# Amade László
Tied vagyok…*

| Tied vagyok,
| Mert már nagyok
Szerelmidnek gyötrelmi;
| Bár irhatom
| Nem birhatom
Olly szívednek sérelmit;
| Bár próbáltam,
| Alig álltam,
Eddig is mit szenvedtem;
| Megismerém
| Gyarló vérem,
Tovább már nem türhetem!
| Azt itéltem,
| Én ugy véltem,
Hogy tréfa csak szerelmed;
| De valóság
| S állandóság,
Azért rajtam győzelmed;
| Megvetettem
| És nevettem,
Maskarának gondoltam;
| De nincs gáncsa,
| Sőt reváncsa,
Midőn jól megfontoltam.
| Kik ismérnek,
| Bár késérnek,
Nincs hitele másoknak;
| Tekingetnek
| S integetnek,
Vagy meséje azoknak;
| Kezeidet
| Ha szoritják,
Jajt mondanál, gondolom:
| De titkosan
| Elszenveded,
Én érettem, jól tudom!
| El nem érnek,
| Bár igérnek
Neked arany hegyeket,
| Mentegetnek
| S fenyegetnek,
Zománcozzák sziveket;
| De te mivel
| Vagy szintelen
Nem tudsz semmi szineket,
| Megneveted
| És megveted
Kincsem, minden kincseket!
| Az hiv kőszál
| Erőssen áll,
Nem mozditja viz habja,
| Haboztatnak
| Sanyargatnak,
Vagy mégis egynek rabja!
| Ezt dicsérem,
| Még azt érem
Hogy hiv sirba temetnek,
| Jéghamvamban
| És poromban
Affektusim égetnek.