# Virág Benedek
Soterion Custosomnak*

Ép s egészséges fejed, édes őröm;
Oldalad sem fáj, noha nagy dühében
Pontyi* lábával kirugott, s letiprott
| Téged az útban.
Durva patkóját s saruját kiálltad,
Mint erős lelkű, buta dörmögésit
Kínaid közt is nevetéd; szerencsés
| Custosom, élsz még;
Élsz, s nekem hívem vagy; előre mind azt,
Aki kastélyom küszöbét s kilincsét
Éri, zörrenvén bejelented: a rosszt
| Tőlem ijeszted;
A barátságos keresőt örömmel
Vonszod és töltöd: sok ez! Aki szívből
Érzi nagyságát igaz érdemednek
| Érti s dicséri.