Előszó Ajánlás Versek: 1. Kunyhó 2. Az a tavasz... 3. Rókatánc 4. Cirkuszország 5. A rókaarcú Érdek 6. A szívemből a hidak... 7. Árokparti tűnődés 8. Túlpart 9. Az Ördög Országa 10. Azt, hogy mi fáj... 11. Fényképek, Apámnál 12. Különös esték 13. Balatoni alkony 14. Egy-egy fa... 15. Borsószem Királykisasszony (Szegedi Katalin képeihez) 16. Évszakok álma (Böszörményi Zoltánnak) 17. A végponton 18. Ördögi kör 19. Lola Úrnő kedvence (Szegedi Katalin művéhez) 20. Kalászok (Kaskötő Istvánnak) 21. Magyarul 22. Mindenben 23. Fehér ingek 24. Az eső mindig szép volt 25. Esti hold 26. Én már a nyárba vágyom át... 27. Az erdő legmélye 28. Miről beszéljünk? (Apámnak) 29. Ellenpontok 30. Mértani formák 31. Álomgépek 32. A kikötő 33. Karácsonyi fények (L. Csépányi Katalinnak) 34. Kárpátalja csillaga 35. Kharón ladikja 36. Pünkösdirózsák 37. Azt kutatom... 38. Ötvenhat 39. Október álma 40. Menekülés 41. A Költészet Napjára, 2007-ben 42. A nyár közel jött... (Németh Dezsőnek) 43. Miként lett ősz? 44. Őszi utak 45. Elégő utak (Németh Dezsőnek) 46. Biológia 47. Padlás 48. Látszat-szabadság 49. Utazom 50. Idő A szerzőről Impresszum | Lola Úrnő kedvence (Szegedi Katalin művéhez) Kék körgallér és szitakötőszárnyak, abroncsszoknya... hegyeskedő világnak kis kedvence, - Kedvenccel, mélysötéttel, nyivákoló és kényeskedő lénnyel. Titkot őrzöl, tenyérben álom, forma, álarc-idő, míg siklasz gondtalanba? A Semmi-sincs ruhája lebben, Látszat, megfoghatatlan hétköznap-vasárnap... ...de kell-e Dal a Nagy Álarcosbálban? Egykor hittem, - bár álarcotok láttam, és sejtettem: egy sem álarc, jaj, mégsem! Arcotok az a Seholsincs-Egészben! Pipiskedő cica, ezüstcsepp-ének, abroncsszoknya, mit felhasít a Végzet... Tudom a Nincset, - de kié a Csapda, s ki emel elveszejtőn nagy Magasba?! A Nagy Báltermet nézem és lenézem, míg bánat rezzen benti csillagfényben. Lola Úrnő, feslett álomvalóság, mily szánandó, csip-csup cicás a Jóság! Mily Semmi lettél Játék, s a Messzeséged milyen könnyen eléri minden Végzet! Jövőd: arcod riadt-álarcos arca, s majd hull a kő szívütő pillanatra. Ám, Te alkoss, Művész, mesélő Játék! Nagy termeken túl ki az ki kiált még? Csak álarc kell, csak fénybe hulló Látszat: égi pokolnak rokokó varázslat.
2008. © A honlapot az Irodalmi Rádió készítette: www.irodalmiradio.hu