# Ungvárnémeti Tóth László
A béka és a bika*

Méltán lakol, s méltán gúnyoltatik a szegény,
Midőn hatalmasbat követget, mint maga!
| Megláta a mezőn a béka egy bikát,
| S megírígyelvén neki, hogy olly nagy test barom,
| „Brekeke, Kloáx, Tuu! megállj, kiált, megállj,
| Még én ha csak nálad nagyobb barom leszek.”
| Ekkor pofára szedvén a lélekzetet,
| Mereszkedék egész erővel, s kérdezé
| Fiait, ha testesebb e már, mint a bika?
| Majd pedig az aprók: Még-nemet mondván neki,
| Megint mereszkedik, s megint megkérdezi,
| Mellyik legyen mármost nagyobb, a marha-e,
| Vagy ő? – felelvén pedig az aprók, hogy nagyobb
| A marha: mindjárt csak! s mereszkedik szegény
| Harmadszor is, mígnem kidülled a szeme,
| S megpukkad a nyomorult Brekeke, kloáx, tuu!