Lake azzal a kijelentéssel döbbentette meg a jelenlevőket, hogy a csírák azonnal elpusztulnak, mihelyt a doktor a kezére keni a halálos nedvet.
A doktor eleget tett a kérésnek, és valóban úgy találta, hogy az élősködő sejtek nyomban elhaltak Lake kezén. A kísérlet szemtanúi földbegyökerezett lábbal hallgatták, amint dicsőséget adott Istennek, és megmagyarázta a jelenséget:
“Most újra vigyék fel a bacilusokat a kezemre, és nézzék meg a mikroszkóp alatt, hogy mi történik velük. Azonnal elpusztulnak; egy sem maradhat életben.”
Ugyanez az erő folyamatosan áradt a betegek testébe Lake kezén keresztül; és tömegek számára hozott gyógyulást, mert “Isten villámcsapása” valósággal felrobbantott minden kórságot.”
Keresztény életünkben is ellenállóvá kell válnunk a bűnnel szemben.
Jakab 4,7.	“Engedelmeskedjetek Istennek és álljatok ellene a Sátánnak, és ő elfut tőletek.”
A fehérvérsejt hadsereg szakemberekből álló hivatásos gárda. A hadsereg egyik fele a vérben-, a másik fele pedig a szövetekben őrjáratozik és ellenőrzi a rendet. Nagyon mozgékonyak, bármilyen résen átmennek, mivel “amőboid” mozgással változtatják helyüket.
Amikor rátalálnak a vírusokra, kórokozókra, akkor körülzárják (körülölelik) és bekebelezik, így zárva el őket az egészséges sejtektől.
Hasonlóképen kell tennünk nekünk is, ha a sátán gyilkos vírusaival: a vádlásokkal és rágalmakkal találkozunk. A bűnöket el kell távolítanunk a “testből”, de ha a bűn megfertőzött egy “élő sejtet” (élő követ), akkor külön kell tőle választanunk Isten kétélű kardjával, az Igével, mert csak ez elég éles ahhoz, hogy ezt pontosan elvégezze. Mindent meg kell tennünk ahhoz, hogy megmentsük a vírussal megfertőzött sejtet (testvért), még az életünk (lelkünk) árán is, de nem az ő akarata ellenére, mert ez az igazi agapé szeretet. (De Isten Szellemének vezetésével – így tesznek a fehérvérsejtek is)
Pál azt mondja a férjeknek: “úgy szeressük feleségünket, ahogy Jézus szerette az eklézsiát (egyházat) és az életét adta érte. Mi is így szeressük testvéreinket, akik Istentől születtek Szellem által. (Efezus 5,25.)
Aki felfedi más bűnét legkevesebb 3 személynek árt:
1.	Önmagának,
2.	A bűn elkövetőjének,
3.	És annak, akinek elmondja.

Vida Sándor	“Ha testvéred ellen beszélsz, sosem marad következmény nélkül,
	leprás leszel.” (IV. Mózes 12,)

