# Révai Miklós
Tartózkodás*

Tündér, álnok, gonosz világ!
| Magadhoz mit csalogatsz?
Állapotod merő vakság:
| Csak hamis fényt mutogatsz.
Nem indúlok füstöd után,
Gondosb lelkem más jót kíván,
| Itt hasztalan tapogatsz.
Nagy nálad a gyönyörűség,
| De nagyító üveggel:
Józan szemmel csak kicsinység,
| S tele rágó féreggel.
Ne ámítgass, el nem hiszem,
Ne kínálgass, el nem veszem,
| Tele vesztő méreggel.
Aranyadat se fitogasd,
| Földnek pora, sárdarab.
Szabadságod se hasogasd,
| Szolga vagy és kötött rab.
Hasztalan szót már ne forgass,
Szándékomban ne háborgass,
| Nem kell nékem ez a hab.
Istenem a való napfény,
| Kiben nincs fogyatkozás.
Ő az öröm, az igaz kény,
| Kiben nincs unatkozás.
Ő a fő kincs, melyet nem ront,
Oly szabadság, mellyet nem bont
| Erőszakos változás.