# Dayka Gábor
Kazinczyhoz*

Indúlsz Tokajnak Édenébe,
A Charisok szép lakhelyébe,
| Lelkemnek jobb fele,
Hol űzi vak elmék homályát,
S letépi a bűn álorcáját
| Lantodnak zengzete.
Én elmerűlve bánatomban,
Nyögök, nem érdemelt honomban,
| S utánad esdeklem;
S lépésid könnybe ázott szemmel,
Eltelve néma gyötrelemmel,
| Távolról követem.
Te, a mord tél bús fuvatagja!
Amerre a szépség alakja,
| Ferenc, útját veszi,
Térj Aeolus vak tömlöcébe,
Hadd fújja lágy Zephyr fülébe:
| Hogy Dayka szereti!