Hogyan védekezzünk? Mit tegyünk, ha valaki ellen panaszunk van?
Jer. Sir. 2,19.	“Kelj föl, jajgass az éjszakában, az őrködés kezdetén! Öntsd ki szívedet, mint a vizet, az Úr színe előtt! Emeld fel hozzá kezeidet gyermekeid életéért, akik elaléltak az éhségtől minden utcasarkon.” (lásd még: I. Sámuel 7,6.)
Zsolt. 62,9.	“Bízzatok benne mindenkor, ti népek, öntsétek ki előtte szíveteket, Isten a mi oltalmunk!”
Zsolt. 142,3.	“Hangosan kiáltok az Úrhoz, hangosan könyörgök az Úrhoz. Kiöntöm előtte panaszomat, elmondom neki nyomorúságomat.”
	 142,4.	“Amikor elborul bennem szellemem, te akkor is ismered utamat.” /IMIT biblia/
Filippi 4,6.	“Semmi gondot ne hordozzatok. Ellenkezőleg. Kéréseiteket minden imádságotokban hálaadásotokkal együtt ismerje meg az Isten.”
	4,7.	“Istennek békessége azután, mely minden értelmet felülmúl, meg fogja őrizni szíveteket és gondolataitokat a Krisztus Jézusban.” /Csia Lajos/
Ehhez a témához sorolhatjuk még Dávid egyik “átok” Zsoltárát is (69.), aminek semmi köze nincs az átokhoz, mert Dávid Isten előtt önti ki a szívében lévő keserűséget, gonosz gondolatokat. Sokszor emberek “nyakába” öntjük a szívünkben lévő keserű és vádló gondolatokat, ezzel megterhelve embertársainkat. Miután kiöntjük Isten előtt szívünket, akkor Ő betölti azt Békességével és Szent Szellemén keresztül agapé szeretetével. (Róma 5,5.) Ez az érzelmi gyógyulásnak a kulcsa. Amikor meghagyjuk a szívünkben a bűnös gondolatokat, akkor az vonzani fogja a démonokat, úgy, mint a dinnyelé a darazsakat, és elkezdenek kínozni minket. Az érzelmünk olyan mint egy edény, ami ha megtelik, túlcsordul a szíven keresztül a szájon át. Nagyjából egy napi adag fér el benne, ezért mondja az ige:
Efezus 4,26.	“Ha felháborodtok is, ne vétkezzetek, a nap le ne menjen bosszankodásotokon!”
Efezus 4,27.	“Se helyet ne adjatok a Vádlónak!” /Csia Lajos/
Lássuk még a minket megsebző gonoszságok ellenszerét:
Máté 5,43.	“Hallottátok, hogy azt mondták: Szeresd felebarátodat, gyűlöld ellenségedet!”
	5,44.	“De én azt mondom nektek: Szeressétek ellenségeiteket, imádkozzatok üldözőitekért,
	5,45.	“hogy mennybéli Atyátok fiaivá lehessetek, mert Ő napját rosszakra és jókra is felhozza, esőt ád igazságosoknak is, hamisaknak is.” /Csia Lajos/
Egy szóval: szeressünk! (lásd még: Lukács 6,27-36., Máté 7,12.; I. Korintus 13,4-8.13.)
A nyelv bűnei
A nyelv olyan testünknek, mint a hajónak a kormánylapát, az egész testünket irányítja, valamilyen irányba vezeti. (Jakab 3,3-5.)
Igék: Jakab 3,1-12.
Jakab 3,2.	“aki beszédében nem vétkezik (nyelve nem botlik meg), az tökéletes férfi, féken tudja tartani az egész testét.”
Az emberi nyelv alaptulajdonságai (a bűn miatt):
Jakab 3,5.	“…milyen kicsi testrész, mégis nagy dolgokkal dicsekszik,”
Jakab 3,6.	“…a nyelv is tűz, a gonoszság egész világa, egész testünket beszennyezi, lángra gyújtja az élet körforgását, míg magát a gyehenna gyújtja lángra.”
Jakab 3,8.	“…fékezhetetlenül gonosz, telve halálthozó méreggel.”
Jakab 3,9.	“ezzel átkozzuk az Isten hasonmására teremtett embereket,”
Péld. 18,21.	“Élet és halál van a nyelv kezében (jad lásón), amelyiket szereti az ember, annak gyümölcsét eszi.”
A kimondott szónak teremtő ereje van!
Dr. David Yonggi Cho mondta el az alábbi történetet:
“Egyszer (Dél-)Korea egyik vezető idegsebészével reggeliztem együtt, aki az agy működésével kapcsolatos különféle orvosi felfedezésekről tájékoztatott.”
Megkérdezte: “Dr. Cho, tudja Ön, hogy az agyban lévő beszédközpont uralja a test összes idegpályáját? Önök lelkészek valódi hatalommal rendelkeznek, mert az ideggyógyászat legújabb felfedezései szerint az agyban lévő beszédközpontnak teljhatalma van az összes többi ideg felett.”
“Erre elnevettem magam és azt mondtam: Én ezt már jó ideje tudom.”
“Honnan tudja? – Kérdezte, hiszem az ideggyógyászat számára ez új felfedezés.”
“Azt válaszoltam, hogy Dr. Jakab (apostol)-tól hallottam mindezt.”
“Ki ez a Dr. Jakab?” – kérdezte
“A bibliai idők híres doktora volt, csaknem kétezer évvel ezelőtt.” – válaszoltam
“És könyvében Dr. Jakab világosan meghatározza a nyelv és a beszédközpont tevékenységét és jelentőségét.” Az idegsebész teljesen el volt ámulva.
“Valóban tanít erről a biblia?”
“Igen.” – válaszoltam.
“A nyelv testünk legkisebb tagja, de az egész testet irányítja.”
Ezután az idegsebész elkezdte kifejteni a felfedezéseiket. Azt mondta, a beszédközpontnak olyan hatalma van az egész test fölött, hogy az ember egyszerűen a beszéde által irányíthatja a testét, és tetszés szerint ráveheti bármire. Azt mondta: “Ha valaki egyre azt hajtogatja: “Én egyre gyengébb leszek” – az összes idegpálya rögtön megkapja ezt az üzenetet, és mind azt mondja: “Ó, készüljünk föl az elgyengülésre, mert utasítást kaptunk a kommunikációs központunkból, hogy nekünk el kell gyengülnünk.” Azok után, természetes rendjüknek megfelelően, egymás után átállítják az állapotukat a gyengeségre. Ha valaki azt mondja: “Sajnos, nekem nincs meg rá a képességem. Én nem tudom ellátni ezt a munkát.” – akkor valamennyi idegpálya elkezdi hangoztatni ugyanazt. “Igen” – válaszolnak rá –, “a központi idegrendszertől azt a rendelkezést kaptuk, hogy nekünk nincs meg erre a képességünk, hagyjunk fel minden igyekezettel arra, hogy kifejlesszünk bármilyen képességet vagy jártasságot. Fel kell készülnünk arra, hogy egy tehetetlen személynek legyünk az alkotórészei.” Ha valaki azt hajtogatja: “Én nagyon öreg vagyok. Olyan öreg vagyok, olyan fáradt, és semmit sem tudok elvégezni.” – akkor a beszéd központi irányítószerve azonnal reagál, és ennek megfelelő utasításokat bocsát ki. Az idegek válaszolnak rá: “Igen, mi öregek vagyunk. Készen vagyunk arra, hogy eltemessenek. Készüljünk fel tehát az elporladásra.” Ha valaki állandóan azt hajtogatja, hogy megöregedett, az a személy hamarosan meghal.” Az idegsebész azzal folytatta: “Az embernek sohasem kellene nyugdíjba mennie. Amint egy személy nyugdíjba megy, elkezdi mondogatni önmagának: “Én már nyugdíjas vagyok.” – és az összes idegpálya azzal reagál erre, hogy lecsökkenti a tevékenységét, és felkészül a közelgő halálra.”
Ahogy a hajólapát nem lehet irányítás nélkül, ugyanúgy a nyelvünket is irányítja valaki (valami).
A hajólapátot a hajókormány (kormánykerék) irányítja, míg a nyelvünket – a testünk lapátját – a szívünk irányítja.
Ezért mondja Salamon:
Péld. 4,23.	“minden féltve őrzött kincsnél jobban őrizd a szívedet, mert abból indul ki az élet.”
Jézus mondja:
Máté 15,11.	“Nem az teszi tisztátalanná az embert, ami bemegy a száján, hanem ami kijön a szájából, az teszi tisztátalanná az embert.”
Máté 15,17.	“…ami bemegy a szájon a gyomorba jut és az árnyékszékbe kerül.”
	15,18.	“Ami azonban kijön a szájból, az a szívből származik és az teszi tisztátalanná az embert.”
	15,19.	“Mert a szívből származnak a gonosz gondolatok, gyilkosságok, házasságtörések, paráznaságok (prostitúció, homoszexualitás, leszbikusság), lopások, hamis tanúskodások, istenkáromlások.”
	15,20.	“Ezek teszik tisztátalanná az embert. De az, hogy mosdatlan kézzel eszik, nem teszi tisztátalanná az embert.”
Lukács 6,45.	“A jó ember szíve jó kincseiből hoz elő jót, és a gonosz ember a gonoszból hozza elő a gonoszt. Mert amivel csordultig van a szív, azt szólja a száj.”
Máté 12,34.	“Viperák fajzata! Hogyan szólhatnátok jót gonosz létetekre?”
	12,35.	“Mert amivel csordultig van a szív, azt szólja száj.”
	12,36.	“…De mondom nektek, hogy minden haszontalan szóról, amelyet kimondanak az emberek, számot fognak adni az ítélet napján.”
	12,37.	“Mert szavaid alapján mentenek fel, és szavaid alapján ítélnek el téged.”
Ha a szív a kormánykerék, akkor ki a kormányos?
A kormányos a tudatos “ÉN”-ünk, akit két “Én” befolyásolhat:
1.	Az óember:	- aki “lelki”, bűntől megromlott és keresztre lett feszítve (nálam is így van?)
2.	És az újember:	- aki “szellemi”, Krisztus képére megújul napról-napra
Ez a két “Én” olyan, mint egy ikerpár, akik külön lettek egymástól választva. Mindkettő a lelkünkben lakik. (ha már újjászülettünk, víztől és Szellemtől)
Az óember: ő a hús(test) kívánságát akarja megtenni, ellenáll Isten akaratának és törvényének, hiszen nem is tud neki engedelmeskedni. Ellenáll a Szent Szellemnek és saját szellemünknek, összenőtt a porhoz tapadó hús(testünkkel). Ő az Ádámtól nemzett (született) hús(testi), aki nem örökölheti Isten királyságát (hús és vér). Ő az utolsó Ádám (I. Kor. 15,45.), akit a kereszten kivégeztek Krisztusban, majd eltemették. Az óember a keresztet kapta és meg kell feszíteni. Ide tartozik még a “külső emberünk“, aki nem azonos az előbb említett óemberrel. Az ó-, és újember időbeli metszetet, míg a külső-, és belső ember térbeli metszetet ad. Nem szabad ezeket a fogalmakat összekevernünk.
Az újember: ő a másik, nem hús(test)től született, hanem Szellemtől, Isten Igéjén keresztül. Összenőtt a szellemünkkel és Isten Szelleme lakik benne. Szellem szerint jár és Isten királyságát fogja örökölni. Ő a Krisztusi (keresztény) ember, a második ember (I. Kor. 15,47.). Ő Isten örököse, aki örökölni fogja a földet, Isten királyságát, örök életet és a teljes üdvösséget. Ő a Krisztussal feltámadt és Szent Szellemmel teljes ember, akit Isten vezet.
A jobbik eset az, ha az újemberünk kormányozza a szívünket, mert akkor Isten Szelleme irányít minket, a szellemünkön keresztül. Ilyenkor az akaratunk, (aki) ami valójában dönt és irányít, Istennek van alárendelve és a testünk is neki engedelmeskedik, mint az igazság fegyvere és a Szent Szellem temploma.
A rosszabbik eset, ha az óemberünk irányít, akit kívülről manipulál és befolyásol a sátán. Ilyenkor az akaratunk le van uralva, esetleg nem is ő irányít, hanem az értelmünk, vagy az érzelmünk.
Hogy az óember ne kormányozhassa szívünkön keresztül életünk hajóját (testünket) a nyelvünkkel, keresztre kell feszíteni, mint Isten ellen lázadót és át kell venni a hajó irányítását, vagyis inkább átadni Krisztus földi helytartójának: a Szent Szellemnek. Az óembert “hűvösre” kell tenni, el kell temetni a hajónk “gyomrába”, nehogy még egyszer a kezébe kaparintsa a hajónkat, mert akkor a hit tengerén biztosan hajótörést szenvedünk, mivel nem tud szellemi dolgokban megfelelően tájékozódni, mert földi módon gondolkozik. Mivel látása szerint jár, nem pedig hitben. Isten pedig azt mondta, hogy: “Az én kegyesem pedig hitből fog élni.” (Hab. 2,4.; Róma 1,17.; Galata 3,1.; Zsid. 10,38-39.) “Mert hitben járunk, nem pedig látásunk szerint!” (II. Korintus 5,7.)
Hasonlók ők Ézsaú és Jákób ikerpárhoz.
Jákób a szellemi javakra vágyott az elsőszülöttségi jogon keresztül, míg Ézsaú eladta szellemi javait földi “kincsekért” cserébe. Ebből látszott, hogy mire irányul a szíve: “ahol a te kincsed, ott lesz a te szíved is”. Mivel a kincse csak a földi dolgokra nézett, ezért a szíve is távol volt Istentől. Szeretett vadászni, gyilkolni és enni.
Jákóbból (neve csalót jelent) Izráel lett (Istennel együtt kormányzó), amikor találkozott Istennel Peniélben (ami Isten arcát jelenti). /I. Mózes 32,23-33./
Ézsaúból pedig Edom, ami az Ádám (Adama) játékos szófordulata. Ő felelt meg az Ádámi porból, földből vett embernek. Az Ézsaú “vörös”-et jelent, az Edom (Ádám) pedig “vörös agyagból gyúrt”-at. Ha a lencse is vörös volt, akkor ez jól szimbolizálja a porhoz (földhöz) tapadó (ragadt) lelket, ami majd a világ porával együtt a tűz martaléka lesz és megsemmisül. Ézsaút Isten gyűlölte. (Mal. 1,34.)
Jákób (vagyis Izráel), akit Isten szeretett (Mal. 1,2.) be fog menni Isten királyságába, ami Krisztus 1000 éven át tartó földi uralkodása, és vele együtt fog uralkodni. Aki bűnösnek vallja magát, mint Jákób Isten előtt (mivel a neve csalót jelent) és Jézust igaznak, és hiszi, hogy Jézus a Krisztus, az egyedüli Isten egyszülött Fia, az üdvözül.
Az óember nem tud szívből hinni, csak félni.
A Zsidókhoz írt levél 3. fejezetének 12. versszaka beszél a gonosz szívről:
Zsid. 3,12.	“Vigyázzatok testvéreim, hogy valamelyikőtökben valamikor gonosz szív ne legyen, olyan, mely elpártol az élő Istentől.”
Gonosz szív:	görögül » kardia ponéra
Ezt a két görög szót lehetne úgy is fordítani, hogy a “boldogtalanság túláradása a szívből” a szánkon vagy a testünkön keresztül (cselekedetekben).
Ha jobban belegondolunk, akkor láthatjuk, hogy a boldogtalan emberek követik el a legtöbb gonoszságot és vigyáznunk kell, hogy a szívünk nehogy megkeseredjen, boldogtalanná váljon.
A boldog emberek nem követnek el gonoszságot, mert a szívükből öröm, békesség és szeretet csordul túl (mivel lágy szívük van), így erről beszélnek.
A nyelv “kezébe” a Szellem kardja való, ami Isten igéje. (Efézus 6,17-18.) Ezt kell gyakran forgatni (de nem a levegőbe vagdosni) imádságban, könyörgésben, közbenjárásban a Szent Szellem vezetésével.
Különösen fontos az is, hogy Isten a szívünket csak akkor tudja kormányozni, ha már hallóvá lett és felismerjük vele az Ő hangját.

