# Batsányi János
Tűnődés*

Jer már, jer egyszer, csillagos ég dicső
Fénnyel mosolygó asszonya! Jersze már,
| Fájdalmim érzékeny tanúja!
| Verd el az éj szomorú homályát.
Távul hazámtól; messze vidék sovány
Határit őrző vad havasok között
| S felhőkig érő durva fogház
| Rejtekiből az egekre nézvén,
Óhajtva várom megjelenésedet.
És íme! jőnek kellemetes szelíd
| Sugárid… Üdvöz légy, kegyes Hold!
| Könyveim árja között elázva
Áldlak s köszöntlek. Csak te tudod nyögő
Szívem keservét; ah! egyedül te vagy
| Még, aki most is szánakodva
| Nézsz le reám, s panaszimra hallgatsz.
Ím, elhaladván útja felét az Éj,
Némulva fekszik s szendereg a világ.
| Ím, nyugszik a természet is már,
| S nyúgoszik ővele minden állat.
Szárnyára kelvén, széjjel uralkodik
A csendes Álom: fekve pihenteti
| Földünknek elfáradt lakossit,
| Hogy kifogyott erejek megadja.
Ah! elkerűl, és messze hagy engemet…
Sajnálja tőlem balzsama cseppjeit.
| Csak boldogokhoz mégyen; és azt
| Nézi, hová siet a Szerencse.
Elcsendesedtek társaim is, setét
Szurdékaikban: nem merik átkozott
| Órában épült zárhelyünknek
| Felfakadó panaszos nyögéssel
Mély hallgatását félbeszakasztani.
Elcsendesedtek, – mint amaz óriás
| Kőszikla barlangjában a bölcs
| S bátor Ulyss követői hajdan.
(Kik vagytok ah! s mely mostoha sors kemény
Tetszése kéntet títeket itt velem
| Szenvedni? Mely isten haragja,
| Mely vak eset hoza minket öszve?)
Búsongva szállong ablakaink körül
A bujdosó szél: s terjedező hajam
| Fürtét az arcámon lefüggő
| Könnybe keverve, tovább kovályog.
Így csak te vagy még, csak te vagy, akinek
Mondhassa vérző szíve gyötrelmeit
| E szenvedő, kit sorsa kínos
| Terhe alatt elepedve szemlélsz.
Mit látok? Itt hagysz újra te is? Kegyes
Vígasztalóm! Itt hagysz-e te is megint?…
| Kell menned ah! s nem tarthatod meg
| Gyors kerekét siető kocsidnak.
Folytasd, szelíd Hold, pályafutásodat;
Enyhítsd nememnek bánatos éjjelét.
| Tűrj, halhatatlan lélek! Eljő
| Néked is a kiszabott idő; tűrj.
Míg földi pályád végihez érkezel,
Vesd félre már bús gondjaidat s remélj.
| Ismér az Ég!… Megszán, s kiszólít
| E hazug és csapodár világból.