# Kazinczy Klára
Méltóságos Gróf Festetich György epitháphiuma*

Halál, gyász, koporsó, setét üredékek!
| Mi közötök a nagy Festetitshez néktek?
Míg az arany idők bírták a világot,
| Az ilyenek nyertek halhatatlanságot,
És tűzoszlopokon ha felragadtattak,
| Itt emlékül üres hamvedreket hagytak.
S most akit Minerva születtének vélek,
| Úgy tüne el, mint egy közönséges lélek?
Jer velem Málvinám! Helikon kertébe,
| Ama berkenyefák éltető körébe,
Atyánk nagy tetteit vegyük ott szám-szerbe,
| S rakjuk egy örököt jelentő vederbe,
Azt, aki aranykort hozott vas-időnkre,
| Halhatatlanítsuk halandó létünkre.
Kettős örökélet illet ily remeket,
| Segítheti kegyes tollunk is egyiket,
Ami Herkulesben Jupiterből való,
| Mennyeivé tenni Isten dolga, való,
Az asszonyi kéztől nem lehet sokalni,
| Az örök érdemet nem hagyni meghalni.