Hogyan válik a szívünk hallóvá? Az újjászületés által!
Új szívet kapunk Istentől a régi kőszív helyett, ami süket, mint a nagyágyú. Új hússzívet ad, ami lágy és érzékeny. Ebbe az új szívbe írja be Isten az Ő törvényét.
Új szellemet kapunk Istentől. Isten Szellem és a szellemünkkel tudunk vele kommunikálni. Olyan “szervünk” ez, mint az adó-vevő készülék. Ennek a hangoló-, beállítógombja a mi szívünk. A szívünkkel állítjuk be a mennyei adó “frekvenciáját”.
Zsolt. 40,7.	“Véresáldozatban és ételáldozatban nem telik kedved, nyitott (halló) füleket adtál (vájtál) nekem.”
Ezt a munkát Isten igéje végzi el bennünk a Szent Szellemmel karöltve.
Róma 10,17.	“A hit tehát az ige hallásából támad, a hallás pedig, a Krisztus kijelentésén (rhéma) át.”
A próféták Izráelt egy süket és megkérgesedett szívű emberhez hasonlították.
Ézsaiás 55,10.	“Ahogy az eső és a hó lehull az égből…,”
	11.	“ilyen lesz az én igém (rhéma) is, ami számból kijön: nem tér vissza hozzám üresen, hanem véghezviszi, amit akarok, eléri célját, amiért küldtem.”
V. Mózes 8,3.	“Nem csak kenyérrel él az ember, hanem minden kijelentéssel (rhéma), ami Isten szájából származik.”
A szívet Isten igéjével lehet megerősíteni, és még a kegyelemmel.
Be kell tölteni Isten Szellemének és Isten szeretetének (agapé) is.
V. Mózes 32,46-47.	“Az ige életet ad nekünk…”
Jézus is mondja: “aki nem eszi az én húsomat, abban nincs élet.” (itt az Igéről beszél)
Isten az utolsó időkben Igéje utáni éhséget bocsát a földre.

Hogyan születhetünk “újonnan”, vagy pontosabban: felülről?
Mária esete: Lukács 1,26-38.
“A hatodik hónapban azután az Isten Galileának egyik városában, melynek neve Názáret, elküldte Gábriel angyalt egy szűzhöz, aki egy – a Dávid házából való – József nevű férfinak volt a jegyese. A szűz neve Mária volt. Bement hozzá az angyal és megszólította: “Örülj, kegyelembe fogadott, az Úr van veled.” A leányt azonban megzavarta a szó, de amíg fontolgatta, hogy honnan eredhet a köszöntés, az angyal így szólt hozzá: “Ne félj, Mária, hiszen kegyelmet találtál az Istennél. Lásd, méhedben foganni fogsz, fiat szülsz, és azt Jézus névvel fogod nevezni. Nagy lesz Ő, a Magasságos Fiának nevezik majd, s az Úr, az Isten, neki adja atyjának, Dávidnak a trónját, úgyhogy örök korokon át fog Jákób házán uralkodni, s királyságának nem lesz vége.” “Hogy lehet ez meg – kérdezte Mária az angyaltól – miután én férfit nem ismerek?” “A Szent Szellem száll reád – felelte neki az angyal –, a Magasságosnak hatalma fogja rád vetni árnyékát, ezért szentnek fogják nevezni szülöttedet, Isten Fiának. Lásd, rokonod, Erzsébet maga is fiúval terhes öregségében és most már hatodik hónapjában van az, akit meddőnek neveztek. Mert nincs olyan dolog, amely Istennél lehetetlen volna.” “Itt van az Úr rabszolgálója – szólt erre Mária. Ahogy mondtad, úgy történjék velem.” Ezzel az angyal eltávozott tőle.”
Elsőként Isten megszólítja az embert és elmondja neki, hogy mit szeretne az életében elvégezni. Itt Mária nem értette, hogyan történhet vele ilyen, hiszen ez lehetetlen. (ezt nem mondta ki szó szerint, de a szavai ezt tükrözték). Erre az angyal kedvesen elmagyarázza neki. Biztos, hogy most sem tudta felfogni Isten nagyszerű dolgait, mégis azt mondja: “legyen a te szavad szerint” és ekkor fogant meg benne Jézus hit által.
Nagyon fontos megjegyeznünk, hogy először van a hit és azután a megértés. Nem pedig fordítva. Mi is így születünk “felülről”, hogy halljuk Krisztus beszédét, az Isten Igéjét és ez hallóvá teszi a szívünket és hitet hoz létre, amit ha szavunkkal megvallunk, akkor üdvösséget nyerünk.
Ahogyan a bölcs ember halláson alapuló szómegértése a fültől kiindulva egész testének közérzetét megváltoztatja, ugyanúgy határozza meg a hallás az ember egész viselkedését és szinte a sorsát is.
Salamon bölcsességének ezért alapvető ismertetőjele, hogy a “halló szívért” történő könyörgést fontosabbnak tartja, mint a hosszú életet, gazdagságot, győzelmet és dicsőséget.
Ezért kívánnunk kell a bölcsességet, tartsuk a legértékesebbnek, igazi kincsnek. (Péld. 1-9. fejezet + Jakab 1,5-8.)

A Szent Szellem keresztség jelentősége
A Szent Szellem Pünkösd napján lett kitöltve a Jézus Krisztusban hívő tanítványokra, Jeruzsálemben. Azt olvassuk, hogy tüzes nyelvek (glóssza – 1100) jelentek meg fölöttük és mindegyikükre leszállt egy, ezután mindannyian betöltekeztek Szent Szellemmel és elkezdtek nyelveken szólni, mégpedig Isten nagyságos dolgait hirdetve. (Apcs. 2,1-21.)
Nem véletlen, hogy a Szent Szellem keresztség biztos jele a nyelveken szólás, még akkor is, ha ezt némely teológia tagadja. (Apcs. 2,3-4.; 10,44.46; 19,6.) Nem sokkal ezelőtt beszéltünk arról, hogy a testünket és életünket a nyelvünk, beszédünk irányítja: “ Amit mond az ember, annak gyümölcséből fog jóllakni a teste, és amit a beszéde terem, azzal kell jól laknia.” (Péld. 18,20.) Pontosan ez az az ok, amiért isten először a nyelvünket akarja birtokba venni, hogy az Ő áldása átáradhasson belénk és más emberek életébe is. A nyelveken való imádkozással saját magunkat építjük, ha meg is magyarázzuk, akkor már a gyülekezetet is, akárcsak a prófétálással. (I. Kor 14,1-5.)
Lássunk 2 példát a tüzes nyelvről:
Ézsaiás 6,5.	“Jaj nekem! Elvesztem, mert tisztátalan ajkú vagyok, és tisztátalan ajkú nép között lakom. Hiszen a Királyt, a Seregek Urát látták a szemeim!”
	 6,6.	“És hozzám repült az egyik szeráf, kezében parázs volt, amelyet fogóval vett le az oltárról.”
	 6,7.	“Számhoz érintette, és ezt mondta: Íme ez megérintette ajkadat, bűnöd el van véve, vétked meg van bocsátva.”
Itt mondható el Dávid imádsága: “Boldog, akinek hűtlensége megbocsáttatott, vétke eltöröltetett. Boldog az az ember, akinek az Úr nem rója fel bűnét, nincs lelkében álnokság.” (Zsolt. 32,1-2.)
Luk. 16,23.	“Amint ez (a gazdag) a pokolban kínok között gyötrődve felemelte a tekintetét, látta távolról Ábrahámot és kebelén Lázárt (a koldust).”		
	16,24.	“Ekkor felkiáltott: Atyám, Ábrahám, könyörülj rajtam, és küld el Lázárt, hogy ujja hegyét mártsa vízbe, és hűsítse meg a nyelvemet, mert igen gyötrődöm e lángban.”
Látjuk, hogy a nyelv igen tud gyötrődni a pokol lángjában (a gazdag esete), de meg is tud tisztulni Isten tüzes parazsától (Ézsaiás esete).
A Szent Szellem keresztség célja, hogy mennyei erővel legyünk felruházva a Jézusról való tanúskodáshoz és hogy tanítványokká tudjuk tenni a népeket. (Máté 28,19-20; Márk 16,17.)
Az evangélium hirdetése a nyelvünkkel történik, ezért ez a legfontosabb “munkaeszközünk” a szolgálatban.
Kívánom, hogy minden testvérem telve legyen folyamatosan Isten Szellemével és a szívünk és nyelvünk meg legyen szentelve, hogy életünk hajóját Isten kikötőjébe kormányozhassuk, mindazokkal az emberekkel együtt, akiket Isten kihívott a világból és a bűnből!

Ámen!

