# Guzmics Izidor
A magyar királyhoz, I. Ferenchez*

Fölséges! trónod előtt áll
| A lant hevült keblü músája.
| Fölnéz Fölséged magasságára,
| S elborítja őt a dicsőség.
| A Ház, melyből eredsz, fénytengere
| Szikráztatja szemeit;
| S amely magadból kilövell,
| S szelíd sugarokban ömlik
| Körülted el, s népeiden
| Jóltévőleg lebeg,
| Fölgyujtja parázstüzét;
| S a lant, dicsőülve nevedtől,
| Megzendül kezében.
A föld urai között nincs
| Ki vagy dicsőbb, vagy kegyesb Nálad.
| Külsőken könnyű erőny volt győzned,
| Nemzeted sugárin túlhatnod
| Csudált csudán mív és isteni.
| Ki menté meg e hazát
| A végveszélytől, mikoron
| Vad és zabolátlan önkény
| Alatt halál néze le rá
| Budának tornyiról,
| S halál düle ellene
| Bőszült agyú honfi szeméről,
| Ki volt idvezítő?
A sokfejedelemszülő Ház
| Tevé az eloszlott hazát egy házzá.
| Ferdinandok és Leopoldok,
| Max, Rudolf, Mátyás és József,
| Ti fennragyogtok a magyar égen.
| De anyánk, a nagy Therézia,
| Kiért gyönyör volt folyatni vért,
| S édes letenni életet:
| A bölcs és dicső kegyes asszony
| Emléke minden melly alatt él.
| Az érte folyott magyar vér
| Szívéből tisztán ömledező
| Kegyfolyam örök forrása lőn.
Föl Músám! tele keblednek
| Ki bőven öntsd folyamát. Zengd el
| A legfölségesb, a legjobb urat.
| Átvonulva a vad veszélyek,
| Mindenünnen csend mosolyg, és béke leng
| Európának egein,
| Trónjára hogy lép Ferencünk.
| Kegyek röpösének ottan,
| Hol Ő járdal, és a magyar
| Keblét szent ihletés
| Hevíti aránta föl.
| Esküdt Ferenc; hódola minden,
| S a nép s a király egy.
De forr Gallia nyugatról,
| Rohanva népeken átgázol;
| Megrendít országokat. Keblébe
| Eljut Ausztriának. Beléd is
| Fészkel fáradt hazám, és rád feni
| Már sokvérű haragos
| Kemény vasát. Bécs pusztul;
| Lehajtja fejét Pozsony, s Győr
| Tüzet kap, és éke leég.
| Komárom szűze sír,
| Remeg; Buda tornyai
| Reszketnek; a honfi erő fogy.
| S Ferencünk? – csak Ő áll.
Európa nagy hatalmi törve,
| S a büszke sziget népe süllyedezve,
| Nézik a magyar fejedelmnek
| Állhatatosságát, s bámulják,
| Ó nagy Király! amit Te tevél itt
| Nem halandó Músa zengheti.
| A példa győzött: seregbe gyűlt
| A fölkelt tábor, és nyere.
| S a nagy béke atyja Ferenc lőn.
| Most ő szerelmes népe közt él
| A béke szelíd ölében.
| Áldást oszt; Músákat koszorúz,
| S lát atya fiában hű királyt.