# Révai Miklós
Haláltól nem rettegő nagy lélek*

| Édes nékem a halál,
Csak a roppant udvarokba
| Réműlt szörnyűséggel száll,
Csak az úri nagy házokba:
| Ott egyedűl félelmes,
| Bétérése gyötrelmes.
| Értem úgy jő csendesen,
Mint a túlsó nagy világon
| Vélünk kényűlt édesen
Elmulató társaságon
| Megörült hív felesem,
| Útmutató kedvesem.
| Úgy jő vidám arcával,
Úgy nyújt kezet mosolyodva:
| És kicsiny világával
Csak e mécset gyengén oltva,
| Mely szíves társaimnak,
| Ég itten barátimnak.
| A testből kivetkezve,
Semmi terhet hogy ne vigyünk:
| Édesen ölelkezve
Már azután együtt megyünk
| Oda a szebb országba,
| Az öröm boldogságba.