### Tinódi Sebestyén+
Varkucs Tamás idejébe lött csaták Egörből*

Kincsös Buda ha lőn császár kezében
Ezörötszáznegyvenegy esztendőben,
Adá Szulamán basának kezében,
Príni Pétör+ vala némöt seregben.
Igen hamar Varkucs Tamást hívatá,
Egör várát ő kezébe bocsátá,
Aszt erőssen néki megparancsolá,
Egör várát csak önéki tartaná:
„Igen bísztam az te nagy hívségedben,
Ha meg esném ellenségnek kezében,
Míg szabadon engöm nem lácc* Egörben,
Egröt ne add addég senki kezében.
Nám, ha hallod, Varkucs, én halálomat,
Hívasd hozzád Gábrielt, én fiamat;
Ő kezében aggyad egri házamat,
Ehhöz tarcsad fiam Varkucs magadat.”
Csakhamar Varkucs Egörben bészálla,
Esztendeig Szulamán basa meghala,
Kucsik Bali bég++ helyére bészálla,
Ulumán bék akkor Pestben bék vala.
Igen hamar némötök támadának,
Nagy szép haddal Pest alá ők szállának,
Tizednapig harcolának, vívának,
Terekeken semmit sem kaphatának.
Ő alóla hamar eltávozának,
Príni Pétörhöz+ sok fortélt mondának,
Kit szép beszédekkel ott megfogának,
Haláláig kit el nem bocsátának. […]
Vala fogsága mindeddég urának,
Sokszor kérik Egröt német királnak,
Ura hagyása eszébe Varkucsnak,
Hogy ne higgyen ebből senki szavának.
Lőn halála szegín Príni Pétörnek+,
Az testét megköldék feleségének,
Lőn keserősége szép gyermökinek
Vélök öszve asszon-feleségének.
Gondgya esék ebből tiszttartóinak,
Mentől feljebb az jó Varkucs Tamásnak,
Értik nagy haragját az jó királnak,
Rájok jönni szép hadát az királnak.
Ott Egörben bátorsága Varkucsnak,
Egört tartja az ő ura fiának:
Prini Gábrielnek, mint jó urának,
Halálig meg sem aggya az királnak.
Nám, királ dolgát közlé kis Prínivel+,
Magát ajánlá ő nagy kegyelmével,
Csak engeggyön, légyön néki hívségvel,
Egröt bocsátná kezében jó szervel.
De levelét, pecsétét küldé, adá,
Attyátúl marattban megoltalmazná,
Bécsben való somma pénszt es megadná*.
Príní látá, fogadá, hogy megadná.
Ottan úrfi Egör várába bémene,
Varkucs kezét fogá, szépön köszöne,
Ura halálát siratá, könyvezé,
Az kulcsokat őelőtte letevé.
Legottan úrfinak szépön felelé:
„Isten hoszta nagyságodat ide bé,
Akarnám, atyád jött volna elémbe,
Teljék kedve magyar uraknak ebbe.
Kezemből elvegyed egri kulcsodat,
Vegyed jó kedvvel jó szolgálatomat,
Kinek akarod, aggyad végházadat+,
Hívön kiveszöm innét ennmagamat.”
Oly igen az Varkucs kéri ő urát:
„Csak akarjad, hogy megtarcsam házadat,
Innét kimenj, mutatom hív voltomat,
Vitézökjel itt nem szánom holtomat.”
De az úrfi hívségét megköszöné,
Királképének nagy hívön izene.
Gróf Mikola, Bátor András eljöve,
Egröt Príni+ az ő kezökbe engedé*. Kassa, 1548