BIBLIOGRÁFIA

Keresztyén Bibliai Lexikon I.-II. – Kálvin Kiadó – Budapest – 1993
Bibliai Nevek és Fogalmak – Primó / Evangéliumi Kiadó – 1988
Vida Sándor: Újszövetségi Szentírás – VikArt Bt. – 1993
Csia Lajos: A puszta létnél többet… /Az Újtestamentum – Univerzális Bibliaiskola – 1978 – 1. kiadás
Károli Gáspár: Szent Biblia – Kálvin Kiadó
Biblia – Magyar Bibliatársulat – Kálvin Kiadó – Budapest – 1995
Ó és Újszövetségi Szentírás – a Neovulgáta alapján – Szent Jeromos Bibliatársulat – 1999
Újszövetség – Egyszerű (magyar nyelvű) fordítás – World Bible Translation Center – 2003
Dr. Hertz J.H.: Mózes öt könyve és a haftárák I.-V. – Akadémia Kiadó – Budapest – 1984
IMIT Biblia – Makkabi Kiadó – Budapest – 1997
Dr. Frenkel Bernát: Szentírás a család és az iskola részére I.-IV. – A szerkesztő kiadása – Budapest
Barbara Aland /Kurt Aland…: The Greek New Testament – Fourth Revised Edition – Deutsche Bibelgesellschaft / United Bible Societies – 1994
Természettudományi Kisenciklopédia – 2. átdolgozott kiadás – Gondolat Kiadó – Budapest – 1983
Az Emberi test – teljes áttekintés a szervezetünk felépítéséről és működéséről – Medicina Könyvkiadó – Budapest – 1998
Baranyi József: Konkordancia a Károli Bibliához – Veritas Kiadó – Budapest – 1995
Balázs Károly: Újszövetségi Szómutató Szótár – Logos Kiadó – Budapest – 1998 (minden görög szövegutalás innen származik; a szótári alakokat és a sorszámokat a zárójeleken belül tüntettem fel)
Csia Lajos: A Római levél, s egy kísérlet a benne levő fogalmak megmagyarázására – A Magyar Evangéliumi Szövetség kiadása – Budapest – 1939
Csia Lajos: Az Óember és az Újember, bibliai lélektani kérdések – “Jövő” Nyomda – Budapest
Egy csodálatos felfedezés – Traktátus Dr. Stovell megtéréséről
Rick Joyner: Krisztus Ítélőszéke előtt – Reménység Ajtaja Alapítvány – Budapest – 1997
Paul Yonggi Cho: Negyedik dimenzió – Hit Gyülekezete – Budapest – 1988
John G. (Graham) Lake: Kalandozások Istennel – Amana 7 Kiadó – Budapest – 2002
Roberts Liardon: A hit emberei – A Hit Gyülekezete – Budapest – 1996
Hans Walter Wolff: Az Ószövetség antropológiája – Harmat Kiadó /PRTA – Budapest – 2001
Országh – Magay – Futász – Kövecses: Angol – Magyar Kéziszótár – Akadémia Kiadó – Budapest – 2001 – 2. kiadás
Varga Zsigmond: Bibliai görög olvasó és gyakorlókönyv – Kálvin Kiadó – Budapest – 1995
Jack Frost: A “Keserű gyökér” erődítmények feltárása – Shiloh Place Ministries – 2001 (jegyzet)
Dutch Sheets: Közbenjáró imádság – Bibliaiskolai jegyzet
Garth Lean: A tűzből kikapott üszök, John Wesley élete – Magyarországi Metodista Egyház
C.H. Spurgeon: Mindig időszerű gondolatok – Evangéliumi Kiadó – Budapest – 2002
Vida Sándor: Morzsák az élet kenyeréből – Evangéliumi Kiadó – Budapest – 2002
Weboldal: www.istenkereso.hu

FÜGGELÉK I.
Dr. Stovell bizonysága

Dr. Stovell az Amerikai Egyesült Államok közismert atomkutató tudósa volt. Új módszereket dolgozott ki a tudományos munkáinak végzéséhez. Kutatói munkásságának eredménye oly nagy hatással volt rá, hogy megváltoztatta életfelfogását. Ő maga így nyilatkozik erről:
“Meggyőződésem alapján ateista voltam. Istent csak azok fantázia tárgyának tartottam, akik hittek benne. Tudományos kísérleteim végzése során az emberi agy működését vizsgáltam meg munkatársaimmal. Megdöbbentő megállapítás volt számomra, hogy az emberi agy egy rádió adóállomáshoz hasonló működést mutat ki. A belőle kisugárzott hullámok hossza különböző lehet, mint egy skálát képezve elhatárolhatók egymástól.
A továbbiakban igen érdekelt bennünket egy haldokló egyén agyműködése. A kísérlethez úgy adódott az alkalom, hogy egy Istenben hívő idősebb nő közelében hajthattuk végre. A haldoklónak sejtelme sem volt róla, hogy a szomszéd szobában a kísérlethez szükséges mérőműszerek fel vannak állítva. Munkatársaim – négy kiváló tudós –, és én nagy izgalommal vártuk a kísérlet kimenetelét. Közülünk senki sem hitt Istenben, talán én voltam a legmegrögzöttebb ateista. A felállított műszereink között foglalt helyet egy olyan készülék, amelyik a haldokló gondolatainak erősségét mérte. Ez a műszer olyan számlappal volt ellátva, hogy mindkét irányba 500 egységet tudott mérni. Ezen műszerrel egy, ezt megelőző esetben egy igen erős rádióadó kisugárzásának erősségét 9 egységre állapítottuk meg.
Amint a már említett vizsgálati egyén halála közeledett, Istennek adott hálát és köszönetet. Áldásért fohászkodott és bűneinek bocsánatát kérte Jézus Krisztus kifolyt vére által. Örömtől sugárzott az arca, mert már csak néhány perc választotta el az örökkévalóság jobb világától.
A szomszéd szobában ülve teljesen elragadta figyelmünket ez az élmény, úgy hogy teljesen megfeledkeztünk műszereinkről. A meghatottságtól könny ült szemünkben. Gongütés törte meg e pillanatban az igézetet. A műszer mutatója a végső pontig kilendült. Alig tudtunk hinni szemeinknek, a mutató az 500. egységnél állt a pozitív irányban. Tovább is emelkedett volna még, de erre nem volt lehetősége! A meglepődés pillanatában összenéztünk. Az emberiség történetében ez volt az első eset, hogy embertől származó ima és annak erőssége mérve lett. A mérés szerint ÖTVENÖTSZÖR volt erősebb a mért rádióadóénál.
Az egész ateista világszemléletem és beállítottságom ezen kísérletem folytán összeomlott bennem.
Egy bizonyos idő eltelte után úgy határoztunk, hogy a fenti kísérletet megismételjük egy olyan haldokló egyénnel, akiről határozottan tudjuk, hogy ateista. Műszereink felállítása után arra kértük az ápolónőt, hogy beszélgessen a haldoklóval. A beszélgetés folyamán a megfigyelés alá vett egyén kijelentette, hogy sem embernek, sem Istennek nem hisz. A műszerünk mutatója egyidejűleg az ellenkező irányba kezdett el haladni, és amint a haldokló mindent elátkozott, megszólalt a gong, a mínusz 500. egységnél. Ezen módon tudtuk a gonosz és átkos gondolatok erősségét mérni.
Ekkor a következő meggyőződésre jutottam: ha mi tudományos alapon az Istenben való hitet, vagyis a hit által kisugárzott hullámok erősségét, az ima erejét mérni tudjuk, és egyidejűleg a gonosz gondolatok erősségét is mérni tudjuk, akkor Istennek is lehetséges, hogy gondolatainkat ismerje.
Mind ezen tények megállapítása után szemtől – szemben találtam magam a mindent tudó és mindent látó Istennel. Az ateista világnézet teljesen összeomlott bennem. Az abszolút igazság által meggyőzve, lehetetlen volt számomra továbbra is Istent tagadni. Elfogadtam Istent és az Ő szent fiát, Jézust az én személyes megváltómnak.”
/Ezen megtérés 1953 július 12.-én történt/

