# [Dombon belöl van ëgy szűk házacska…]*

Dombon belöl van ëgy szűk házacska,
Abba sír a vénlëán magába,
Hogy nem vitték férhëz a fassángba*,
Hanem otthon hatták a pucokba.
Fassáng után fassáng* jő és repül,
Mégës a sor rëám mind nem kerül.
Már mëguntam a kéretést várni,
Magam fogok szërëncsét próbálni;
De az eszëm fël nem tudja érni,
Legelőbb ës kit këllessék kérni.
Jó lënne, ha diákot kéretnék,
Mett a nekëm mindënkor tetszenék;
De a diák csak guzsalyaskodik*,
A mënyecskék tőllem elszeretik.
Vetëtt ágyam majt* a padlót éri,
De azt kérni sënki nem ës méri;
Nem ës adjuk, ha csak paraszt kéri,
Odaadjuk, ha jó nemës – néki.
Párta! párta! búra termëtt párta!
Mét születtél erre a világra?
Ha mëgfoglak, messzint elhajítlak,
A gát alá kővel lenyomatlak.
Elviseltem harminchárom pártát,
Harminchárom szëdërjes rokolyát,
Harminchárom sarumnak a talpát,
Mégsem vëtem ëgy pénz-érő hasznát.
Bár az Isten olyan csudát tënne,
Hogy valaha legénesső lënne;
Kifekünném az út közepire,
Hogy vajëgy mán* rëám ës csëppenne!