# [Haj, két singös, vörös, széjös szép pántika!…]*

Haj, két singös, vörös, széjös szép pántika!
Te vagy az én szűvem legédösebb titka,
A titkót szerelöm, szűvem szép szerelme
A vacsoracsillag világánál terme.
De kitő termöttél, de ki adott nekëm,
Csak a szép vacsoracsillag tudja, más nem;
Tuszógassák ugyan; de nem mondom, hogy ki;
Szűvem édös titkát ne tudja mëg sönki.
Ihol jő karácson, fonlak a hajamba,
S ahol járok-kelök, piroslik az utca,
Nöznek a legények s vityálódnak* velem,
De szűvemnek titkát nem tudja mëg ëgy sem.