490 A 48-as dalokat külön hely illeti meg a magyar népköltészetben: lényegében ezek is történeti énekek és katonadalok, de eszmeileg és műfajilag egyaránt különböznek az előző és a későbbi korok hasonló alkotásaitól. A magyar parasztok a forradalom és szabadságharc idejében váltak igazán a nemzet tagjaivá. A katonadalok élesen és világosan fogalmaznak, semmi nyoma a rájuk különben oly jellemző pesszimizmusnak. E katonadalok a szabadságharcnak szinte minden csatáját, valamennyi fontosabb eseményét végigkísérték (Kossuth toborzó útja, a délvidéki, erdélyi harcok, a szolnoki ütközet, Pest visszafoglalása, a debreceni csata, Világos és Arad); ezenkívül dalba foglalták a népszerű vezéreket (Kossuth, Bem, Perczel, Nagy Sándor, Damjanich, Klapka stb.). A legtöbb alkotás Kossuth Lajosról szól, fél ezernél több lírai dal hőse, s ezek egy részét saját nyelvükre fordítva a szomszédos népek (így pl. a szlovákok) is énekelték. Hazánkban aligha akad olyan ember, aki a Kossuth-nótát ne ismerné. Népünk szinte minden fontosabb vívmányt és eseményt az ő nevéhez fűzött; a bukás után neki panaszkodtak és haláláig várták őt vissza. E visszaváró panaszdalokba belekerültek az olasz és az olaszok mellett harcoló magyar szabadsághősök is (Garibaldi, Türr stb.); legalább olyan népszerűek voltak, mint saját 48-asaink.

A szabadságharc bukásáról, a világosi fegyverletételről, az aradi vértanúk kivégzéséről és a bujdosókról kissé szentimentális, félnépi, műköltői eredetű dalok szólnak, a szerzők nevét – érthető okokból – homály fedte, máig nem sikerült kinyomoznunk. E versek kevésbé folklorizálódtak, mint a 48-as dalok között különben szép számmal található műdalok (pl. Arany János Nemzetőrdal-a).

48-as szövegeink természetesen nem korabeliek, hanem későbbiek, így tehát valamelyes átalakítással, folklorizálódással kell számolnunk. A hitelesség kérdéséhez azonban szó sem férhet. Népünk egy évszázadon át meglepő, de érthető hűséggel tartotta fönn a 48-as jobbágyfelszabadítás és a szabadságharc minden lényeges emlékét, valamint az ezekről szóló költői alkotásokat, és a szabadságharc századik évfordulóján rendezett országos 48-as néphagyomány-gyűjtés impozáns emlékanyagot tudott föltárni. Több tanulmány (Dégh Linda, Ortutay Gyula, Sándor István) dolgozta föl a főbb kérdéseket.

Ami a területi eloszlást illeti, a 48-as dalok széles körben voltak ismertek, elsősorban az ország szíve, a Dél-Alföld rezonált hevesebben, s a magyar nyelvterület szélei felé haladva valamivel halványabb a kép.