# Édes Gergely
Válasz a Parnasszusi Leckére*

### Irtam Mező-Szántón, s meg is küldöttem a néhai öreg
méltóságnak 8-dikán Rák havának 1792-ben

(Részlet)
– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – –
Mit tehetünk egyebet már a mai kényes időben
Amikor a rendes költők a mostani módit
Szertelen óhajtó népnél elbecstelenedtek?
Amikor a jó ész mene tőlünk számkivetésbe
És amikor a szemek is külső cifrának örűlnek,
S a fülek a hangban kívánnak holmi cikornyát,
Bátor az elmének fog alatta kicsinyke maradni
Amibe játékonn kívül mást látni lehetne?
Mert bár a dolgot maga fesse Homér vagy Apolló
Mennyei hangokkal; de ha nem piperézi ma nálunk
Kétszeres ekhóval*, mely egymást váltva felelget;
Visszamehet tőlünk! mert ritka fog arra fülelni.
Illyen okon szükség alkalmaztatni magunkat
Még a számkivetett jobb ész nem fog hazatérni
S őtet az eltévedt érzés maga nem nyeri vissza,
Amelly a hangzást ekhós játékra cserélte.
| Hadd írjunk hát most még olly mód által is amely
A tizedik s több illy nyomorúlt század szüleménye.
Ám csakugyan nincs most több élő nyelv sohol, amely
A ma virágzók közt a régi latin s görög elmés
Mértéket, mint a magyar, olly formába kiállja.
Az honnan van az is, hogy már elszoktak az illyen
Versmívtől, melly a görögöktől szálla reánk is
Elszoktak! mivel a franc és német papucs immár
Módiba jött igenis mértéktelen embereinknél.
| Bátor azért ez az illy alkalmatlan piperézés,
Mint gyerekes játék, káros múzsánkra tekintve,
Ámde mivel magyarink még nem szokhattak egyébhez,
Meglehet az legalább hogy most még ollyat is írjunk
Amelly a görögök gyönyörű mértékei mellett
Egyformán kimenő szócskákkal is összvefeleljen,
Mert noha férfiaink, de kivált afféle tudósink
Bár legyen egyetlen mesterség benne, megérnék
Véle: de asszonyaink megvárják a piperét is.
Melly noha módja szerént ekhózva kecsegtet először
Csak füleket, de ha majd netalán megnyerjük ezáltal
A még mostan csak gyerekes piperének örűlő
Szíveket is, mellyek még illyekhez nem is értnek,
És hozzászoktatjuk ezen remek éneki hanghoz;
Úgy lehet apránként elenyész a vesztegetett ész.
Amint ezt Molnár Borbála is úgy hiszi, minthogy
Ír maga is szintén illy legjobb móddal elégszer.
Még most csak csecsemő múzsánk és emberi korra
Nem lehetett neki jutni; tehát míg azt is elérné
Hadd verjük lantját, hadd verjük míglen időnk úgy
Engedi, hadd verjük néhánykor gyermeki módon
Addig csak, míg majd úgy változtatni lehetne
Mint illik: most hát mentségünk tessen elégnek.
| Én ugyan, ami kivált e részben engemet illet,
Azt fogadom: megtérek az intő bölcs okok által
Mellyek az említett leckében írva levagynak.
És valamint eddig se mindég írtam az ollyas
Verseket (amint azt Méltóságod maga tudja)
Amicsodás versek köztünk kérdésbe forognak,
Már ezutánn úgy sem töröm a fejemet velek. Úgyde
Meg-fog-e Gyöngyösinek minden követője javúlni?
Nem lehet ígérnem nekem azt, noha mindazonáltal
Mondhatom-e nyűgnek, valamint lehet, ellene lészek.
Amellyel magamat Méltóságodnak ajánlom.