# Csizi István
Verses levelezés*

(Részletek)

## Csizi István: Ötödik levél
Tegnap délben vévén mindkét leveledet,
| Egyikében látom kifestve hitedet.
Másikban ítéleted úgy a szegénységit,
| Mint annak tűrése nyújthat reménységit.
Mellyekkel Músámat kielégétetted,
| És írótollamat más tárgyra vezetted.
Tehát mind ezelőtt immár megígértem,
| A szent szeretetet kiírom mint értem.
### A szeretetről
Oh mely nagy szeretet mellyel szerettetett,
| Az ember hogy érte fára feszíttetett.
A Jézus ki igaz Isten és ember vólt,
| S úgy szólott, hogy soha még úgy ember nem szólt.
Általa hívatnak Isten fiainak
| A hívek és vérem váltott leányinak.
Az ő szerelminek ez a legfőbb pontja,
| És ezt a Sátán is soha el nem rontja,
Merthogy isteni kéz teremtett bennünket,
| S tenyerire írta gondviselésünket.
Amik teremtettek köz e’ mindenekkel,
| De szerelme csak a választott hívekkel,
Minden teremtésit bár jónak esmérte,
| De szerelme csupán azoknak ígérte,
Kik őtet illetik viszont szeretettel,
| S törödelmes szívből folyó tisztelettel.
Mert akik a Jézust híven nem szeretik,
| Uram, Uram azt is színből emlegetik.
Már az illyeneket ő sem szeretheti,
| S csak magokra hagyván aklából kiveti.
Magokévá teszik Isten akaratját
| A hívek s őrizik szent parancsolatját.
Amit Isten szeret csak arra vigyáznak,
| A romlottság miatt bár gyakran hibáznak.
A jó keresztyénnek legfőbb nyeresége
| A Krisztus, és benne Isten dicsősége.
Mind lelkét mind testét s minden indulatját,
| Istennek ajánlván sorsát állapotját,
Az Isten szerelmét magához kapcsolja,
| Hogy ő azt teheti kegyelemből follya.
Amely kegyelemből hit tartatik,
| S végre az egekben megkoronáztatik.
## Vályi Klára: Felelet
Bánom hogy oly késő megy hozzád levelem,
| Bécsből egy vendégem tetette azt velem.
Meglátogatása lett hívsége jele,
| S akarja hogy nála légyen szívem fele.
A levélíróktól rólam a’ kérdetett,
| Mivel bírok s honnan vettem eredetet.
Ne vitasd azt Uram hol vala lakásom,
| Vagy mindezideig hol volt mulatásom.
Szegény vagyok most is csak sár ház szállásom,
| Ebben sátorozván jobbra van vágyásom.
Csak a jelenvalót nézzük szemeinkkel,
| Ne kérdjük mi történt régi eleinkkel.
Mert ma az igazat hazugsággal toldják,
| A mások érdemit magokéra foldják,
Virtus nélkül mit ér sokak kincsesháza,
| Ha maga a világ csak tudatlan váza.
Bár testit s kar láttál bársonnyal ruházza,
| Nem tündeklik rajta az érdemek máza.
Fátumos sebemen már én nem aggódom,
| De ha más piszkálja szívemben bánkódom.
Mit mondék bánkodék, sőt inkább köszönem,
| Mert a fátum leve versekre ösztönem.
Lelkem csendességit mellyben feltalálom,
| Lássa más mint ítél előttem csak álom,
Ha a kritizáló rostájában tészem,
| Elún ott forgatni egyszer csak kivészem.
Tört hajóm átúszta már a bánat habját,
| Elkockáztam éltem szomorú darabját.
Már másnak engedtem én a játékhelyet,
| Lelkemnek nyugovást keresek ahelyett.
### Szeretetről
Ha a szeretetnek mely tengerét mérem,
| Hitem gyenge lévén fenekit nem érem.
Nem érem, de Jézus szent kegyelmit kérem,
| Reménylem nem is lesz számkivetés bérem.
Nem lesz, mert a Jézus szeret, lám meghala,
| Értem s bűnömnek is áldozatja vala.
Hívebb szeretője oh mért nem lehetek,
| Hívségemmel sok nap kevésre mehetek.
Kész ugyan a lélek szeretni de a test,
| Erőtelen csalárd s lelkem javára rest.
Mely miatt fájdalmam csak azzal enyhítem,
| Hogy nem éppen megholt állat az én hitem.
De nem dicsekedem annak gyümölcsivel,
| Mint a farizeus szennyes szentségivel.
## Csizi István: Hatodik levél
Érzékenységeddel asszonyom vess számot,
| Mert azok azelőtt adván terhes vámot.
Megsúgják mire kell magát határozni.
| De az elmével is szükség tanácskozni.
Aki jól köt jól old: ez oly magyar mondás,
| Melynek ellene nem szólhatni káromlás.
De amíg előáll Hymennek papja,
| Talán fel is virrad addig Klára napja,
Mellyet hogy elérhess s eltölthet víg kedvvel,
| Ohajtja barátod szívből áradt névvel.
Az érzékenységet mivel emlegettem,
| Róla mint képződém ezekben kitettem.
### Az érzékenységről
Én az okos embert okkal meghajthatom.
| De aki érzékeny el nem csábíthatom.
Mivel többet hiszen érzékenységinek,
| Mintsem embertársa vélekedésinek.
Mert az érzékenység mit eszibe vészen,
| Arról a léleknek bizonyos hírt tészen.
De a vélekedés gyakorta hibázik,
| Még mikor izzad is azt hiszi, hogy fázik,
Mint mikor azt tartja némely maga felől,
| Hogy ő bizonyossan beteg légyen belől.
Holott nem is írja belső változását,
| Érezhetné az illy elméje bomlását.
Igazabb tolmácsok mindég az érzések,
| Mint az indulatból folyó képződések,
Hogyha károd esik keresed kincsedben,
| Vagy megsértettetél híredben nevedben.
És így számot vetvén érzékenységeddel,
| Belső nyugodalmat szívednek ne vedd el.
A szív mind jó mind rossz dolgokat megérez,
| És valamint érez mindenkor úgy vérez.
## Vályi Klára: Felelet
Ha merek barátom! már így szólítalak,
| Érzékeny mejjemhez tisztán szorítalak.
Mivel Klára napját el nem felejtetted,
| Sőt baráti szívvel szépen jelentetted.
Melly drága nevezet a barátság neve.
| Nagy szíved amelyre érdemesnek teve.
Minthogy csekélységem ezt tőled nem várta,
| Balsam módra minden tetemen eljárta,
Mellyért te is érjél nestori időket,
| Számlálj kedved szerint számos esztendőket.
Mert fénylő virtusod hatja a szép eget.
| Oszlatja hazánkról a gyászos felleget,
Vajha oly képzéssel már egyszer bírhatnék,
| Hogy a te kedvedre dalokat írhatnék,
Akkor szülne újra engem a természet,
| S nem érne víg napom soha is enyészet.
Jól jár ki kedvire hív párjára akad,
| Mert annak házában örömforrás fakad.
Ki támaszkodhatik az illyen gyámolhoz,
| Bú nélkül közelít az a sírhalomhoz.
Mert ha elesik is, társa felemeli,
| A balszerencsében reményit neveli,
Ha sír, nedves szemit gyengén törülgeti,
| Még meg nem vidítja addig ölelgeti.
Így felejteti el régi volt jajjait,
| Ha van sem érezi lankasztó bajait.
Kedves válaszodat flastrom gyanánt várom,
| Hív barátságodban ezzel magam zárom.