# Gyöngyössi János
Kemény Farkas úrnak Kornis Mária kisasszonnyal
tartott örvendetes menyegzőjének alkalmatosságával*

(Részlet)

– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – –
Gróf édesatyjának fényes udvarában,
| Mint dicső virtusok nemes skolájában,
| Vett nagy elmét mintegy vér szerint magában,
| Mely a nagy rendeknek ültette sorában.
Oh! a nemes elme mely igen szereti,
| Ha oly theatrumra virtussit viheti,
| Hol azokat gyorsabb szárnyakra teheti,
| Melyeken a magasb helyen repítheti.
E gróf ifjú Heros ennek egy példája,
| Kit nézvén a fényes udvar gráciája,
| Nagy kegyelmessége e vala hozzája,
| Hogy lett aranyas-szék fő király bírája.
Így kelvén virtusnak fennjáró szárnyára,
| A szép dicsőségnek elrepült halmára,
| Talált a tisztesség dicső templomára,
| Mint nagy érdemének nyert theatrumára.
Midőn már tábláján múlatná jelesen,
| Cupidót elküldé Vénus egyenesen,
| És e jeles úrfit már győzedelmesen
| Apolló kezéből kinyesé rendesen.
Te gróf ifjú Heros! Jobbat mit is lelnél,
| Minthogy laurusodon már mirtust viselnél?
| Nagyobbat egyfelől s hát mit érdemelnél,
| Minthogy víg innepet Hymennek szentelnél?
Meglett Cupidótól hát a győzedelem,
| Az arany nyilvessző lévén segedelem,
| Mert a Gróf Keményben gyújtott égedelem
| Kornis Máriával lett páros szerelem.
Jeles szűz; mert vett fel jeles természetet,
| Vett magának grófi vérből eredetet,
| Visel módos testén oly rendes termetet,
| Mely tartja magában a tiszta életet.
Lássad ebben Fébét teljes ábrázattal,
| Lásd Vénust mosolygó kedves arculattal.
| A hasadó hajnalt gyenge pirulattal,
| Lásd a gráciákat nyájas indulattal.
Ajaki mozgása színmézet csepeget,
| Melyre sok szíveket, mintegy rajt, hiteget,
| Szemérmetessége tart tiszta meleget,
| Kedves szelídsége méltón győzhet eget.
Örvendj ifjú Heros! hát ily Jegyesednek,
| Örülj ily szép részre talált szerelmednek;
| Itt van egy jutalma jeles érdemednek,
| E’ lesz dicsősége koszorús fejednek.
Oh dicső szeretet, mely így leve páros!
| Ennek elenyészni lett vólna mely káros!
| Oh dicső pár, mely lett szeretettel záros!
| E két szív egymással már éppen határos.
Cupidó is őket né! mint hitegeti*,
| Az unikornissal dámvadját vezeti,
| E két szelíd rabját ah miként szereti!
| Ida felé aranyláncon térítgeti.
Ezért Apolló is örömét neveli,
| Örömmel a kilenc Músák vagynak teli,
| Még a setét Éj is gyászát nem viseli,
| Hanem e párt gyujtott fáklyákkal tiszteli.
Öröm van Pinduson, az Ida hegyén is,
| Örvend Vénus e pár sorsán s szépségén is,
| Cupido e páron vett győzedelmén is,
| Sőt ezeknek páros szerelmén is (Ekhó) Én is*.
Vajon ez ki lén? (Ekhó) Én: bizonnyal fogadok,
| Nem más, hanem Ekhó. Közelebb szaladok!
| Hol vagy? talán imitt? (Ekhó) Itt: Ah mint vigadok!
| Kérlek adj szót, mig én itt maradok, (Ekhó) Adok.
Mért jöttél? talám hogy itt együtt örüljünk?
| És talám Amazért (Ekhó) Azért: Hát itt üljünk?
| Egy kevés beszédre hát egybekerüljünk?
| S ez örömben együtt részesüljünk? (Ekhó) Üljünk.
Esméred-é tehát, kérdlek szívesebben,
| Az egybekelőket? (Ekhó) Őket? Imhol ebben*
| Lássad festve készült képeket frissebben
| Amott a palotán még készebben (Ekhó) Szebben.
Lásd, mely szépek! (Ekhó) Épek; frissen egyesülnek!
| Egymáshoz igazok, (Ekhó) Azok: mint örülnek!
| Cupido lánca közt semmit nem szédülnek,
| Sőt egymás ölébe már készülnek, (Ekhó) Ülnek.
Méltó, hogy dicsőség szekerén vitessék
| E pár, és mirtussal fejek tiszteltessék,
| Erix templomába, méltó, kisértessék,
| Hát gerlice nékik szenteltessék? (Ekhó) Tessék!
De én sietek, mert célomat elérem,
| Ez egyet még szoros tisztünknek esmértem,
| Hogy együtt megáldjuk e párt: ezt megértem,
| Cselekedd meg; mert már megígértem (Ekhó) Értem.
Aranyas vizei elébb megtérjenek,
| Kincses fövényei koldulni menjenek,
| Mintsem ez eggyé lett szívek megszűnjenek.
| Vagy balszerencsétől féljenek (Ekhó) Éljenek.
Éljen e pár, s hozzá Juno szállást kérjen,
| Az Égnek szebb sírja házokhoz béférjen,
| Víg életek messzenyúló határt mérjen;
| S számos esztendőket így esmérjen (Ekhó) Érjen.
Érjen, azt kívánom, és meg ne zavarja
| Híreket az álnok nyelvnek zürzavarja.
| A mordály irigység kedveket ne marja,
| Sőt azt a kegyes Ég takarja (Ekhó) Akarja.
Akarja is, midőn jobb karján evégre
| Viselvén, állítja érctalpra, nem jégre;
| Hazánkban emeli fényesbb felsőségre,
| Onnét halhatatlan dicsőségre (Ekhó) Égre.
– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – –