# Szentjóbi Szabó László
Achillestől a Hektor testét kérő Priamus*

Homeri Iliados Libri 24 485.

| Achilles! ki Isten vagy sok érdemedbe
Hogy él még vén atyád, ó jusson eszedbe
Ki mint szinte én is megélvén napjait
A sírnak készíti elbágyadt tagjait.
De boldogabb mint én, mert él Achillese
Van, ki holt örömét mivel élesztgesse,
S hervadó szívének ez egy gondolatja,
Hogy még kedves fiát élvén megláthatja,
Önt egy oly enyhítő balzsamot sebére,
Hogy megelégedve néz temetőjére.
| De én szegény! magam ó kivel biztassam?
Hol találok gyámolt melyen megnyughassam?
Én, akinek ötven magzatjai között
Kikkel bánatomra az ég gyümölcsözött,
Csak egy is előttem nem maradt életbe
Miolta görögök jöttek e szigetbe.
Az én Hektorom is az én szerelmesem
Kinek hideg testét most nálad keresem
Midőn nagy lélekkel elszánná életét,
Betöltvén a fátum örök végezetét,
Győzedelmeskedő néped közepette
Szerencsétlen lelkét Styxnek eresztette.
| Ha most hervadt testem erőltetésével,
Száraz térdeimnek lassú lépésével
Kijöttem, s borúlok őérte székedhez,
Hívén hogy irgalmad hívségemnek kedvez:
Ó kérlek, engedd meg szent indulatomnak
Hogy temethessem el testét Hektoromnak!
Kérlek élemedett atyád ősz fejére,
Az igaz Jupiter s Márs tiszteletére!
Az én szerencsémnek meggondolására,
Mely azon kívül is megöl nemsokára!
Ó ne vond meg tőlem e hideg tetemet,
Achilles! ó szánd meg szent szeretetemet!
| Boldogtalan öreg! Istenek lássátok:
Ím Priamus, kit oly szépen megáldátok,
A földre borulva csókolja a fegyvert,
Mely ötven fiait szeme előtt levert.