FÜGGELÉK II.
John Graham Lake bizonysága
“Amikor te és én belefeledkezünk Isten Fiába, és Jézus tüze ég szívünkben, ahogy az övében is Isten tüze égett, a szavaink életté és Szellemmé válnak, akkor nem lesz bennünk halál. Szeretteim úton vagyunk efelé.
Tudományos képzettségem formális elismeréseként abban a kiváltságban volt részem, hogy bejáratos lehessek klinikákra, és gyakran éltem is a lehetőséggel.
Egy alkalommal egy kísérletsorozatnak vetettem alá magam. Nem értem be azzal az ismerettel, hogy Isten gyógyít – tudnom kellet, hogyan teszi. Elmentem az egyik nagy kísérleti intézetbe, ahol alávetettem magam egy kísérletsorozatnak.
Először a fejemre kapcsoltak egy berendezést, amely az agyhullámokat regisztrálta.
Többek között a 23. Zsoltárt kezdtem ismételni, hogy elmém megnyugodjon, és a rezgések kitérése a lehető legalacsonyabb legyen. Ezután a 31. Zsoltárt mondtam el, majd az Ézsaiás 35. fejezetét, a 91. Zsoltárt és Pál Agrippa előtt mondott beszédét. (Apcs. 26,1-29.)
Ezután világi irodalom következett: Tennyson egyik művét mondtam fel, a “könnyű dandár támadásá”-t, végül Poe “holló”-ját. Közben a szívemben azért imádkoztam, hogy a megfelelő lélektani pillanatban Isten kenjen fel Szent Szellemmel.
A nehézséget az okozta, hogy nem állhattam ellene, hogy szavalás közben a Szent Szellem rám szálljon. Amikor végeztem a “holló”-val, a kísérletek elvégzésével megbízott személyzet ezt mondta: “Ön ritka jelenség. Emberi lénynél még sohasem mértünk ilyen széles hullámtartományt.”
Valójában nem erről volt szó. A dolog nyitja abban rejlett, hogy Isten Szelleme olyan mértékben szállt le rám, hogy érezhettem a mozgását magamban.
A szívemben így imádkoztam: “Úr isten, ha csak két másodpercre is megengeded, hogy Szellemed mennyei villámként átjárja a lelkemet, tudom, valami történni fog, amit ezek az emberek még soha nem láttak.”
Amikor a költemény utolsó sorait adtam elő, Isten Szelleme hirtelen lecsapott rám, és kitört belőlem a dicsőítés és a nyelveken szólás. A műszer mutatója kilendült a legfelső határig, és halvány fogalmam sincs róla, milyen értéknél állapodik meg, ha följebb mehetett volna.
-	Sohasem láttunk ehhez hasonlót! – mondták a professzorok.
-	Uraim – feleltem –, ez a Szent Szellem működése volt.
Második kísérlet gyanánt egy mikroszkópos tartozékokkal felszerelt, érzékeny röntgenkészüléket kapcsoltak a fejemhez – azzal a szándékkal, hogy ha lehetséges, láthatóvá váljék az agysejtek reakciója.
Ugyanúgy fojtattam, mint az előző kísérlet alkalmával. Előbb nyugtató hatású igeverseket ismételtem el, ami a várakozás szerint a lehető legalacsonyabb értékre csökkentette a kéregállomány sejtjein mért reakciót. Ezután gazdagabb tartalmú igék következtek, míg el nem jutottam János első fejezetéig. Amikor ezt kezdtem szavalni, Isten tüze égni kezdett a szívemben.
Egyszer csak Isten Szelleme ugyanúgy rám szállt, mint előzőleg, és a mögöttem levő férfi megérintett. Így jelezte nekem, hogy maradjak ebben az állapotban, amíg egymás után belenézhetnek a műszerbe.
Végül, amikor engedtem, a Szellem elült.
-	Nézze – mondták a professzorok –, nem értjük, mi folyik itt, de a kéregsejtek bámulatos módon kitágultak!
-	Uraim, még valamit hadd mutassak önöknek – mondtam nekik. – Menjenek le a kórházi részlegbe, és hozzanak fel valakit, aki csontgyulladásban (reuma) szenved. Fogják a műszerüket és csatolják a lábára. Hagyjanak elég helyet ahhoz, hogy én is rátehessem a kezemet.
Mindkét oldalon rákapcsolták a berendezést.
Amikor a műszer készen állt, kezemet a férfi sípcsontjára helyezve úgy imádkoztam, ahogyan Etter mama szokott. Nem valami különös ima volt, csak a szívem kiáltása Istenhez.
“Isten, pusztítsd el ezt az ördögi kórságot erőd által! – mondtam. – A te Szellemed folyjon át a testén, és töltse be élettel!”
Ezután megkérdeztem:
-	Uraim, mi történik?
-	Minden sejt normálisan reagál – válaszolták.
Olyan egyszerű az egész: Isten élete visszatért a betegségtől kínzott testrészbe, és azonnal helyreáll a vérkeringés, a pangó sejtek újra reagálnak – és a munka elvégeztetett!
Ez Isten tudománya.
Ó, szeretteim, amikor imádkoztok, valami történik bennetek! Ez nem mítosz, ez Isten műve.
A Mindenható Isten a Szelleme által belép a lelkedbe, hatalmat vesz az elméd fölött, és kinyilvánítja magát a kéregsejtjeidben. Amikor úgy kívánod és akarod – akár tudatosan, akár nem –, Isten tüze, ereje, az Ő élete, természete átlüktet az agykéregből az idegeken át a személyedhez, lényed minden sejtjéhez, átjárja agyad, véred, izmaid, csontjaid minden sejtjét, bőröd minden négyzetcentiméterét, míg csak Isteni élettől nem duzzadsz!
Így gyógyít Isten.”

