# [Mëgjelöntém szavaimot…]*

Mëgjelöntém szavaimot,
Elszámlálám bajaimot,
Értöd méltó haragimot,
Így kezdöm el panaszimot.
Nem hittem vóna felőlled,
Hogy csalárdság lögyön benned,
Szűvemöt így kesergetöd,
Hűségömér ezt művelöd.
Mutattad, hogy mind szerettél
Ingöm inkább mindönöknél,
De csalárdsággal mëgköttél,
Szerelöm rabjává töttél.
Én csalárdságodnak hittem,
Jólehet hogy fájt a szűvem;
Úgy ádjon mëg a nagy Isten,
Amint igaz vótál, szűvem.
Jó töttödért jót kévánok,
De buszuért buszut* állok,
Ha abba módot találok,
Érdömöd szërént szógálok.
Többet ezt nem szaporittom,
Mett csak neveködik kénom,
Talám könnyebb lösz szűvemnek,
Ha szömeid rám nem nöznek.
Jaj, hogy kell tőlled mëgválnom,
Kedvömre termött virágom,
De te vagy oka ezöknek,
Ne tulajdonítsd sönkinek.
Én már tőlled búcsút vöszök,
Veled csak ritkán beszélök,
Élj kedvedre, szép violám,
Ki számot gyakron csókolád.