# Philipp Melanchthon+ Perényi Péternek+*

Wittenberg, 1545. március 27.

Sok ember lelkét annyira megingatja az országok romlása, hogy kétely ébred bennük: vajon gondot visel-e Isten az egyházra. Ámde Isten nemcsak figyelmeztet, hogy külön kell választani egyházát a világi birodalmaktól, hanem az országok romjai közt csodálatosképpen meg is őrzi azt. Így oltalmazta meg Jeruzsálemnek a káldeusok által történt elpusztításakor, így őrizte meg akkor, amikor Kürosz megölése után a próféták tanításaival szemben ellenséges királyok uralkodtak. Reménykedjünk tehát, hogy – bár átszármaznak a birodalmak – köztünk is örökké megmarad majd az egyház, és ez a remény serkentse a kegyes tanítókat az egyház összes tagja felől, miként Ézsaiás is könyörög. És jóllehet nemsokára nagy sötétség jő, Isten mégis megóv majd néhány magvetésre való helyet, nehogy teljesen kipusztítsák a tanítást. Őrizd meg, szólott, tanítványaimban a törvényt, azaz erősítsd meg értelmüket, hogy az emberek üdvözüléséről szóló tan eljusson az utódokhoz. Azt tanítja, hogy minden ember, de leginkább a kormányzók szívében ennek az elhatározásnak kell első és legfőbb helyen lennie. Most pedig, midőn hallom, hogy fegyverropogásban, Istennek fiát szólítva segítségül, a harci kürtök között az evangéliumot tanulmányozod, aminek így kell lennie, mintegy ismeretlen* írom ezt neked, és esedezve kérlek, légy javára Zsigmondnak*, ennek az igen tisztességes férfiúnak, aki nemcsak a görög és latin nyelvben, hanem az egyházi tudományban is jelesen képzett. Arra is kérlek, hogy ilyen nagy háborúskodások közben is, minden tisztedben oltalmazd népednek egyházait és iskoláit, ahogy a magát tudománynak szentelő Dánielt és a többi ifjat is támogatta néhány fejedelem Jeruzsálem pusztulásakor, hogy később segítségükkel újra felépítsék az egyházat. Nem kételkedek, hogy nem sokkal a török pogányság visszaszorítása után Isten az erény és tudás iskolái mellett az egyházakat is újjáépíti majd Magyarországon, de már most gondoskodni kell arról, hogy ez így legyen, nehogy hiányozzanak hozzá a magvak, és végtére bárhogy is történne majd, egy jó léleknek nagy megkönnyebbülés, hogy e gyászos korban jót akart az egyháznak. És mégis biztos vagyok abban, hogy Isten segedelmével hasznára válik majd az e háznak ez az igyekezet és az ilyen szándék. Ahogy a zsoltár mondja: Menvén mentek és sírtak elküldvén az ő magjaikat, a jövők pedig megjönnek elhozván az ő kévéiket. Istennek tetsző a te munkád, még ha e siralmas időben nem is élvezhetjük a gyümölcseit. Jeremiás sem látta munkálkodásának gyümölcsét, de az általa megvédelmezett utód látta, és az örök életben az egyetemes egyházzal együtt ő maga is látni fogja. Reméljük ugyanezt a mi munkánk gyümölcséről is! Krisztust pedig, Isten egyházának kapitányát kérem, hogy védelmezzen, vezessen és segítsen téged. Ég veled, és légy jó egészséggel!

1545. március 27-én, azon esztendőben, mikor Isten halálból föltámadó fia megmutatja, hogy az egyházat örök életben és dicsőségben részesíti majd.

Téglásy Imre fordítása