# Kazinczy Klára
A csapodár madárhoz*

Elmehetsz drága madár,
| Nékem sem kell csapodár:
| Rút a férjfi ha szeles,
| Szebb a szelíd szerelmes,
Szelídség a szépséggel
| Egy jó szív a hívséggel:
| Együtt szép tulajdonság,
| Velek bírni boldogság.
Oh te ezt nem esmérted,
| Mégis szívemet kérted,
| S elrablád ezt hirtelen,
| Óh hitszegő hívtelen.
Szépségem nem kémélted
| Rózsáimat letépted:
| Csapodár, kéméletlen
| Szívű csalárd, kegyetlen.
Rabbá tetted szívemet,
| Elvetted víg kedvemet:
Bilincsek közé fűzted,
| Ártatlan életemet.
Mindezen sok káromért,
| Igaz szeretetemért:
Azt a jutalmat vettem,
| Hogy megvetett lettem.
Fájós szívem legyőzöm,
| Személyed nem üldözöm.
De többé szeretetem,
| Reád nem vesztegetem.
Maradj tehát magadnak,
| Ne tarts immár rabodnak;
Nem leszek érted Didó,
| Bármit tegyen Cupidó.
Lássad hát drága madár,
| Elég nagy e tündérvár:
Repülj benne szabadon,
| Mind a vízig szárazon.
Kérdezd meg ott lelkedet,
| Mért hagytad el hívedet:
Megcsípi majd a darázs,
| Álhatatlan szívedet.
Én még most is sajnállak,
| S midőn tőled elválok:
Szerelmed jeleiből,
| Feuer-werket csinálok.