# Aranka György
Egy jó ifjú Ferenc napjára*

(Részlet)

Vetve változások alá,
Sok változások alá!
Vagyon Ferenc e világ.
| Hiú egek feneketlen,
Ezer örvényeikben,
A felettünk és alattunk
Úszkáló roppant testeknek,
S ragyogó tűz tengereknek
Nyílt s titkos kebelekben,
S kebeleknek rétjekben,
Jobbra balra körülöttünk
Változások alá vetve
Vagyon az egész világ!
| Bölcs és bolond bölcsőjéből
Esméretlen ösvényén
Az élet új mezejének
Mikor indúlni siet:
Vak természet ösztönéből
Se meg nem áll, se nyúgszik;
Miként fáradt nap estvére,
Sírja vermére siet.
| Életednek központjai,
Csak a változásoknak
Tetszetesebb nyomai;
Mellyeket vésett szívedbe,
Metszőkése Időnek,
| Ezeken túl elébb hátrább,
Majd ha a végpontra jutsz:
Ott eme könyörűletlen
Vámos-legény a kegyetlen,
Irgalmatlan körmeivel
Levetkeztet és megfoszt.
Az örökkévalóságba
Nem vissz semmit magaddal,
Csak eme kisded részecskét,
Melyet tisztán s ártatlanúl
Onnan elébb vettél volt;
E tér eredetéhez.
| De a kedvesb semmiségek,
Éltednek bálvánnyai,
Elébb hátrább elbúcsúznak,
S más gazdához szegődnek:
Vagy megtérnek nemekhez;
S mint mély tengerben a csepp víz,
Vagynak, de elmerűlve
A nincsenek száma közt.
| Így az élet játéknéző-
Színe tündér piacán
A van, hogy van mindjárt siet,
S jön helyébe a nem vólt.
Ez is mindjárt, hogy vólt tűnik;
S tűnt nyomán jő új nem vólt.
| Minden a nagy természetben
Játszik egymás kezére,
S játszodtatik játszodva.
Mint te Ferenc a széllaptát
Kivered, s ha sors hozza,
Más vervén Te kapdosod,
S ketten játszodtak azt véled:
És a lapta is veletek,
Nem kevésbé játszodik.
| Nagy és kicsiny kerékbe jár,
Hajtja egymást meg nem áll;
Eléjő mint egész és nagy
S apróbb közt pompát csinál.
De majd mint rész más egészben,
Meg se látszik; vagy eltűnt.
– – – – – – – – – – – – – – – – – –