FÜGGELÉK III.
Csia Lajos: Óember és újember
Bibliai lélektani kérdés
Egy időben divatba jöttek olyan levelezőlapok és olvasókártyák, amelyeken Krisztus neve alatt ez a szó, “én” egy kereszttel át volt húzva. Úgy értelmezték sokan ezt a jelképet, hogy többé nem szabad akarniok, kívánniok, okoskodniok, hanem életük vezetését át kell adniok Krisztusnak, hogy Ő akarjon, kívánjon, okoskodjék helyettük, mint ahogy Pál apostol mondotta: “Nem én élek többé, hanem Krisztus él bennem!” Ez az értelmezés bizonyos quietismust idézett elő, azaz tétlen várását annak, ami épen jönni fog. Természetesen azért mindenki akart, kívánt, gondolkozott tovább; ha megéhezett, akart enni; ha megszomjazott, kívánta a frissítő italt és amikor kellett éppen, hát gondolkozott is; csak éppen a felelősséget rázta le magáról azért, ami vele történik. Ez a tétlen, felelőtlen veszteg ülés különösen a pietisztikus, misztikus hajlandóságú keresztyéneknek veszedelme. De szinte mondanunk is alig kellene, hogy az óembernek a gondolkodó, akaró énnel való azonosítása hamis, egészen bibliaellenes. Az emberi természet a hindu műveltség megszerzése nélkül is hajlandó arra, hogy a felelősséget, a számonkérésnek, az isteni ítéletnek rettegtető várását eldobja magától és abban tetszelegjék, hogy íme ő megsemmisült, nincs többé, most már nem felelős semmiért. Ez a minden gondot elvető, kötelességet lerázó gyávák menekülése a látni nem akarásba. Ez az “üdvösség” buddhista nirvána. A keresztyén üdvösség ennek pontosan az ellentéte: a teljes felelősségérzet öröme.
Gyakori vád az Isten ellen, hogy “Miért teremtett olyan embert, aki vétkezhetik?”. Teremthetett volna olyan embert is, aki képtelen arra, hogy vétkezzék. De az ilyen teremtménynek nem ember lett volna a neve, hanem gép, legföljebb állat. Isten Magához hasonló, felelősséggel ítélő, elhatározó lényeket akart maga mellett látni, hogy azokkal megossza az uralkodás gyönyörűségét: ezért volt szüksége emberre, nem gépre, nem állatra. S ha olyan embert teremtett, akinek szabad akarata volt Istent elhagyni és hálátlanul megtagadni; viszont olyan embert teremtett, akinek szabad akarata lesz megtérni és a csábítót megtagadni. Nem a bűnbeeső, hanem a megtérő ember állott Isten szeme előtt, mikor elhatározta, hogy embert fog teremteni. Ezért a bűnbeeső és megtérő emberért Isten szabad akaratból, önként elvállalta a Golgota szenvedését és gyalázatát. És ezért a Golgotán meghaló Istenért az embernek önként és szabad akaratból kell vállalnia a megtérést, a megszentelődést, ha ugyan királynak és nem gépnek, állatnak vagy rabszolgának akar visszatérni az elhagyott atyai házba.
Persze ez ellen azt említik meg, hogy az ember a bűn rabszolgájává lett, nincs szabad akarata. Ez így is van! A bűn rabságában tehetetlenül ülő emberhez két szellem közeledik; egyik a kísértő szellem, ki azt susogja a fülébe: légy enyém, felszabadítalak erkölcs, ítélet, Isten alól és minden kívánságod gyönyörűségét megszerzem neked! A másik Szellem így szól: Légy rabszolgám, de önként; mindig, szüntelenül, szabadon akarva vesd magadat akaratomnak alá, mert másnál, mint Nálam, aki teremtettelek, megváltottalak, lelked békességét, örök életét meg nem találhatod! Mikor az ember a szabadságra hívó suttogó szónak hisz, egyszerre még jobban megkötözve, aljas kívánságok börtönében találja magát: a kísértő szava hazug szó! Mikor az ember elhatározza, hogy Isten rabjának adja magát, vagy legalább fölszakad szívéből az óhaj: megtisztulni! Megszabadulni a szennyes életmód láncaiból! Egyszerre azt tapasztalja, amit a gutaütött érzett: a mozdulatra engednek a tagok és amit előbb megtenni nem tudott, új életben tud járni, Isten a bilincsek alól feloldotta. De később is mindig neki kell akarnia az Istennel való együttjárást; neki kell kérnie a megszentelődést, isten csak önkéntes szolgálatot fogad el, Istennek csak szabad teremtmények kellenek, kiknek öröm Vele élniök. Az akaró, kívánó, gondolkodó “én”-t nem törli el a kereszt és nem is akarja Isten tehetetlenné tenni, működésen kívül helyezni; mert Isten nem holtakat akar Maga mellet látni, hanem halálon át új életre támadókat. Isten szabadságot adott, Krisztus felszabadulást hozott; az üdvösség szó, mely a Jézus névben is benne van, szabadulást jelent; az Isten Szelleme a szabadság Szelleme; a keresztyén élet a fellélegző, bilincslerázó, boldog szabadság élete!
De hát nem önmagunktól váltott-e meg Krisztus? Nem én vagyok-e önmagamnak legzsarnokibb rabszolgatartója? Mit jelent hát Pál szava: Nem én élek többé? Az előbbi mondat adja kezünkbe a kulcsot: “Nem én vagyok-e önmagamnak rabszolgatartója? Itt az én kétszer fordul elő, alanyként és részeshatározóként: én és énmagamnak. Az emberben két “én” áll egymással szemben és ezt a két ént összezavarják egymással a pietista quietisták is, buddhisták is. A fenti mondatban a részeshatározó a tudatos, akaró, értő én, a tudat, vagy szív, ahogy a Biblia és a régiek a tudatot nevezték; az alany ellenben, az az én, melyet rabszolgatartónak mondunk, azt jelenti, amit a szív, vagy tudat a múltban akart, gondolt, értett. (és érzett – hozzáfűzés) Mindezek a gondolatok a tudattalan lélekben valahol el vannak raktározva és ennek a raktárnak neve emlékezés vagy meggyőződés, mert nem csak emlékeket tartalmaz ez a raktár, hanem azt is, ahogy ezt az anyagot a szív, a tudat megítélte. Az akarások, kívánások szintén el vannak téve a tudattalan lélekbe; minden újabb akarás egy mélyebb árkot vont a lélekbe, mint egy gramofonlemezbe és ennek a csodálatos akarat-gyűjteménynek neve: jellem. A tudattalan én tehát úgy is, mint emlékezet vagy meggyőződés, úgy is, mint jellem mi vagyunk, a mi énünket képezi, mert mi alkottuk ítéleteinkkel, elhatározásainkkal. Ez a tudattalan lélek, az emlékezés és jellem azonban nem marad mindig tudattalan; időnkint visszajár a tudatba és a tudatos ént befolyásolja, kényszeríti, hogy a gondolkodásnak és akarásnak megszokott útjain maradjon. Ennyiben rabszolgatartója a tudattalan én a tudatos ének. Lehet, hogy elfelejtjük, amit a múltban gondoltunk, akartunk; de azért, ha nem is emlékezünk már rá, mégis mi vagyunk az, amit gondoltunk és akartunk: meggyőződésünk és jellemünk mi vagyunk. Felelősek vagyunk hát azért is, amit egykor gondoltunk és akartunk; ami meggyőződésünkké és jellemünkké vált. Mivel múltunkat elfelejtettük, nem tudjuk kik vagyunk; mikor múltunknak engedelmeskedünk, azt tesszük, amit nem akarunk most és nem is ismerünk (Róma 7,). Tudatos énünk tudattalan énünk rabja; jelenünket múltunk dirigálja; amit eddig gondoltunk, éreztünk, akartunk, ólomsúllyal nehezedik ránk és arra kényszerít, hogy a jövőben is azt gondoljuk, azt tegyük, amit a múltban megszoktunk gondolni és akarni. Minden ítéletünk rögzítődik tudattalan énünkben; minden akarásunk mélyebb árkot váj jellemünkbe; az új ítélet és elhatározás a régi medreket keresi. Ha szabadulni akarunk magunktól, föl kell lázadnunk magunk ellen, s mivel arra gyöngék vagyunk, hogy legyőzzük múltunkat, önmagunkat, Istenhez kell kiáltanunk segítségért. Az őszinte kiáltást Isten meghallgatja és megszabadít magunktól. De nem szabadít meg, ha nem kérjük, ha nem akarjuk.
Itt tehát 3 én áll tulajdonképpen egymás mellett, egymás ellen vagy egymásért. A múltbeli énünk, amelyet magunk építettünk ki magunkban eddigi gondolkozásunkkal és életirányzatunkkal. A jövőbeli énünk, amelyet Isten csillantott meg előttünk, mint elérendő célt. És a jelenbeli énünk, amely választ a múlt és a jövő között. A múltbeli énünk: tudattalan énünk, tudattalan lelkünk, melyért a felelősséget magunkban hordozzuk, s miatta Isten ítéletétől félve, de magunkat meg is utálva, kínlódunk. A jövőbeli énünk: megváltozott, Istentől újonnan teremtett értelmünk, mely magának Isten megvilágosítása után kirajzolja, hogy milyenekké kellene lennünk, milyenek szeretnénk lenni. Tudattalan múltunk az óember: az, ami voltunk; értelmünk képe az újember, amilyenek leszünk, vagy szeretnénk lenni. S óember és újember között van jelen énünk, mely szeretne újember lenni, de a maga erején csak óember tud lenni, vagyis az, amivé meggyőződésében és jellemében ezelőtt lett. Gondolkodó és akaró énünk tehát sem nem az óember, sem nem az újember, hanem a kettő közt álló, válogató, hol ide, hol oda pártoló tudatunk, azaz szívünk. Az embert úgy, ahogy magát elmúlt gondolkodásával és akarásával megalkotta, írja le Pál, mikor a zsoltáros szavait idézi az ember tökéletes megromlottságáról és jóra való készség teljes hiányáról (Róm. 1,18 – 3,20.). A megszokott múlt és az Istentől értelmünknek mutatott cél között vergődő, tehetetlen, a jóra vágyó, de azt megtenni képtelen ént mutatja be Róm. 7. és a győzelmes, Istentől megsegített, Isten Szellemétől hordozott, élettel megtöltött ént rajzolja elénk Róm. 8. Az óember a szellemileg halott lélek, mely nem is látja, nem is akarja a jót; az újember a győzelmes, Isten Szellemétől Magával ragadott én és a kettő közt választok én, a jelenbeli “én”, aki tudatos vagyok, gondolok és akarok. Az óembert kell megöldökölni, a múltbeli “én”-t, nem a tudatos, választani, dönteni tudó ént; az utóbbit meg kell eleveníteni, képességét felfokozni, hogy a vele szemben álló múlttal, az óemberrel a harcot meg tudja küzdeni.
Ef. 4,22. az óembert egynek veszi a múltbeli magatartással (járáskeléssel). Kol. 3,9. az óember prakszisáról, cselekvésmódjáról beszél. Róm. 6,6. azt mondja, hogy ezt az óembert Krisztussal együtt megfeszítették, azaz halálra ítélték, életjogától megfosztották, de nem semmisítették meg, amint tévesen magyarázzák. Az előbbi két hely szerint le kell azt vetkezni, mint egy ruhát. Hogy hogy megy végbe ez a levetés, arra vet világot Róm. 7, 6, mely a Szellem újságáról és a betű óságáról beszél. A betű a törvény, mely követel, bár engedelmeskedni nem tudunk; a Szellem ád új erőt, új életet, mely a halandót elnyeli bennünk. Az óember levetése és az újember felöltése a Szent Szellem elfogadásával történik, kit azonban az óember minden esetleges jelentkezésénél tudatosan kell segítségül hívnunk. – Ef. 4,23. az értelem Szelleme, azaz az értelmet megvilágosító Szellem által való megújulásról beszél, mit a következő vers egynek vesz az újember felöltésével. Először tehát az értelem újul meg; ha az új értelmet magunkévá tesszük, mellette döntünk, akkor megszületik az újember, azaz Isten újjá teremt (II. Kor. 5,17.; Gal. 6,15.; Ef. 2,15.). A régi teremtés uralma és az új teremtés szabadsága közé esik a szívnek harca a rabbá tevő régi és a megkívánt új között, amint ezt Róm. 7. festi, hol az óembertől létrehozott tehetetlenség vagy gyengeség neve: sarx, azaz hús, az ember férfiatlan, lágy természete, melynek állapotát halálos bajnak nevezi az apostol (24. v.). Ebben a gyengeségben, tehát addig, amíg Isten Szelleme segítségre nem siet, az ember tudja a jót, de a véghezvitel nincs hatalmában.
A “hús” tehetetlensége vagy gyengesége addig van az emberen, amíg ennek az érzéki világnak a káprázata alatt él; ha a körülöttünk levő teremtés és abban a mi testünk újonnan teremtetik és szellemivé, azaz a Szellem munkájára alkalmassá, Szellemtől vezetetté válik, akkor a káprázat és ezzel együtt a bűn és óember ereje életünkben megszűnik. Így áll elő “az első ember és a második ember” különbsége; az első földi, tehetetlen; a második égi, szellemi, diadalmas (I. Kor. 15,44-47.53-55.). Már mostani hús-természetünk is az új teremtés erőit tapasztalhatja, ha a Szellemmel telítődünk, s így a Szellem erejével a feltámadás előtt is testileg meggyógyulhatunk, feltámadhatunk, mennybe ragadtathatunk. Az apostol megparancsolja, hogy testünk gyógyulásáért imádkozzunk (Jak. 5,14.); ám ilyesmit kierőszakolni nem lehet (II. Kor. 12,8.). Szellemi gyógyulást azonban okvetlenül hinnünk és várnunk kell.
Még egy fontos fogalompárról beszél a Biblia: a külső és a belső emberről, mi nem egy az ó- és újember fogalmával. II. Kor 4,16. világossá teszi, hogy a külső ember a testi teremtés rajtunk, mely megromolhat; míg a belső teremtés (a szellemi újember) napról-napra megújul. Az óembernek két oldala van hát: testi és szellemi, testi óemberünk állandóan romlik, majd meghal egészen addig, míg a testi újember meg nem születik, azaz föl nem támadunk. Szellemi óemberünknek azonban szellemi újonnan születésünkkor már a keresztrefeszítés a része; annak nincs joga tovább élni; azt le kell vetnünk, mint egy ruhát. A mostani világkorszakban élő keresztyén állapota tehát ez: szellemi újembere testi óemberbe zárva él; emiatt állandó veszélynek van kitéve, hogy a hús káprázata megcsalja. Ha a tudatos én a hús káprázatának hitelt ad, azt megkívánja, azzal visszafordul szellemi óemberéhez is, amely abban a pillanatban föléled, amikor nem az Úrra tekintünk, hanem a világ csábításaira vagy veszélyeire. A keresztyén ember tehát ne kifelé éljen elszóródva a világba (szórakozva); hanem forduljon befelé: az újonnan teremtett belső ember szerint értsen, ítéljen (Róm. 7,22.); ebbe a belső emberbe, a megújuló értelembe fogadja be Krisztust és teljék meg Vele (Ef. 3,16.)
Összefoglalásul pontosan meg kell különböztetnünk a két fogalompárt: az ó- és újembert, s a külső- és belső embert. Előbbi időbeli metszetet ád, utóbbi térbeli metszetet. Külső és belső ember egyszerre van; de a halálban a külső ember elmarad, hogy a feltámadáskor szellemi alakban visszakapjuk. Az ó- és újember egyszerre nem lehet működésben; vagy egyik, vagy másik fejt ki bennünk tevékenységet aszerint, amint tudatos énünk ennek vagy annak adja a működésre az engedélyt. Mi vetjük le az óembert, mi öltjük fel az újat, mi nyulunk vissza az óember után és szüntetjük meg az újnak cselekvését aszerint, hogy magunkban gyönyörködünk-e, vagy Krisztusban; magunkat mentegetjük-e vagy elítéljük magunkat, azaz a keresztfa ítéletét magunkra nézve elfogadjuk. Amire nézünk, az fog élni bennünk, amivel az értelmünk megtelik, az uralkodik rajtunk: a világ, a magunk dicsősége, vagy – Krisztus!

