# Ányos Pál
A csalfa szivnek megvetése*

## 1.
Hasztalan mászkálsz lábomnál,
| Esmérem már szivedet:
Nincs helyed buzgóságomnál,
| Mert megszegted hitedet.
Menj annak nyögni ölében,
Kinek leltél szerelmében
| Édesb kellemetességet,
| Mint nálam gyönyörűséget.
## 2.
Nem bízom színre magamat
| Ezután ha szeretek;
Láng gerjessze fel lángomat,
| Különben nem éghetek.
Még kék szemeknek sem hiszek,
Sem szóknak, melyek, mint vizek,
| Kedvesek, míg csergedeznek,
| S a lehellettel enyésznek.
## 3.
Legalább e hasznát vettem
| Megcsalt szeretetemnek;
Noha többet érdemlettem, –
| De ez elég szivemnek.
Te pedig, ha jut eszedben,
Mely nemtelen vagy szivedben,
| Pirulj, s felejts el engemet. –
| Háláld evvel hívségemet.