# Faludi Ferenc
Klorinda*

1. |
Gyenge Klorinda
Hűs kikeletben
Egy szép ligetben
| Fel s alá jár:
Siess, Dorindó!
Szívét epesztve,
Kezét terjesztve
| Csak reád vár.
2. |
Megjött Dorindó;
Egy kis bokorban
Hajnali korban
| Leültek már.
Nyugszik Dorindó,
Igen sietett,
Sokat igetett,
| Hallgat a pár.
3. |
Kezdi Klorinda:
Pásztor, hol jártál?
Kivel tréfáltál?
| Engem elhagysz:
Hamis Dorindó!
Mintha nem tudnám,
S nem tapasztalnám,
| Mással mulatsz.
4. |
Ne hidd, Klorinda!
Mezei nimfám,
Édes báránykám!
| Mert ez a szív,
Esküszöm Pánra,
A nagy istenre,
Égre, tengerre,
| Tehozzád hív.
5. |
Lator Dorindó!
Ott a fenyősben –
Vagy a füzesben,
| Nem tudom már –
Idegen társsal
Eperjet szedtél,
Vígan nevettél –
| Csak tagadd bár.
6. |
Nem úgy, Klorinda!
Kivel sétáltam,
Akit imádtam,
| Nem földi kép:
Hanem istenség,
Nagyobb náladnál,
Szentebb náladnál,
| De nem oly szép:
7. |
A szűz Diána
Vadat kergetvén,
Sokat megejtvén,
| Egy kanhoz lőtt:
Aztat nyomozván,
Az erdőt járta,
Fel nem találta,
| Énhozzám jött.
8. |
Ha úgy van, pásztor,
Igen követlek,
Megint szeretlek,
| Mint hű nimfád:
Keljünk, Dorindó!
A nyájt elhagytam.
Sokat mulattam,
Isten hozzád!