# Kis János
Lillimhez*

Némán hallgat az éj, s titkunkat béfedi, Lillim,
| A szerelem szabadon tesz s tehet amit akar.
Boldogságunknak távol van minden irígye,
| Nincs, ki gonosz szemmel lesse, mit adjon odább.
Nyisd fel egész lelked tárházát, mellybe szerencsém
| Vesztegető kézzel rakta le kincse javát.
Nappal uralkodtak szemeid, s hószínü ruhádban
| Minden mozdulatod Grátia tánca vala:
Most elméd gyönyörű súgári ragyogjanak, űzzék
| A gond fellegeit s gyújtsanak ifju tüzet.
A nevetés, játék, csélcsapság, nyájas enyelgés
| Fogjanak egymással múlatozásra kezet.
Amit szép Láisz, vagy szép Aspásia tréfált,
| Tréfáld szebb szeretőm, most te duplázva velem.