# [Végigmënék a temetőn…]*

Végigmënék a temetőn,
| Eszömbe juta szeretőm;
| De mi haszna jut eszömbe,
| Mikor el vagyon temetve.
| ……………….

Ha jössz a temetőkerbe,
| Írd a sírhalmom fëlébe:
| Itt nyugszik ëgy hű szerető,
| Nyugtassa mëg a Teremtő.

Űltess akarmi kis ácskát,
| Akar bár ëgy szál rózsácskát,
| Hadd lássa mëg, aki itt jár,
| Hogy te nem vótál csapodár.

Vagy díszösítsd bús fűzfákkal,
| Omlott sírom ződ hantokkal;
| De ne engedd elvesztömöt,
| Engedd nyugunni* testömöt.

De még az ëgyre kérnélek,
| Hogy hótomig szeretnélek;
| Csakhogy osztán mást ne szeress,
| Több szeretőt el ne temess.

Ingöm anyám megátkoza,
| Mikor e világra hoza,
| Szërëncsém ne lëgyën soha
| Az én ifiúságomba.

Nem hitted, hogy beteg vagyok,
| Mëghiszed, mikor meghalok;
| Nézésömre nem jöttél el,
| Temetésömre hát jőjj el.

Kísérj ki a sírhalomra,
| Az örök nyugodalomra,
| Vess két-három kapa fődet
| Talám megérdömlöm tőlled.