# Pálóczi Horváth Ádám
Sóhajtás és vallástétel*

Láttál-e oly jeget, melyben meleg legyen?
S tüzet, mely fagylaló borzadást tegyen?
| Jer tapogasd! én azt mellyemben viselem,
| Meleg jég, hideg tűz, a tilos szerelem.
| Meleg jég, hideg tűz a tilos szerelem.
Oly keményszívűek sokszor a leányok,
| Mint marpesszusi kő s parusi márványok,
| Pedig lágy húsnak kell ott a szívnek lenni
| Ahol minden nyílnak könnyű sebet tenni.
De én a lágyságot, nem a keménységet
| Érzem, engem e tűz fagylal s ez jég éget;
| Lágy is lehetsz szívem, ha mind hús lehetett
| Vólna is ami már éltemben illetett.
Ah! de bár se kemény, se lágy ne lett volna
| Szívem, hogy ennyi sok kín ne marcangolna;
| Ah! könnyebb szív – könnyebb vér nélkül hagyatni;
| Mint szeretni a hív szívet s nem láthatni.
Seb ez, s nagy tűz, égni, s meg nem emésztetni,
| Csúfság amit Venus el szokott követni;
| Sokszor egy-két órát megjutalmaz nappal,
| S néha két esztendőt két lopott hónappal.