# Dayka Gábor
Fohász*

Oh Jézus szíve! én szeretlek tégedet!
Mert te előbb megszerettél engemet,
Én elrúgok minden szabadságot,
Hogy utánad eresszem magamat.
A te szíved mágneskő,
Melynek erejével az én húsom hozzád nő,
Hogy segíts engem a szorongatásban
Veszteg maradsz a sacramentomban.
Ámbár muszáj neked a crucifixust hordozni,
Melyet az illuminatusok nyakadba mertek vetni.
Ámbár a szidalomnak tövisei
Által meg által szúrták tetemeid;
A háládatlanság lándzsája is
Mindig döföl téged az is;
Oh, ha te nagy kínodat én
Az én könyörületességem által megkisebbíthetném!
Oh, ha az én nevemnek becsülése
Téged a gyalázattól megmenthetne,
És ha engem akasztófára kötnének,
Hogy téged a haláltól megmentenélek!
Te forogsz koponyámban éjjel nappal,
Mert az én egész tehetségem tőled van.
Néked complimentiroz egyedül az én eszem
Akaratomnak medius terminusát Tebenned helyheztetem.
Amit adott nékem a te szereteted,
Azt, hogy szememre ne hányd, tőlem reggel este visszaveszed;
Ami jóval bírok, az mind a tiéd,
Ami az enyim, mondd rá, hogy a tiéd.
Oh ha a szerencse az én kívánságom szerint secundálna,
Hogy Leo Szaicz szakállastul e szívbe bújohast játszhatna!
Ott magát elrikoltaná,
És harsány torkával dicséretére fakadna!
He! be jó volna, ha az én torkom megkondulna,
Ha az én szám az ő dicséretére tátogna!
Ha az ő szívébe ugorhatnék,
Ha oly szerencsés lehetnék!
Mindig benned maradnék,
Se Péter, se Pál ki nem hajtana belőled,
Én neked úgy –vel megesküdtem,
Hogy szavam füstbe menjen, nem engedem,
Mert te vagy az én örömem, lelkecském, kincsecském, jutalmom,
Az én üdvösségem, az én paradicsomom!
Téged szerettelek, téged szerettelek,
Téged örökétig szeretlek!
Pedig egy pénz nélkül, korántsem a mennyországért,
Sem pedig azt, hogy Lucifertől félnék nem azért,
Ha nem volna mennyország, ha pokol vádból lett volna,
Mégis beléd szerettem volna,
Mert te méltó vagy, mert te engemet
Előbb szerettél, azért szeretlek tégedet.
Oh Jézus szíve, te egész az enyim maradsz,
Oh Jézus szíve! úgy-e én is egészen a tiéd maradok!