# [Házasságom mindég bánom, amíg élek…] *

Házasságom mindég bánom, amíg élek,
A sok kölyköt el nem győzöm, attól félek;
| Máris teli* a puckó,
| Úgy megbódult a fickó
| Bánatjában.
Legénységem be szerettem, már azt mondhatom,
Ámde hogy azt elvesztettem, holtig siratom,
| Mert feleség parancsol,
| Nem fogadom, s korbácsol
| A szájával.
Hogy kényesen magas kontyát feltehette,
S immár magát nagy gangosan* rám köthette,
| Férrerúg és toppot* mond,
| Nekem mondja, hogy bolond,
| Jaj istenem!
Gazdagsága, nagy jósága és szépsége
Addig vala, míg elvettem, de már vége,
| Csak enyim lett a verem,
| Hova teszem tenyerem,
| Mit csináljak?
Az asszony egy szükséges rossz, de a férje
Őkemétől a korbácsot ne kímélje,
| Veregesse meg kétszer,
| Ütögesse meg hétszer
| Minden héten.