# Molnár János
Barátságos ajándék*

Nincs aranyom nékem, nincs ajándékba adandó
| Más kincsem; vedd azt jó neven, amit adok.
Azt mondá Naso Rómának Callimachussa,
| Aki Tomos mellett számkivetésbe vala:
Ahol nincs érték, a jó szív érdemes ottan,
| Kedves kincs is az a mennyei trónus előtt.
Nyargala bogláros paripán a víz körül egykor
| Árta nevű Xerxes, néhai perzsa király;
Hányja-veti lova szép derekán szép termetű testét,
| S szinte azonképen tisztei nyomba vele.
Gyenge piros patyolat a vállokat érte, lobogtak
| Struccnak s kócsagnak tollai kalpagokon.
Illyen módra midőn útját folytatja, talál egy
| Megnyomorúlt s rongyos ingü parasztot elől.
Hercegit a koldús mihelyest meglátta, kitére
| A nyomból iziben s helyt ada. Félre mene,
Egy végben gondolkodván: melly módra lehetne
| Illy méltóságnak tetszeni? törte magát.
Az jut eszébe tehát: adok, ami kitelhetik, úgy mond,
| S ezt mondván tüstént a vizi partra szalad.
A vizi partra szalad, s vizet a markába merítvén
| Xerxeshez közelit és elejébe borúl.
Meghajtván térdét, felemelvén két kezit, így szól:
| Nézzed, uram, kérlek! kedvesen, amit adok.
Vajmi nagyon tetszett adománya, akármi csekély vólt!
| Annak helyébe ruhát, házat, aranyt adatott.
Ím ennek a követője lehetsz, hogyha jó neven aztat
| Elveszed, amit adok; légy követője tehát.