# Dayka Gábor
Téli dal*

A bágyadt Zephyrek lengedezéseit
A zúgó Boreas mord szele váltja fel;
S már a parti virág, melyet a hűs patak
| Rengő habbal öblít vala.
Hervadt kelyhe körűl dérkoszorút visel;
S szilfáinkra Aquilo, melyeket a jegyes
Érlelt fürtjeivel nyájasan átölelt,
| Ismét téli fagyot lehel.
S ahol néma liget csöndes homályiban,
Kristályér fejinél, erdei hangokon
Phyllist énekelém, pázsitos hantomat
| Száraz gally s jeges hó lepi.
Hagyd a mord Aquilót, Imre, csikorgani!
De mi vagy Dorilis vagy Lili karjain
A bús télnek, öröm s tölt poharak között,
| Űzzük terhes únalmait.
Majd ha Phoebus az ég déli határiból
Országunkra kegyesbb fénnyel alámosolyg,
És fagylalt mezeink túnya vidékiről
| A hóhalmokat elveri:
Új díszben jön elő a gyönyörű tavasz;
Kész a bús ligetet s a jeges hantokat
S a csörgő patakot, s Flora virágait
| Új életre varázslani.
Minket, hogyha talán egyszer elérkezik
Éltünknek szomorú fergeteges tele,
Többé vissza, tudod, nem hoz az elnyelő
| Sírból semmi Prometheus.