# Fazekas Mihály
Ki a boldog*

Boldog, ki fákat ültet el
| Ifjú legény korában,
Osztán azokra jól ügyel,
| Hogy nőjjenek bujábban,
| Hernyó, bogár ne bántsa,
| Nyúl, kecske meg ne hántsa.
Kivált, ha nem rójják azért,
| Hogy a kéménye füstöl,
Dézsmát nem ád, se taksabért,
| Nem tarthat a becsüstől,
| Nem korhelyes, se kényes,
| Be boldog egy legény ez.
Amely leányzó nem hever
| Virága szép korában,
De sütni, főzni, varrni szer,
| S nem módiz a ruhában,
| Vidám, serény, eszes, jó,
| Be boldog egy leányzó.
Midőn ez illyen boldogok
| Egymás eránt hevülnek,
Azon az égiek magok
| Előre már örülnek,
| Látván, hogy a teremtés
| Itt is lehet szerencsés.
Tisztán verő jó szíveket
| Egymással egyesítik,
Szeplőtelen hűségeket,
| Áldással ékesítik,
| Úgy-é bizony hogy e’már
| Valóban boldog egy pár!
Ők a világi terheket
| Fogódzva hordogatják,
A homlokon gyűlt cseppeket
| Csókkal leszárogatják,
| Gyűl a gyerek, de nő is,
| Gyűl a segítgető is.
Már a fiú az ölyvöket
| Riasztja a csibéktől,
Csergetve a gyümölcsöket
| Megőrzi a verébtől,
| A fára már fel is mász,
| Anyjának ért epert ráz.
A kisleány már enni hint
| A tyúknak és rucának,
De csakhamar bé-bétekint
| S nagyot visít anyjának:
| Jöjjön ki: a kakassa
| A tyúkot eltapossa.
Mindennemű szükségeket
| A szorgalom beszerzi,
Rakásra gyűlt élelmeket
| A gondos ész megőrzi.
| Szintúgy dologho’ nyúlnak
| A gyermekek s tanúlnak.
A jó szülői nyomdokon
| Hogy ékesen nyitának,
A jól nevelt leányokon
| Minden szemek kapának.
| Elhordta a szerencse,
| Már mindenik menyecske.
Már négy fiok kinőtt, eme
| Törvénytudó, ama’ pap,
Egynek vitézi érdeme
| Véres jutalmakon kap,
| Csak egy maradt a háznál,
| Az ősi gazdaságnál.
Jó kisegítő is került
| Menyül a jó anyának,
Hordozni a nagyobbra gyűlt
| Terhét a ház bajának,
| Gondos, serény, eszes, jó,
| Napához oly hasonló.
Gyakorta a két öszveült
| Szépen megért öregnek
Körülte már a kertbe gyűlt
| Másod rajok csevegnek,
| Egyik csapat cicázik,
| Egy báboz, egy cocózik.
Némely’k após combjára ül,
| Némely’k alatta bujkál,
Egy lyány kereng anyós körül,
| Egy a fején babirkál,
| Így mulat olykor-olykor
| A kétszeres gyerekkor.
Egy kis legény a fára mász,
| Keres gyümölcs puháját
Vagy elterült ponyvára ráz,
| S megrakva inge alját,
| Hogy kedveket találja,
| A véneket kínálja.
Hej, mond após, midőn kezem
| A fákat oltogatta,
Egy vén dudás, emlékezem,
| Bíz erre mondogatta
| Hogy boldog, aki fába
| Olt kis legény korába.