# Kreskay Imre
Tisztelendő Révai Miklós úrhoz*

(Részlet)

| Megbocsáss Barátom! hogy a felső széllel
Jutok én is hozzád váratlan levéllel;
Önként szövetkezem a nyájasabb féllel,
Melynek már hazánkban neve terjed széjjel.
| Hogy alagyáidat kezeimbe vettem,
Szokatlan módjának csudálója lettem;
Febus ihlésének oly hevét érzettem,
E versben-irásra melyet kisztettettem,
| Számosan már Pindus bérceire hágnak
Dicső oszlopokat rakván magyarságnak;
Tépik leveleit a borostyán ágnak
Sokan golyóbisán e tudós világnak.
| Te a dicsőséggel meg nem elégedtél
Mely többekkel közös, s különbözést tettél:
Talán némelyektől inkább dicsértettél,
Hogy a versszerzésben mesterségesb lettél.
| De ki ellentállasz hajdani szokásnak.
Kétséges módjával a megmásulásnak;
Új görög leckét adsz versben foglalásnak:
Oh! szoros törvény ez a magyar szólásnak.
– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – –
| Olvashattya kiki munkádat unatlan,
Verseidnek módja rendes és ártatlan:
De zengedezése lantodnak szokatlan,
S a szavak mértéke meghatározatlan,
| Megmásulhatatlan erről itéletem,
Ha ily alagyára szemeimet vetem:
Becsülöm, mert értem: s mert magyar, szeretem,
Görög lábon magyar ha táncol nevetem.
| Csakugyan örvendek versszerző tüzednek,
És nemzeted előtt nyert dicsőségednek:
Már hazád adósa lett tehetségednek
Fonynak már koszorút Nimfák érdemednek,
| Főképp ha többször is módos alagyára
Vezetnek Músáid Apolló lantjára
És emlékeztetnek Károlyi napjára,
Oly érdemes grófnak nagy méltóságára;
| Kinek szivét a jó erkölcs hajlékának,
Mondhatod, s törvényes igazság házának
Vállaival ügyét az édes hazának
Oszlopozza, éltét szentelvén javának.
| Mindezeket lássad gyengébb erejében
Hasznosan bimbózni kisded szülöttében,
Kinek a tudomány és jóság szivében
Jó erkölccsel lakik mint saját fészkében,
| Avagy ha mulatnak az új történetek,
S hazánk dicsőségét nevelő esetek,
Vagy szomszéd, vagy távul virágzó nemzetek,
Sem ebben, sem másban én határt nem vetek,
| Bátor ezt, vagy amazt jegyezd fel célodnak
Módozván hangjával versszerző lantodnak,
Ámbár nőhet dísze borostyán ágodnak,
Mégis egy kérésre adj helyt barátodnak.
| Ne áldozz Barátom a görög leckének
Feleljen nemzete maga törvényének,
Kövesse a deák módját affélének,
Nem tetszik ez hidd el Attila népének.
| Mi édes hazánknak kövessük szokását
Más nemzetek gyanánt a versben szólását,
Tartsuk fel ily módon a versek folyását
Kettős avagy négyes egyforma hangzását.
| Ez tőled Révai könnyen kitelhetik,
Sem ész sem magyarság evvel erőltetik,
Szebb nemünket pedig inkább kecsegtetik,
Kik az édesb hangú verseket szeretik,
| Így tehát Barátom! inkább szokott móddal
Mint az új csapásban okoskodásoddal,
Lelkesítsd a magyar Parnasszust lantoddal
Gazdagítsd hazádat szép magyarságoddal.