# Ráday Gedeon
Elöl-járó versek*

Én, ki játszodozám ifjantan a szerelemnek
Édes verseivel s könyörűletlen Violámnak*
Szíve keménységét ostromlám énekeimben:
Fegyvert énekelek már most hangosb hadi verssel,
S oly maga-szánta vitézt, ki az ellene gyűlt törököknek
Roppant táborait bé merte várni Szigethez;
Sőt noha már maga is Szulimán odaérkeze haddal,
Mégsem rettene meg nagy szíve ama Szulimántól,
Akinek Európa réműlt hírére, ha hallá.
Éneked így kezdéd, Zrínyi! melyben nagy Ősödnek*
Nagy emlékezetét örökös versekbe lefestéd:
Hajdani nagy bajnok! ne neheztelj érte, ha mostan
Mérészlem ritmussaitól megfosztani munkád.*
Sőt inkább, ha talám szép gondolatid kifejezni
Annak kelleteként nem tudnám, engedelemmel
Légy hozzám, kérlek, s nézd el könyörülve hibáim.
Oh Te Theresa*, kinek nem övedzi köz erdei laurus
Homlokodat, mert az hervadni szokott, hanem a Te
Fogytig zöld koszorúd van kötve nagy érdemeidből:
Nagy Thrésa! Te legyél kezdett munkámba vezérlőm,
S azt jól alkotnom Te segíts, s ha szunnyadoz elmém:
Éleszd fel aluvó tüzemet nagy tetteid által,
S addig is énekeim meghallgatni Te ne sajnáld.