# Kováts József
A Sió vizepartján*

A friss rét nyers bársonyiba
Csivogva legel a liba –
| Sereg, – a sárga sereg:
Óh! itt egy kotás patak is
Született illyen gyáva kis
| Szóbeszéd közbe csereg.
Ők lágy hang-ejtéseikkel
Rejtett szavakkal csípik el
| A fiatal gyep-csírát:
Az én lantom meg, Kloém! a
Te tulsó ernyődhöz néma
| Szív fogások közt sír át. –
Be sokszor kicserepezett
A viasszal cementezett
| Síptól szánk ajaka itt, –
Ez a kopár hegy-garmada
Be sok Ekhóra riada,
| Hallván szívem jajjait!
De hijába! szép kínzóném
Az a makacs Kloé, óh! nem
| Gondol a szűz Jóseffel.
Nem: mert tört szám cserepe még
Azt az orcát, mely velem ég,
| Csókjával nem törte fel.