# Ujfalvy Krisztina
Emlékezet*

Emlékezet! kínos vagyona létünknek,
| Boldog s boldogtalan birtoka éltünknek;
De mért jösz nyomomba nyugalmam helyére,
| Letapotod lelkem insége mélyére…
Fáj, kétszer fáj amit jajgatni nem lehet,
| Bús környülállásom de másképp nem tehet.
Ti, vidám környékek! zöldbe borult mezők,
| A megelégedett lelkeket képezők!
Legelő nyájokkal gazdag büszke rétek,
| Kiknek a szeretet s barátság nem vétek!
Árnyékos dombokkal emelkedett halmok,
| Került pásztoroknak húst adó nyugalmok!
Kiterjedett vidék! messzenyúlt helységek!
| Ti boldogok vagytok: én epedek s égek.
Boldogok, hah, mert nem tudjátok mit teszen:
| Érezni, s ennek hány nyomorultja leszen.