288 A munkadalok ősrégiek és világszerte ismertek. A gépesítés előtti munkák jelentős részét dallal kísérték. Időtöltésből vagy a figyelem ébren tartása céljából bármilyen dalt énekelhettek, de a szorosabb értelemben vett munkadalok legalább tartalmi vonatkozásban vannak egy-egy munkafajtával, sőt munkaszervező szerepük is lehet.

Magyar viszonylatban már a XI. századi Szent Gellért kisebbik legendája említ egy őrlődalt; évszázadokon át nincs is ennél több adatunk munkadalra, sőt újkori is meglepően kevés. (Az arató-cséplődalok, továbbá a summás, kubikos és más foglalkozásokhoz köthető nóták nem tekinthetők munkadaloknak; következő fejezeteinkben lesz róluk szó.) Munkadalaink közt van fejőnóta, vajköpülő és szőlőtaposó mondóka, továbbá kovács, hajóhúzó és cölöpverő munkadal. Mind különböző munkaalkalom, de a szövegek között sincs két azonos, így nehéz törvényszerűségeket megállapítani. Némelyik szövegnek nincs dallama (vajköpülő mondóka), a munka ütemére recitálták; van epikus láncmese (fejőnóta); a többi gúny-, szerelmi dal, esetleg mulatónóta, tehát inkább munkakísérő, mint munkáról szóló vagy munkaszervező jellegű alkotás.

A gyűjtés oly gyér, hogy területi eloszlásukról úgyszólván semmit nem tudunk megállapítani; a közölt szövegek a nyelvterület keleti és déli részéről valók.