MELLÉKLET I.
A vírusok
A vírusok sejtes szerveződés nélküli, nukleinsavból és fehérjékből felépülő részecskék. Megjelenésükkel az információátadásnak, a szaporodásnak egy egészen különleges módja alakult ki az élővilágban. A DNS vírusok DNS-t, az RNS vírusok RNS-t tartalmaznak örökítőanyagként, ami a gazdasejtbe kerülve átprogramozza annak anyagcseréjét. A fertőzött sejtek a vírust felépítő makromolekulákat szintetizálják. A gazdasejt rendszerint szétesik és a vírusok kiszabadulva újabb sejteket fertőznek meg.

Vírusok segítségével idegen géneket is be lehet juttatni a gazdasejtek belsejébe. Megfelelő eljárással a vírus örökítőanyagához kapcsolják a bevitelre szánt gént. A vírus DNS az idegen génnel együtt beépül a gazdasejt genetikai állományába, és ott működni kezd. Az eljárás a génsebészet egyik módszere.
DNS vírusok
Vírusok, amelyek fehérjeburkán belül DNS található. Közéjük tartoznak például a bakteriofágok, az emberi kórokozók közül pedig a herpeszvírusok és a súlyos májkárosodást okozó hepatitisz B-vírus.

RNS vírusok
Fehérjeburkuk RNS-t vesz körül. Közéjük tartozik többek között az elsőként felfedezett vírus, a dohánymozaik-vírus, valamint az emberi kórokozók közül a fertőző májgyulladás kialakulásáért felelős hepatitisz A-vírus és a szerzett immunhiányos betegséget (AIDS) kialakító HIV-vírus. Egyik csoportjukban – ide tartozik a HIV-vírus is – az információátadásnak egy különös módja figyelhető meg. A gazdasejtben a vírus RNS-ről először egyszálú DNS-minta készül. A szintézist irányító enzim a vírussal együtt kerül a sejtbe. A következő lépésben az egyszálú DNS kiegészül kétszálúvá, és az épül be a gazdasejt genetikai állományába.

LÁTHATATLAN SZABOTŐRÖK
/Vírusok/

Hepatitis B-vírusok	 	
Sohasem támadnak szemtől-szembe. Némelyikük – a legnagyobb titokban – akár 20 évig is készül az akcióra és csak azután csap le kiszemelt áldozatára. Vannak közöttük olyanok, akik egyedül dolgoznak, mások összefognak egyéb ellenségeinkkel. Ismerünk közülük szelídebbeket, de akadnak hihetetlenül “vérszomjasak” is. Ők a vírusok.
A vírusok létéről először a múlt század végén szereztünk tudomást. Egy orosz tudós – Dimitrij Ivanovszkij – fedezte fel a betegségeket okozó ágenseket. A vírusok rendkívül egyszerű szerkezetű életformák, mindössze egyetlen DNS-ből vagy RNS-ből és az azt védő fehérje- vagy zsírburokból állnak. Nagyon parányiak, nagyságuk mindössze néhány száz nanométer (1 nm: a milliméter egymilliomod része), láthatóvá csak az 1940-es években váltak, az elektronmikroszkóp fejlődésével.
Önmagában a vírus élettelen anyag, élő sejten belül azonban képes szaporodni, a megtámadott sejtet károsítja vagy akár teljesen el is pusztítja. Mivel a vírusok nem tartalmaznak enzimeket vagy egyéb olyan elemeket, ami szaporodásukhoz szükséges, ezért ezeket az anyagokat azokból a sejtekből szerzik, amelyeket megfertőznek. A reprodukciós folyamat a következő: amint kapcsolatba kerül a “kiszemelt” sejttel, a vírus felhasítja annak külső védőfalát és bejuttatja oda saját DNS-ét. Beépül a sejt élettani folyamatait szervező központba, ahol “átveszi a hatalmat”. Ettől a pillanattól kezdve az “áldozat” már nem a saját szükségleteinek megfelelő fehérjéket állítja elő, hanem a fertőző vírus DNS-e által meghatározottakat.
A sejt tehát saját magán belül elkezdi előállítani a fertőző vírus legújabb generációját. Alig fél óra elteltével az eredeti funkcióját elveszített sejt már százával ontja magából az életerős és fertőzőképes új vírusokat. Némelyek teljesen elpusztítják a gazdasejtet, míg mások – az ún. csendes fertőzések – nem okoznak nyilvánvaló sejtkárosodást, pusztán lehetővé teszik a vírusok szaporodását. Legtöbbször azonban az egykor egészséges sejt rövid időn belül csupán üszkös romhalmaz.
Sajnos, egyelőre nincs megnyugtató gyógymód a vírusok által okozott betegségek kezelésére, mivel a legtöbb gyógyszer nem csak a kórokozót pusztítja el, hanem magát a sejtet is. Az egyik biztató vírusellenes “anyag” az interferon. Ez egy olyan fehérje, amely a vírus által fertőzött sejtekben termelődött, s a sejteket minden egyéb vírusfertőzéssel szemben ellenállóvá teszi. Az interferon alapú gyógyszerek még további kutatás tárgyát képezik. Az egyetlen hatékony módja a vírusinfekció megelőzésének a védőoltás. Ezeknek köszönhető, hogy a 70-es évekre a fekete himlő szinte teljesen eltűnt a Föld színéről.
Bár az orvostudomány számos vírusfertőzés vakcináját fejlesztette ki az elmúlt évtizedek során, az új vírusok megjelenése mellett problémát jelentenek a már ismert vírusok mutációi is, mivel azokra csak részlegesen, vagy egyáltalán nem hatnak a korábban alkalmazott védőoltások.
Összeállította: Czerok Tamás

MELLÉKLET II.
A fehérvérsejtek

A fehérvérsejt

	Az élettani fehérvérsejtszám 6-8 x 109/liter. Alakjuk változatos, nagyságuk 5-20 mikrométer között változik.	

Fajtáik
Három fő csoportjuk van:
•	limfociták	(kb. 20-40%)
•	granulociták	(kb. 50-70%)
•	monociták	(kb. 2-8%)

A granulociták
Közös jellemzőjük, hogy plazmájukban szemcsék (granulumok) találhatók, melyek jól festődnek. A vörös csontvelőben képződnek. Szerepük meglehetősen szerteágazó. Részben bekebelezik a baktériumokat, mások anyagcsere-termékeikkel pusztítják el. A bennük lévő granulumok részben lizoszómák, részben olyan hólyagocskák, melyek hisztamint, szerotonint, prosztaglandint tárolnak. Ha ezek kiszabadulnak és a vérbe kerülnek, a szervezetben allergiás reakció játszódik le.
A limfociták
A fehérvérsejtek másik nagy csoportja. Jellemzőjük, hogy plazmájukban szemcsék nincsenek. (Ezért a jellemzőjükért szokták ezeket a sejteket agranulocitáknak is nevezni.) Élettartamuk 1‑2 hét, de egyesek évekig is funkcionálnak. Ezek a memóriasejtek. A nyirokcsomókban, a lépben, a bél nyiroktüszőiben keletkeznek. Nagyságuk alapján kis és nagy limfociták vannak. Eredet és működés szerint T és B limfocitákat különböztetünk meg. A T-sejtek fejlődését a csecsemőmirigy irányítja (Thymus). A nevük is innen ered. Ezek biztosítják a sejtes immunitást vagy celluláris immunválaszt. Felismerik az antigéneket, ölő hatásukat sejt-sejt kölcsönhatás révén fejtik ki. Fagocitózisra nem képesek, de limfotoxint tudnak termelni, amely baktériumokat pusztít. A T-sejtek részt vesznek a szervezetbe kerülő anyagok elleni védekezésben, a rosszindulatú daganatok elleni védekezésben és a beültetett szövet, vagy szerv elleni védekezésben, vagyis a transzplantátum kilökődésében. A B-sejtek a nyirokcsomókban, lépben és egyéb nyirokszervekben képződnek, nincs közük a csecsemőmirigyhez. Ezek a sejtek biztosítják az antitestes vagy humorális immunválaszt. Antigén hatására a B-sejtek plazmasejtekké alakulnak át és immun-globulint termelnek. Ezek a vérplazmában találhatók, szerkezetük alapján IgG, IgM, IgE, IgD és IgA típusúak lehetnek. Egyesek a könnyben és a nyálban is megjelenhetnek.
         
