# [Kivirágzott az árkosi temető…]*

Kivirágzott az árkosi temető,
Nem tartok én immán* többé szeretőt;
Szeretőm lësz az árkosi temető,
Oda temessenek engëm legelsőbb.
A citrusfa levelestől, ágastól:
Hogy váljunk mëg, édës rózsám, ëgymástól?
Úgy váljunk mëg, kedves rózsám, ëgymástól,
Mind a fényës csillag rogyogásától*.
No! ha elmész, kedves rózsám, kévánom,
Az út előtted mind rózsává váljon!
A ződ fű ës édës álmot terëmjën;
Szűved engëm soha el ne felejtsën!
Patak martján nevekëdék tulipánt:
Az én szűvem tégëd óhajt, tégëd várt,
Amik gyűrűt jegybe adtam, add vissza;
Nálam ës kész a jegyruha, vëdd vissza!