# Virág Benedek
Károly győzedelme Oszteraknál*

Mart. 21. 1799.
Quis Martem tunica tectum adamantina
Digne scripserit?*
Hor.
„Fegyverre Párizs népe!” kiált megint
A vad szabadság versenyes angyala,
| S bűnös dicsőségjek helyére
| Számtalanok dühösen rohannak.
Víg a gonoszság lelke, ha lelke van!
És a legázolt emberiség felett
| Építni mér, emlékezetre!
| Templomot, oszlopokat magának.
Midőn nyerít a pajkos öröm, s magát
Hízlalja lármás múlatozásaiban:
| A dolgos és ártatlan inség
| Sír, szomorú mezejére nézvén.
A telhetetlen szörnyeteg átkozott
Örvénye (tarts, tarts tőle magyar haza!)
| Véres veritékjét befalta.
| S meddig agyarkodik e gonoszság? –
Elődeinktől ránk maradott dicső
Kincsünk, szabadság! a te neved szelíd,
| Áldott! hatalmas karjaidnak
| Mennyköve nemzeteket nem öldös!
Királyi székben vagy te, s uralkodol!
De nem kegyetlen fegyvered akkor is,
| Midőn az álnokságot, aki
| Trónusod ellen irígy, alázod.
Oh! a te zászlód szárnyai közt forog
Károly, vitézek fénye! te adsz neki
| Rettenthetetlen szívet és győz
| Hercegi kedvesed Oszteraknál!