T-sejt:
A T-sejt az AIDS vírus (kékek) támadása alatt	B-sejt:
A B-sejtek pl. a baktériumokkal szemben antitesteket termelnek	

A küzdőtér fehérruhás lovagjai

A leülepedett vért tartalmazó palackban a világos színű vékony réteg olyan hadsereget tartalmaz, amely készen áll arra, hogy mindhalálig védelmezze a testet – és ha kell, milliárd katonája haljon meg, ha fertőzés vagy egyéb betegség támad. A szóban forgó védők a fehérvérsejtek (leukocyták). Számarányuk a vörösvérsejtekhez viszonyítva csekély: egy fehérvérsejtre hatszáz vörösvérsejt jut. A vörösvérsejtektől eltérően azonban ezek teljes sejtek, sejtmagjuk és egyéb sejtszervecskéik is vannak. Önállóak és függetlenek, és készek arra, hogy mindenhová elmenjenek abban a pillanatban, amikor szükség van rájuk.
A fehérvérsejtek mozgékonyak. Amőboid mozgással (alakjuk folytonos változtatásával) haladnak végig a kapillárisokon, a kapillárisfalak sejtjei közötti réseken kipréselődnek és szétszóródnak a szövetek sejtjei között lévő térben.
Az ide kívülről behatolók az ellenség: baktériumok, vírusok, gombák vagy élősködők. Úgy látszik, a bejutásra valamilyen módon mindig képesek, akár a bőr repedésein, akár a légző- és az emésztőrendszer finom belső burkolatán át. Amikor megjelennek, a védősereg támadásba lendül. A bazofilek és egyes limfocyták aknához hasonlóak, és olyan kémiai anyagot szabadítanak fel, amelyek a betegség leküzdésére hivatott gyulladásos folyamatot váltanak ki. A neutrofilek, az eozinofilek és a monociták a csatatérre rohannak, és a szó szoros értelmében felfalják a betolakodókat. Először beburkolják őket sejtredőikbe, majd a fagocitózisnak nevezett folyamat révén bekebelezik őket. (Az elnevezés görög eredetű, jelentése: “sejtfalás”.) A fagociták összetömörülnek a gyulladásos területeken, és annyi betolakodót falnak fel, amennyit csak tudnak, átrohannak a testszöveteken, hogy elfogják a véráramból megszökötteket is.
A fehérvérsejtek sem tartoznak a test leghosszabb élettartamú sejtjei közé; legtöbbjük csak néhány órán át működik. Az egészséges vérben csekély számban fordulnak elő. A csontvelőben, a nyirokcsomókban és a lépben azonban tartalék fehérvérsejtek várakoznak, ahol egy hétig életben vannak. A veszély első jelére ez a tartalék a csatatérre vonul; egyidejűleg a fehérvérsejtek termelése felgyorsul, és igen rövid idő alatt előállnak a szükséges új csapatok. Ez a heves folyamat okozza a betegségek során a lázat, miközben csontfájdalom és torokfájás (a nyirokcsomók megduzzadásának következményei) mutatja, hogy a test igyekszik a betegséget leküzdeni.
A titkos hadsereg
Hogyan tudják a fehérvérsejtek megkülönböztetni a barátot az ellenségtől – a “mieinket” az “idegenektől”? Miért nem fordulnak egymás ellen, és miért nem támadják meg a vörösvérsejteket vagy a test más részét? A válasz erre az immunrendszer misztikus, külön világában rejlik. Ahhoz, hogy ezt megértsük, le kell szállnunk a szövetek és sejtek szintje alá, le egészen a sejteket alkotó molekulákig –, még pontosabban azokat a molekulákat kell gondosan szemügyre vennünk, amelyek a sejtfelszín kialakítására kapcsolódnak össze; legyen szó akár baktériumokról, akár vírusokról, akár leukocytákról vagy bármely szervesanyag-részecskéről.
A fehér hadsereg felismeri saját sejtjeit azok ismert színű és mintázatú molekuláris bevonatáról; ez jelzi a hovatartozásukat. A betolakodó mikrobák azonban eltérő színű és mintázatú “ruhát” viselnek. Azokat az egységeket, amelyekből ezek az ismeretlen bevonatok felépülnek, antigéndeterminánsoknak, hordozóikat pedig antigéneknek nevezzük. A fehér hadsereg számára az antigének adnak jelt a támadásra.
A különféle típusú falósejtek követik a jelzést és egyszerűen felfalják a betolakodókat, legyenek azok élők vagy élettelenek. A limfocyták azonban sokkal ravaszabbak. Ők jelentik a titkos csapatot, a rejtett erőt a hadseregben. Két fő osztályuk van, a T-limfocyták és a B-limfocyták. Mikroszkópi képük hasonlónak látszik, szerepük azonban eltérő, bár egymást kiegészítő jellegű. Nem mindegyikük vesz részt a harcban. Ezek a sejtek egyedileg, előre arra programozódnak, hogy felismerjék egy bizonyos behatoló – a közönséges “megfázás” vírusától a tuberkulózist okozó baktériumig – által hordozott antigén anyagokat.
A T-limfocytáknak 3 fajtáját ismerjük.
1.	Az ölősejtek (killer sejtek) a betolakodókat hathatós kémiai anyagokkal közvetlenül támadják meg .
2.	Az úgynevezett elnyomó (supressor, gátló) sejtek a betegség leküzdésének szabályozását segítik, megvédik a testet saját túlzott védekezésének hatásaitól.
3.	A harmadik fajtát a segítő sejtek (helper sejtek) alkotják, ezek ösztönzik támadásra a B-limfocytákat. A T jelölés a csecsemőmirigyet (thymust) jelenti, ebben a szegycsont mögötti mirigyben érnek meg a T-limfocyták.
A varázsgömbök
A B-limfocyták nem jelentenek újabb sejttípust, ezek termelik az ellenanyagokat (antitesteket). Az antitestek a test “varázsgömbjei”, mindegyikük személyazonosságát a beléjük vésett specifikus minta határozza meg. Nagyon ravaszul megformált fehérjemolekulák, képesek a betolakodókon megtapadni, azokat elpusztítani és hatástalanítani. E folyamatok az immunreakció alapkövei.
A háború forgatókönyve a következő: tételezzük fel, hogy valamely vírus bemerészkedik a testbe. Ekkor az ennek a vírusnak az észlelésére programozott limfocyták működésbe lépnek. Számuk a nyirokmirigy körül kószáló limfocyták milliói között csak néhány tucatnyi. Amikor a saját antigénjeikkel találkoznak, kölcsönös felismerés után hozzájuk tapadnak vagy kötődnek. Az így mozgósított B-sejtek azonnal átalakulnak; egy részük plazmasejtté. A plazmasejtek ellenanyaggyáraknak tekinthetők. Néhány nap alatt egy limfocyta már plazmasejtek százaivá szaporodik, és ezek mindegyike ellenanyagok tömegtermelését folytatja, minden másodpercben mintegy kétezer molekula antitestet hozva létre.
Az ellenanyag Y alakú, a két szárvég a működő rész: a behatolók antigéndeterminánsaira kapcsolódnak és elpusztítják azokat – de kizárólag csak azt az egyetlen fajtát.
Az agglutinálódás nagy segítséget jelent. Az ellenanyagok megkönnyítik az antigének számára az összetapadást. Az Y alakú antitest mindegyik ága más-más antigénekhez kapcsolódhat, és így összeköti azokat. Az antitestek általában “ragadós” összetapadásra hajlamos molekulák, ám néha önmagukat ragasztják hozzá más fehérjékhez vagy szövetekhez. Ez a folyamat hamarosan lavinaszerűen tovaterjed. Rövid idő múlva az antigének, amelyek általában túl kicsik ahhoz, hogy észlelhetők legyenek – némelyik olyan kicsi, hogy festéskor is “elrejtőzik” az oldatban –, összetapadnak és az antitestek bevonják őket. Most már sokkal nagyobbak és könnyebb célpontjai az éhes “dögbogaraknak” a fehérvérsejtek között előforduló nagy falósejteknek (makrofágoknak) és neutrofil granulocitáknak.
A sejt memóriája
A csata folyamán egyes B-limfocyták – T-limfocyták ösztönzésére – memóriasejtekké alakulnak át. Ezek növelik annak a limfocyta csoportnak a létszámát, amelyek az adott betolakodó észlelésére van programozva. Ilyenkor, ha egy következő alkalommal megjelenik ugyanaz a betolakodó, a test már felkészülten várja, és sokkal gyorsabban és hatásosabban tud védekezni ellene. Ez az immunitás alapja. Ha egyszer már átestünk bizonyos fertőző betegségeken, akkor még egyszer már nem kapjuk meg azokat, ilyen például a járványos fültőmirigy-gyulladás, a mumps is. A “mumps-memóriasejtek” testületileg gondoskodnak erről. Más fehérvérsejtekkel ellentétben a limfocyták hosszú életű sejtek, néha akár 20 évig is elélhetnek.
Azonban – szerencsére – a testet be lehet csapni. Ha egy legyengített, “munkaképtelenné tett” betolakodó mikrobák vagy mikrobatöredékek kis adagjait juttatják a szervezetbe, akkor az immunrendszer azonnal reakcióba lép, éppen úgy, mintha a megjátszott behatolás ténylegesen megtörtént volna. Ily módon ellenállóvá (immunissá vagy rezisztenssé) válunk anélkül, hogy a fertőzést megkapnánk. A beadott anyag a vakcina vagy oltóanyag, és a folyamat, amelynek során az adott fertőzéssel szemben ellenállóvá válunk, az immunizáció, ami világszerte sok millió életet mentett már meg.