# Révai Miklós
Tisztelendő Kreskay Imre úrnak*

(Részlet)

– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – –
Mintha megútálnám az előbbi csapástokat, elhigyd,
| Hogy nem azért tettem: más nemes okra találsz.
Emlegeted magad is: megakadtanak a görög úton.
| A kimivelt anglus, francia, német, olasz.
Ám ugyanez mi dicső dolog a mi drága hazánknak:
| Nemde gyalázóink nyelvök alábbra esik?
Bármint próbálják, ha ugyancsak verset akarnak,
| Kéntelenül páros végezetekbe kötik.
Ámde nem olly nyelvünk, édes folyamatja külömböz:
| Kellemetes könnyű minden ugrásra szavunk.
Boldog költőink így kettős kénnyel eléglik
| Szívünket, s nyújtnak többes örömre okot.
Írígyelje tehát, hogy bírunk illyen erővel,
| A szűkült anglus, francia, német, olasz.
Legyenek embereink, kik amottan költsenek ébren
| Páros végzéssel régi csapások után.
Légyenek ollyanok is, kik most újabbra virágzó
| Nyelvünket karokon hangos időkre vegyék!
Itt legyek én! ide vonz kényem, haza népemet áldom:
| Hogy már nyelvének többre emelte becsit.
Már tetszik neki is noha zengedezése szokatlan,
| Ámde ugyan mégis csak gyönyörűen esik.
Érzi, s azért maga is nyújt már ösztönre borostyánt,
| S oszt ezen új korban annak is érdemülést:
E szorosabb törvényre hevült valamennyire ébred:
| Ész tüze, látja nemesb fáradozása becsit.
– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – –