# Révai Miklós
Haragos embertől való irtózás*

Ójj, Isten! fene embertől, kinek élete méreg,
| S békétlen napiban akit epéje fogyaszt.
Úntalanúl dőzsöl, mindenben lel szeme gáncsot,
| Fúl minden kicsinyért, minden apróra dörög.
Fellobban, mint a tűz láng, nem bírhat eszével,
| Vak, s bont-ront mindent, ami körűle vagyon.
A szél úgy dühödik, s gyökerestűl dönti ki a fát,
| Hánszor az erdőnek káros erővel ered.
Gátokat úgy szaggat dagadott víz hirtelen árja,
| És minden veteményt undok iszapba kever.
A földindúlás ugy omlat, s színe hasadva,
| Megdűlt várasakat mély üregébe temet.
Pusztító csoda! írtózom csak látni is; Isten!
| Ójj fene mérgétől, s tőle továbbra szakassz.