# Édes Gergely
A borkancsóhoz*

Félre bús gondok! bor akadt kezembe!
Teljes e kancsó de nem üt fejembe
Úgy hiszem, bátor bele jól sohajtsak
| S meg neki hajtsak.
Édes, olly valamint csak a méz
Tiszta mint a színarany. Aki rád néz
Óh boros kancsóm! nevet az szemével
| S él örömével.
Most! kivált most bár kiki rád tekintsen
Nincsen itt másod, de Tokajba sincsen;
Mert te lennél, bár hegye volna felső,
| Ott is az első.
Mit? hiszeny Mádról jöve nedved: e’ már
A legédesb név bora tiszta nektár.
Hát mi kell még több az örömre nékem?
| Semmisem! óh nem.
Mert no! hát nem mind valamit csudálnom
Kelletik, benned lehet azt találnom?
Milly öröm-gyújtó ajakat ragyogtatsz
| S rám mosolyogtatsz!
Milly dicső, pompás derekad s nyakad van!
Milly igen csínos füled! öblöd ollyan
Aminő csak kell. Ki ne is becsülne
| Úgy, hogy örülne?
Hajh! dicső kancsóm! ha te illy borokkal
Frígyedet kötnéd az iszos torokkal
Bezzeg úgy lennél becses is kapós is
| Hajtogatós is! –
Bezzeg a vidám lelemény cikázna
ott, hol ily jó bor velem éjtszakázna!
Scriberet bezzeg tudom a Poéta
| Carmina laeta!*
Írna ám nemcsak pedig ímmel-ámmal
Sőt az apró vers sok ezernyi számmal
Láthatóképpen karikázna tőle;
| Folyna belőle.
Most pedig kancsóm! ha mi még van ott benn
Add ki; öntsük mind garadunkra; bölcsen
Így dühödjünk még nekem innom adhatsz
| S meg nem apadhatsz.
Majd, ha Mádimtól kebelem megázik
S a velőmig jó szeszi felcikázik
Fognak édesden szemeim lehunyni
| S búim alunni.