# Virág Benedek
II. 3.
Delliushoz*

A bal szerencsét csendesen elviseld,
A jót örömmel vedd, de határtalan
| Vigságot eltéríts magadtól,
| Delli, te, mint egyebek, halandó,
Akár szünetlen légy szomorú, akár
Üllő napokban fogsz eleven gyepen
| Heverni, s pincéd belsejéből
| Jobb borokat vigan iddogalni.
Im! a fejérlő nyárfa s magas fenyő
Egymást ölelvén, lombot eresztenek
| Vendégre, s ím! itt oldalaslag
| Egy patak is lesiet csörögve.
Hozass kenőcsét s bort ide, és hamar
Elhervadó szép rósa virágokat,
| Míg birtokod, míg ép erőd van,
| Míg komor Atropos enged élned.
Az öszveszerzett sok liget, és mező
Tibris lefolytán elmarad, elmarad
| Tőled: takarmány, tornyozott ház,
| Kincs örökösnek esik kezére.
Gazdag, s Inákhus gyermeke, vagy szegény,
S koldus mulass itt a szabad ég alatt,
| Mindegy: bizony téged megáldoz
| A könyörülni tudatlan Orkus.
Mindnyájan illyen végre jutunk: forog
Sorsunk vödörben: majdan, előbb, utóbb,
| Kijő, s beszállít a hajóba,
| Mellyen odább, s idegenbe mentünk.