# Rájnis József
Pásztori dal*

Szily János úrnak, midőn püspöki méltóságra emeltetett
Menj elébb, kicsinyke nyájam!
Menj legelve, játszodozva,
Éljed el napott-napestig
A mosolygó szép füvecskét;
Bátran ízleld a folyáskát,
Melly igen friss kútfejekről
Mindenünnen csergedezvén
| Tér-mezőmet élteti.
Én azonban itt hevervén,
Víg furuglyám rendes hangját
A kies szellőkre bízom;
Gyenge szellők! tí vigyétek:
Hallja Tirzis, akivel Pán,
Pásztoroknak fejedelme,
Fejedelmi pásztoroknak
| Tiszteit közölteti.
Mi egyűgyű közjuhászok,
Egyik híres fejedelmünk
Messze földre költöződvén,
Abba törtük vólt fejünket:
Kit szerezne Pán helyébe?
Válogattunk pásztorokban
Végre füstbe tűnt reményünk,
| Mert nagyon különbözénk;
Kért egy illyent, más amollyant,
Ez keményt, amaz szelídet:
Jó szelídet a juhoknak,
Jó keményt a farkasokra;
Vólt, kinek serényke tetszett:
Ennek úri, nyájas annak;
Jámbor ennek, másnak elmés.
| Vaj s ki lelhet illy személyt?
Bezzeg Isten kitalálá,
Bezzeg ehhez nincs egyenlő
Bölcsesség e tág mezőkön!
Tirzis érdemes személyét
Úri bottal és süveggel
S köntösével címerezvén,
Pásztoroknak azt felelte:
| Imhol! akit kértetek.
No siessünk áldozatra,
Jó kövéres áldozatra.
Nosza áldjuk Istenünket!
Míg örül pásztor juhoknak,
A kövér juh gyenge fűnek,
Gyenge fű a tiszta víznek,
Tiszta víz a szép kövecsnek,
| Áldva-áldják pásztorok!
A kövecs sok tiszta víznek,
Tiszta víz a gyenge fűnek,
Gyenge fű kövér juhoknak,
A kövér juh pásztoroknak,
Tirzis e füves mezőknek
Dísze, örvendeztetője,
Éltetője, drága kincse;
| Pásztorok vigadjatok!
Lám szököllve játszodoznak
Szereteszéjjel a juhocskák;
Tollra kél a víg pacsirta,
És cikornyás énekléssel
A fehér gyapjú-szabású
Fellegeknek elbeszéli
Érdemit nagy Tirzisünknek;
| Pásztorok vigadjatok!
Oh miért nincs olly ajándék,
Mellyel a kedvét találnám!
Lásd, öcsém! hogy béköszönthess
Jó korán e zsenge téjjel;
Majd, ha nyájam eltenyészik,
Tartson annyi sajtra számot,
Mennyi fér e köntös-ujjba.
| Pásztorok vigadjatok!
Ám borúljon gyászba földünk,
Mert, ihon! borúlni készül:
Térjen ám a nyáj aklába,
Térjen édes nyúgovásra;
Mí azonban vígadozzunk,
Míg az hajnal virradása
A mezőket harmatozván
| Széjjel hinti gyöngyeit.