# Révai Miklós
Szomorú indulat*

Mi kesergő sok gondolat
| Terheli bús fejemet?
Sérűlt szívem ott nem mulat,
| Hol töltöttem kedvemet:
Mindent megun, minden sérti,
Az öröm szót már nem érti,
| Nem találom helyemet.
Megváltozott egen, földön
| Nékem minden alkotmány:
Nem mosolyog olly szép zöldön
| A rét s kerti oltovány:
Elfonnyadást veteményben,
Homályt látok a napfényben,
| A hajnal is halavány.
Szerencsétlen elő-érzés
| Szomorú életemről!
Kedvet fojtó kemény végzés
| Mit mond árva fejemről?
Mindenfelűl borúl az ég:
Nincsen tehát már reménység
| Boldogabb jövendőről.