# Vályi Nagy Ferenc
Az okossághoz*

És itt, hol a sírhalmokig egy homály
Minden halandót, s engemet is borít
| Ki volna más, oh bölcs okosság!
| Mint te lehetsz igazabb vezérem?
Nincs senki: mennynek szent szüleményje, te
Mindenhatónak része vagy: Ő belém
| Lehelt magából s gyújta bennem
| Általad egy vezeték világot.
A szent igazság székibe ő maga
Helyett királlyá rendele tégedet,
| Hogy légy az istenség vicéje,
| Képibe szólj, te taníts, vezérelj.
Te részesévé tészel az isteni
Életnek engem; lelkemet a poron
| Felül az égig más teremtmény
| Lelke felett felemelni szoktad.
Te a Teremtőt megmutatod nekem,
Egy kis virágnak kelyheiről vezetsz
| Mindenhatóra, s megtanítasz,
| Mennyi csudát remekelt azokban.
A csillagoknak fényes egén, amaz
Örök királynak székihez átviszel;
| Feljárod a mély tengereknek
| Rejtekeit s az egész világot.
Te a hibának durva homállyain
Át tudsz erőddel vinni hatalmasan
| A szent igazság templomához
| Melybe letette királyi széked.
Te írsz, te égből jött vezetőm, magad
Előmbe törvényt, mellyet ama dicső
| Törvényadó természetéhez
| Mérsz, s ugyan azt magyarázod azzal.
A tévedéstől visszavon általad
A szent igazság, és csak ehhez szabod
| Gondolkozásim s így tanítasz
| „Ami megegyezik ezzel azt hidd.”
És ahová nem hat be világod, ott
Nékem határt vetsz; „ebbe titok vagyon,
| Így intesz, ezt az ég magának
| Tartja meg, ami elég megérted.”
Ha néked a hit mennyei titkait
Beszéli, bennek megnyugoszol; tudod,
| Hogy a Teremtőnek csudáit
| Emberi elme ki nem meríti.
Előtted eldűl a babonák ezer
Lelket leláncolt s félve teremtetett
| Bálványja, hitvány képzeletté
| Változik az, s leesik bilincse.
Az, akiben még égi szövétneked
Lángol, magának testbe felöltözött
| Mord lelket éppen nem teremthet,
| Aki kövesse nyomát titokban.
Nem reszket a sírhalmokat éjszaka
Köszöntni lanttal: nem, nem emelhet az
| Széket közöttök oly királynak
| Aki rab a Flegeton vidékén.
Téged ki hallgat, nem viszi azt csalárd
Utakra a bűn, hintse be jóllehet
| Virággal: ő nevetve nézi
| Jázmin alá leseit lerejtve.
Én hallgatok rád mennyei hív vezér!
Légyen világod tiszta szövétnekem;
| Mindenhatónak vagy vicéje,
| Ő mit akar, te beszéld nevében.