# Szentjóbi Szabó László
Az együgyű paraszt*

| Amott a hegyek oldalába
Egy kis mezei falucskába
Egy földes uraság lakozott,
Ki egy levélre várakozott.
S hogy megkapja az izenetet
A postára küld egy követet,
Kinek megígér jó áldomást
Csak hozza hamar azt az írást.
| Sokat tesz egy icce bor ára!
A paraszt is fut a postára,
S kérdez levelet az urának,
Hogy azt kiválthatja magának.
| A posta akadván kettőre,
Kitartja a kezét előre,
De Pál nem tudván az árához,
Hát hogy adjuk? szól a Postához.
A Posta magát elneveti,
„S nótz krajczer” ez a feleleti.
„Dehogy Uram! a’ méregdrága,
Négy krajcár lesz illő váltsága.
Nyolc krajcár? e fél napszám díja
Fél márjás csak egy kis pénz híja.
Hisz én megfizetek emberűl,
Ez úgyis a szemetre kerűl.”
„Én, mond e, nem kontolok fele,
Ket nótz krajtzer csak nid a fele”.
„Ennye no, hatot adok érte,
Tudom illy drágán más nem kérte.
De ezt megadom az Uramért:
Kend se pereljen két krajcárért.
No fogja kend.” A Posta erre
Ránéz ez izgága emberre,
S így felel komor tekintettel:
„Notz krajtzárir akarot tett-el.”
No mond Palkó, én megvénhedtem,
Kenyeremnek javát megettem,
Sokat bévettem köszönettel,
Nem volt bajom csak e némettel;
Semmit sem enged a szavából,
Vegyen a lidérc a bótjából.
| Azomban hogy már megfizetett:
Míg a Posta járt s keresgetett,
Lassacskán az asztalhoz ment
Vagy két levelet ingyen elcsent,
S mint ki szénáját jól rendelé,
Pipát tölt s ballag hazafelé.
| Az ura mihelyst meglátja,
Kérdezi tőle: no Pál bátya,
Hát kapott kend mégis levelet?
Ugye, hogy eljött a felelet?
| „El ám, de uram, megvénültem,
Hogy még úgy öszve nem kerültem;
Nem volt ily ára a levélnek,
Miolta csak emberek élnek,
Mikor a két kis semmi levélért
Higyj’ el az Úr, hogy nyolc krajcárt kért.”
| „Jaj kend a Postát nem esmerte,
Hiszen úgy van az országszerte
Szabott ára van ott mindennek
Már oda csak fizetni mennek.”
| „Bár is Uram! de nem jól tette,
Ki azt elsőbben megfizette,
Mert el is kényesedik vele,
Ha mindég elkél a levele.
De én bezzeg, ha megfizettem,
Azt a németet rá is szedtem.”
| „Hogy hogy? Jaj mert Uram, az alatt
Míg ott a Posta jött, ment, szaladt,
Már az Isten vagy áld, vagy megvér,
De látván hogy annyit meg nem ér
Még hozzáloptam két levelet.
Ugye, hogy e’ csak nagyobb emelet?”
| Az úr kacag, s kérdezi tőle:
„Hát már Palkó, mi lesz belőle
E’ mindkettő a más levele,
De kend osztán mit csinál vele?”
| „De biz Uram, nem megy e’ kárba,
Mert van egy öcsém Fejérvárba,
Kit ezelőtt két esztendővel
Egy verbunkos elvitt erővel.
Jó lesz neki az egyik levél,
S megizenem hogy az úr is él.”