Kornis Gáspár (1683) különleges helyet foglal el az erdélyi memoárirodalom fejlődésében. Szemben hazája többi emlékírójával, ő nem protestáns, hanem katolikus főúri család sarja, így Erdélyben a felekezeti kisebbséghez tartozás egzisztenciális bizonytalanságot jelentett számára. Ősei többször szembekerültek az erdélyi fejedelmek protestáns tanácsosaival, a család több tagjának száműzetés vagy kivégzés lett a sorsa. Kornis művének legfőbb célja az, hogy utódai számára az udvari életről a legszükségesebb tudnivalókat írásba foglalja, s úgy vonja le a tanulságokat a családi históriából, hogy az utókor megismerhesse belőle – a vallási kisebbségben való kitartás ellenére is – a megmaradás módozatait.

A viszonylag rövid írásmű a mai olvasó számára a nehezebben élvezhetők közé tartozik, főként bonyolult körmondatai, többszörösen összetett mondatkígyói miatt. Úgy véljük, ennek ellenére helyet érdemel gyűjteményünkben, egyrészt, mert egyetlen nyomtatott kiadása ma már alig hozzáférhető, másrészt mert a barokk emlékirat jellegzetes példánya, kötetünk más darabjaitól elütő szemléletű írása, moralizáló-elmélkedő részletei pedig Bethlen Miklós emlékiratával rokonítják.

Kornis életével és művével a szakirodalom még alig foglalkozott. Kiadása Makkai Sándortól való (Erdély öröksége IV. Bp. 1942). A szövegben az íróra jellemző helyesírási sajátosságok közül néhányat (pl. „édes atyám uram”) változatlanul hagytunk. Néhány helyen az eredeti szöveg szavai olvashatatlanok, ilyenkor […] jelöli a kihagyást.