# Révai Miklós
A papi üldözésről*

Veszett bikát amott láss a mezőben:
| Ragadja a szörnyű harag.
Földet tipor, bömbölve rugdalódzik,
| S mindent döfő szarvára fűz.
Fúl mérgesen haragja bús tigrisnek,
| Mikor veszik kis kölkeit,
Fúl a felingereltetett oroszlány,
| Szaggat kegyetlen körmivel.
Mind semmi ez pap-üldözésre nézve:
| Ott még, ott a dühödt harag.
Jaj ott neked; szegény jámbor, ki lettél
| Feddésre tárgy, jaj! elveszel.
Vasat, tüzet hánynak reád, keservet,
| Lelkedre is sok átkokat.
S még akkor is, mikor már sírba tettek,
| Tőlök porod nem nyughatik.