# Révai Miklós
A lélek halhatatlansága*

Lelkem! nem éred már soha végedet:
Mert úgy lehellett téged az alkotó
| Isten, mikor gyarló agyagból
| Testemet olly nemesen teremté.
Porrá emésztő földbe leszállanak
A kérkedésnek felrakatott csoda
| Munkái, márvány oszlopokkal
| Támogatott magas úri házak.
Sőt öszvedűlvén még maga a kerek
Föld s ég elolvad csillagival, mikor
| Majd a megaggott nagy világnak
| Megszakadott kötözetje bomlik.
Ekközt te lészesz ment egyedűl. Tehát,
Ó halhatatlan szép vagyonom! miben
| Fog telni majd akkor a te kedved?
| Hol keresed lenyugosztalásod?
A szent vagyonság, kútfeje, alkotó
Szerzője s kedvén osztogató ura
| Kívánatos minden dolognak,
| Akkor is Istened. El ne vétsed.