# Édes Gergely
A Teremtőhöz*

(Részlet)

Szívek titkainak nyilvánlátója, nagy ISTEN!
| Szent Fiadért szerető Mennyei boldog Atyám!
Imhol az én szívem kinyilatkozik és kibuzogván
| Bús panaszit, tőled vár segedelmet alá.
Vár segedelmet alá: jövel! óh jövel! egy nyomorúlthoz
| És tedd bátorrá mennyei széked előtt.
Hol leborúl arccal s szent színed előtt könyörögvén
| Mint elalélt bűnös földig alázza magát.
Mert ugyanis nyomorúlt szívem hova fusson előtted?
| Hol vagyon oly barlang mely menedéke legyen?
Nincs szemeidnek előtte titok, nincs semmi setétség
| Hol különösképpen meg ne találna kezed.
Tágas az Ég? ott vagy: mély a sír? nemde jelen vagy
| Ott is? az Ég és föld rettegi jobb karodat.
Bár a hajnal aranyszárnyát venném s az utolsó
| Tengerekig tudnék futni hatalmad előtt;
Még oda is mi vezetne? hanemha hatalma karodnak
| Melly engem tenyerén tartna s ölelne körűl?
– – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – – –