# Nóta Oláh Pétörről *

Poroncsolat* harangszóra,
Elindulónk a Virgóra;
Mikor Virgó-helyre érénk,
Ott Lókoddal ësszemënénk.
A lókodi atyafiak
Ellentállnak a falunknak;
Mikor a faluk ësszemëntek,
Fegyverropogások estek.
Első fegyver roppanása
Ingömöt főbe talála,
Elveszött szëmëm világa,
Szëmëm kifolyt az arcámra.
Ott kionták a vérömöt,
Elvégezém életömöt.
Apám, anyám s ëgy tesvéröm!
Ne sirassatok tü ingöm.
Én elmënyëk közületök,
Isten maradjon veletök;
Ha veletök nem lehetök,
Ne fájjon értem szűvetök.
Feleségëm távolléte,
Az az Isten rendölése;
Már én tőlle most mëgváltam,
Isten jobbja felől áltam.
Édös kicsi szép lëányom!
Árván maradt küs angyalom!
Már én többég nem dajkállak,
Isten jobbja felől álltam.
Méltóságos fődesuram!
Szárnyod alatt jól nyugudtam,
Csëndös szállásom elhattam,
Sírbótomba bëzáródtam.
Méltóságos fődesasszony!
Egy ágon álla magzatom,
Rëád bízom a gyermököm,
S szomorán maradt özvegyöm.
Szëmmárton helyëtt vérzöttem,
A véröm eleresztöttem;
Piros véröm halmozzátok,
Pétör halmának írjátok.
Oláh Pétör vót a nevem,
Amíg éltem, én Istenëm!
Hogy a Virgó*-helyre léptem,
Ott életöm bévégeztem.
Szëmmártoni éfjú serög!
Látom, szűvetök keserög;
Már én arról nem tehetök,
Hogy veletök nem lehetök.
Oláh Pétör piros vére,
Ki a Zendöst mëgfestötte;
Ki a Zendöst mëgfestötte,
Szëmmártonnak határt jedze.