# Virág Benedek
I. 9.
Thaliarchus*

Látd, mint fejérlik s domborodik magas
Hótól Soracte: már nehezét alig
| Birják az erdők, s ingadoznak,
| A patakok fagyosak s megálltak.
Oszlass meleggel hát hideget, nagyobb
Tüzet rakatván, és negyed évi bort
| Adgy a Sabínumnak hegyéről
| Ó Thaliárkus, öreg palackban.
Egyéb dologhoz lássanak Istenek;
Ők csendesítnek tengereken zajos
| Szélvészt, s legottan hajladozni
| Gesztenye s régi fenyőfa megszünt.
Holnap mi lészen, tudni ne vágyd, hanem,
Melly napra virradsz, vedd nyereség gyanánt:
| Gyerkőce vagy, kedves szerelmet
| Meg ne utálj makacsul se táncot,
Míg zöld korodtól messze van a komor
Vénség, vigadj most köz helyeken, s mezőn
| Kedvedre, járj titkon susogni.
| Este felé kiszabott üdőben.
Most víg leánykát, kit nevetés neked
Árúl el itt ott rejtekiben, keress;
| Ha zálogot vonsz, karja s úja
| Tőled erőszakot édesen tűr.