# Ráday Gedeon
Árpádról írandó bajnoki éneknek kezdete,*

###### mely még fels. József császár gyermekségében íratott
és a német s francia szorosabb versmérték szerint szabattatott.

| Músám! kinél tört út már régen Pindus útja,
| S tudod jól, hol fakad a szűzek rúgott kútja*,
| Sőt játszottál is te nádsípon verseket,
| Végy mármost trombitát, kezdj hangosb éneket.
Írj Árpádról: írd meg, hol volt első hazája;
| S új honra vágyó nép vezérévé mint lett?
| Beszéld el útjait, számláld elő, mit tett
S hogy hódolt meg végre a négy folyóvíz tája.
| Egy országfoglalás nem lágy elméknek míve,
| Árpádnak is bizony mellyében bátor szíve
| Helyén volt, noha sok veszély s halál közt járt,
| De mint a roppant tölgy, melyben nem tehet kárt
A legpusztítóbb szél, akármint ostromolja,
| Mert hordja levelét csupán a fergeteg;
| Ő fennáll, ő kevély fejét nem hajtja meg;
S nincs oly kegyetlen szél, amely tövét kitolja.
| Szint’ illyen volt Árpád. Hijában gyüjtött népet,
| Mind számost, mind erőst, mind fegyverére szépet
| Amaz bolgár Salán; hijában állott még
| Népéhez a görög és a tót nemzetség;
Mert valahányszor ők megállni harcban mertek:
| Mindannyiszor a harc gyalázatjokra lett,
| S az ott reménylt dicső diadalom helyett
Csak ocsmány szaladást s rút mészárszéket nyertek.
| O! Austriai Ház legdrágább, legszebb fénye!
| O! József! ó! magyar nemzetnek nagy reménye!
| Kit nem tud eléggé dicsérni a jó hír:
| Ne bánd, ne bánd, hogy most pennám Árpádról ír.
Ne bánd ez egyszer most, mert lesz, ha még én élek,
| Bizony lesz oly idő (add Isten érnem el!),
| Melyben triumphusid az égig viszem fel,
S virtusidról ennél készültb verssel beszélek.
| Sőt mintha látnám már elmémben még előre,
| Mint szalad a kevély ellenség nyakra-főre;
| S miként virágzanak a tudományok, és
| Mint gyökeresedik s nő a kereskedés.
S az hasznos kézi-mív mely bőv s jól készült lészen.
| Meglesz ez mind: de te füled most nékem add,
| S hallgasd Árpádom meg és az alatt magad
E jövendöltetett nagy dolgokhoz tartsd készen.