Bethlen Kata (1700-1759) családi hagyományhoz kapcsolódott, amikor életének eseményeit, lelki élményeit, vallásos érzelmeit nagyszabású memoárban írta meg. Nagybátyjának, Bethlen Miklós kancellárnak monumentális emlékiratát jól ismerte, de családjának más tagjai (Bethlen Farkas, Bethlen János stb.) is foglalkoztak történetírással. Így nem véletlen, hogy a küküllői főispán lánya, a művelt és már ifjúkora óta hitbuzgó református asszony tollat fogott kezébe, hogy sorscsapásokban bővelkedő életének fordulatait és vallásában volt háborgattatásának mozzanatait megörökítse.

Első férje, a katolikus gróf Haller László és családja mindent elkövetett annak érdekében, hogy Bethlen Katát katolizálásra bírja. Ez csak fokozta ellenállását, s szinte megacélozta a testben nagyon is törékeny asszony akaraterejét. Haller halála után (1719) ugyan a református Teleki Józsefhez ment feleségül, vallási jellegű megpróbáltatásai azonban ezután sem szűntek meg. Első házasságából született gyermekeit (Pált és Zsófiát) ugyanis a Haller család ragadta el tőle, nehogy református vallásban nevelkedjenek; második házasságából származó lányát (Klárát) és fiait (Zsigmondot és Gábort) viszont járványos betegségek következtében két év leforgása alatt veszítette el. Az öregedő, sokat betegeskedő, két férjét és öt gyermekét elveszítő nemesasszony egyre inkább befelé fordult, s önelemző vallomásos följegyzésekben rögzítette lelki életrajzát. A lelki rezdülések iránti figyelem azonban jól megfér a közvetlen környezet racionális-reális szemléletével, így emlékirata számos gazdasági és pénzügyi tájékoztatást is tartalmaz a hévízi és sorostélyi birtokok, valamint a fogarasi udvarház életéről. Így válik Bethlen Kata műve egyfelől értékes kortörténeti dokumentummá, másfelől a magyar lélekelemző próza egyik első hajtásává.

Kötetünkben az önéletírásnak minden eddiginél teljesebb kiadását veheti kezébe az olvasó. Jórészt a Sükösd Mihály által ki adott és mintaszerű alapossággal gondozott szöveget követtük (Magyar Századok, Bp. 1963), ezt azonban kiegészítettük a Markos András által megtalált részlettel (Irodalomtörténeti Közlemények, 1670. 67-75). A Markos által látott kézirat jelentős mértékben bővíti a korábban ismert szöveget, sajnos azonban ez is be fejezetlen, mondat közepén szakad meg. Valószínűnek tartjuk, hogy a befejezés soha nem is készült el, hisz az írónő épp súlyos betegségéről szól ebben a részletben, s azt is leírja, hogy örökségváró rokonai közül többen már halálára és temetésére készülődtek. A súlyos betegség közben megszakadó kézirat Bethlen Kata halálának ekkortájt való bekövetkeztét nagyon valószínűvé teszi.

A hónapok elnevezései:

Boldogasszony hava – január

Böjtelő hava – február

Böjtmás hava – március

Szent György hava – április

Pünkösd hava – május

Szent Iván hava – június

Szent Jakab hava – július

Kisasszony hava – augusztus

Szent Mihály hava – szeptember

Mindszent hava – október

Szent András hava – november

Karácsony hava – december.