Apor Péter (1676-1752) Székelyföldön, a háromszéki Altorja községben, a családi birtok központjában született, katolikus arisztokrata családban. Apját még születésének évében elvitte a pestisjárvány, így nevelését nagybátyja, Gróf Apor István főispán, főtanácsos, országos kincstárnok irányította. Előbb a kolozsvári, majd a nagyszombati jezsuita kollégiumban végezte tanulmányait, az utóbbiban jogi-bölcseleti diplomát szerzett. A jezsuita rendet később mindig nagy hálával emlegette. A Rákóczi-szabadságharc idején nem állt be a kurucok közé, de mégis gyanúba keveredett a császáriak előtt, s azok Brassóban huszonkét hónapra börtönbe zárták. 1709-től aktívan részt vett a közéletben, Küküllő megye főispánja és háromszéki főkirálybíró lett, majd bárói rangot kapott. A ranglétrán való emelkedésével elégedetlen volt, úgy érezte, tehetségéhez képest háttérbe szorult.

Írói műveinek többségét latinul írta. A Lusus Mundi (Világ játéka 1727) családjának történetét dolgozza föl, a Synopsys mutationum (Összkép a változásokról, 1749) korának eseményeit veszi sorra. Magasan e két mű fölé emelkedik, azonban a Metamorphosis Transylvaniae (Erdély átváltozása, 1736) című emlékirata, amely csupán címében latin, szövege a művelt székelyföldi nemes beszédstílusának ízeit villantja föl. Apor ezzel a művével írta be nevét a magyar irodalom történetébe, mivel az emlékiratnak olyan változatát hozta létre, amely nem az események elbeszélésére, még csak nem is az önéletrajzi részletekre irányítja a figyelmet, hanem a múlt tárgyi világának, szokásainak, erkölcseinek megörökítésére vállalkozik. Mindezt természetesen nem csupán hagyománytiszteletből teszi, noha ez is lényeges mozzanat írói magatartásában; emellett azonban saját korának visszásságait és erkölcsi züllését is élesebb fénnyel tudja megvilágítani az emlékeiben megszépülő múlt fölidézése révén. A Bethlen- és Rákóczi-kori független Erdély anyagi jóléte, patriarchális társadalma, erkölcsi egyenessége szembesül itt a Habsburg-birodalom részévé süllyedt, súlyos adóterheket nyögő, bürokrácia és korrupció által átjárt ország életével s ez a szembesítés kitűnő korrajzot eredményez, mind művelődéstörténeti, mind erkölcstörténeti vonatkozásban. Apor írásának világos, sallangoktól mentes stílusa, bonyolult politikai események érintésétől való tartózkodása kevés tárgyi jegyzetet kívánt; annál több viszont az általa használt erdélyi tájszó, a ma már csak etnográfusok által ismert tárgymegnevezés. Ez utóbbiakat a szómagyarázatok között találja meg az olvasó.

Az itt közreadott szöveg alapjául a legújabb, de már kevéssel megjelenése után könyvritkaságnak számító kiadást választottuk: Metamorphosis Transylvaniae. Szerkesztette, az utószót és jegyzeteket írta Tóth Gyula Bp. 1972.