# Kreskay Imre
Ányos Pálhoz*

Csak alig szedhetem szavaim rendekbe:
| Nagy örömet nehéz zárni bilincsekbe:
Oly örömmel vettem ékes leveledet,
| Bár közlenéd többször velem ily mívedet.
Be szép gondolatok! mely édes izlések!
| Kellemes szózatok és kifejezések,
Kedvelt Barátodhoz küldött leveledben,
| Látom, mely nemes tűz gerjedez szivedben.
Oh ha szikrájából hajdan lángra kelhet!
| Nevednek örökös oszlopot emelhet.
Emellett egy kedves ajándékot adtál,
| Midőn két könyvecskét kezemhez juttattál.*
Hunyadi Jánosnak egyik szól éltéről,
| Egy filozófusnak másik szerelméről.
Józan mulatságot ábrázol magában,
| Tetszetős főképpen Lilisz mátkájában.
Ott is, hol Kónyinak huratlan lantjával
| Kötődik, nem boszont unalmas tréfával.
Nyughatatlan Pontyi festi személyében
| Az agg természetet együgyűségében.
Nézzed az ifjabb kort kiesebb képében
| Vidám Angélika elevenségében.
Vitéz Hunyadinak festi erkölcseit
| Amaz és példákra ajánlja tetteit.
Én ugyan itt-amott olyasban akadtam,
| Melynek egy-két szavát jóvá nem hagyhattam.
Minthogy Bonfiniust mondja pajtásának:
| Nagy érdeme rövid históriájának.
De meg kell engednünk ily apró gáncsokat,
| Hogy ne hasogassunk minden szőrszálokat.
Pali! e tudósok versenycsatájára
| Ébredj te is magyar versek írására.
Hazádat s nevedet hidd el dicsőíted,
| Ha gyakrabb versekkel Pindust ékesíted:
Öregbítsed, kérlek, szerzett dicsőségét,
| Lássa utánad is édes örökségét.
Szépen zengő hangja lantod pengésének
| Becset teend magyar Músák seregének.
Zengjen erkölcsidnek értekezésére;
| Ez jámbor embernek elegendő bére.
Tedd magyar könyvedet hazád oltárára
| S ne várj nemzetednek egyéb jutalmára.