Gálffy János (1593) székelyföldi nemesi családból származott, kiterjedt családi birtokai Gyulafehérvár közelében, Marosújvár körül, valamint Hunyad megyében és Torda vidékén terültek el. 1581-től már az erdélyi fejedelem belső emberei közé tartozott, majd Báthori István fejedelem megbízásából a kiskorú unokaöcs, Báthori Zsigmond nevelője és udvarmestere lett. Nagy szerepe volt abban, hogy Báthori Zsigmond 1588-ban, tizenhat éves korában elfoglalhatta az erdélyi fejedelmi trónt. Egy kortárs történetíró, Somogyi Ambrus jegyezte föl róla, hogy Báthori Zsigmondot „dajkák módjára, karjában hordozta, melengette és táplálta, s minden gondját és fáradságát Zsigmond épségének megóvására fordította… Később, mikor már felserdült, hasznos tanácsokkal mutatta meg, hogy kell az ország gyeplőjét kézben tartani…” (Erdély öröksége II. 78.).

Gálffyt a korabeli levelek többször is a jezsuiták nagy ellenségének mondják, mert oroszlánrésze volt a rend erdélyi letelepedésének megakadályozásában. Ezen a téren Abafáji Gyulay Pállal azonos nézeteket vallott (Szabó György: Abafáji Gyulay Pál Bp. 1974. 5.). Számos irodalmi értékű levelet is írt. Gálffy végül annak a küzdelemnek esett áldozatul, amely Báthori Zsigmond fejedelem és unokatestvére, Báthori Boldizsár közt folyt. Egy tanácskozáson ugyanis Gálffy és Gyulay Pál halálbüntetést javasolt a pártoskodó nagyúr fejére, aki ezt megtudta, s bosszút forralt. Gyulayt megölette katonáival, Gálffy viszont elmenekült. Hamarosan azonban elfogták a fejedelem emberei, s mivel Báthori Zsigmond ki akart békülni unokatestvérével, Gálffyt a huszti várbörtönben lefejeztette. Később ezt maga is megbánta, hisz személyében egyik leghívebb emberét vesztette el.

Közvetlenül a kivégzést megelőzően, a huszti börtönben íródott az önéletirat, amelynek szövegét másfél évszázada publikálta Kemény József és Nagyajtai Kovács István (Erdélyország Történeti Tára I. Kolozsvár 1837. 77-81). Úgy véljük, Gálffy művét érdemes közreadnunk, mert benne – csonkasága ellenére is – a műfaj fejlődésének jelentős dokumentumát vehetjük szemügyre.