A pápai szék a tatárjárás idején IX. Gergely, majd IV. Celesztin pápa 1241-ben bekövetkezett halálával megüresedett, és két évig nem töltötték be. Mikor IV. Incét 1243-ban megválasztották, a pápai trónnal együtt megörökölte a pápaság és a német–római császár között dúló áldatlan viszályt is. Bár IV. Ince megkísérelte, hogy a békét helyreállítsa, II. Frigyes császár hadai ellen kénytelen volt Rómából Genovába, majd Lyonba menekülni. Itt 1245-ben zsinatot tartott, amelyen a császárt kiközösítette és trónjától megfosztottnak nyilvánította. – Mindez akkor történt, amikor a mongol veszély egész Európát fenyegette. IV. Ince mindamellett fölismerte a mongol veszély nagyságát. Már 1243-ban a IV. Bélától nagybátyján, Bertold aquileiai pátriárkán keresztül érkező hírek hatására Bertoldot megbízta, hogy hirdessen keresztes hadjáratot a mongolok ellen, és a keresztesek gyülekezzenek Magyarországon. Újabb intézkedésekre szánta el magát 1245 elején. A lyoni zsinat megkezdése előtt odaérkezett Bertold pátriárka, az aquileiai Rogerius, a magyarországi tatárjárást leíró Siralmas ének szerzője, és nem utolsósorban Péter orosz érsek, aki a zsinaton nyíltan hirdette, hogy a tatárok eltökélt szándéka Nyugat elpusztítása. Ennek hatására küldte ki a pápa sietve, még a zsinat megkezdése előtt három követségét a mongolokhoz, és állította ki Plano Carpini Johannes fráter számára az itt fordításban közölt igen kemény hangú, Cum non solum kezdetű bullát. A Péter érsek keltette hangulatot tükrözi mind a kánhoz intézett levél, mind a zsinaton kiadott, Christiane religionis cultum kezdetű bulla, melyben a pápa felszólítja a tatár veszély által fenyegetett kereszténységet, hogy erődítéseket építsen. IV. Ince pápa bulláinak szövege a vatikáni registrumkönyvekben maradt fenn. – Kiadta: A. Theiner: Vetera monumenta historica Hungariam sacram illustrantia. Romae, 1859. I. 195–196.