Előszó Ajánlás Versek: 1. Kunyhó 2. Az a tavasz... 3. Rókatánc 4. Cirkuszország 5. A rókaarcú Érdek 6. A szívemből a hidak... 7. Árokparti tűnődés 8. Túlpart 9. Az Ördög Országa 10. Azt, hogy mi fáj... 11. Fényképek, Apámnál 12. Különös esték 13. Balatoni alkony 14. Egy-egy fa... 15. Borsószem Királykisasszony (Szegedi Katalin képeihez) 16. Évszakok álma (Böszörményi Zoltánnak) 17. A végponton 18. Ördögi kör 19. Lola Úrnő kedvence (Szegedi Katalin művéhez) 20. Kalászok (Kaskötő Istvánnak) 21. Magyarul 22. Mindenben 23. Fehér ingek 24. Az eső mindig szép volt 25. Esti hold 26. Én már a nyárba vágyom át... 27. Az erdő legmélye 28. Miről beszéljünk? (Apámnak) 29. Ellenpontok 30. Mértani formák 31. Álomgépek 32. A kikötő 33. Karácsonyi fények (L. Csépányi Katalinnak) 34. Kárpátalja csillaga 35. Kharón ladikja 36. Pünkösdirózsák 37. Azt kutatom... 38. Ötvenhat 39. Október álma 40. Menekülés 41. A Költészet Napjára, 2007-ben 42. A nyár közel jött... (Németh Dezsőnek) 43. Miként lett ősz? 44. Őszi utak 45. Elégő utak (Németh Dezsőnek) 46. Biológia 47. Padlás 48. Látszat-szabadság 49. Utazom 50. Idő A szerzőről Impresszum | Utazom Utazom önmagamban. Utazom a világban. Szemeim elfordítnám: a bánatot ne lássam. Csak az örömre néznék, de örömben is - bánat, míg fénysínen rohannak az emlékek, a tájak. Rajtam keresztül futnak vonataim: az évek. Villannak házak, kertek, - részei az Egésznek. Tyúk kárál, a tojásnak úgy örül! Hív egy asszony szíves szalvétás szóval, hogy ebédre marasszon. Lány mosolyog: a Szépség szívemre ráhajoltan. Egy tavasz ott nevet fent akácillatú holdban. Kis kertek kútvizéből köszön kakashang-reggel, s madár szól át madárnak szépfüttyös szerelemmel. A folyók Időt hoznak. Remény csillagos égen. Jaj, ottmaradt egy csillag a múlt piros tüzében! Ottmaradt: mit akartunk, a szélben mire vágytunk, és, jaj, ottmaradt szívünk, s olykor kiált utánunk! Hajnali hídon villog vonatok, évek lánca. Utazó önmagamba nézek, feldúlt világba, s dúlt világból - világba, mely kába, kapzsi, dőre, fekélyes szívvel, kézzel aranyat csörgetőkre, tört törvényre /mögötte selyempárnákon szajhák álmosan omló testük köntösükből kibontják/, s vonat-vaskerék villan, amit dúdol csak ennyi: ott, ahol becsület nincs, ott nincsen semmi, semmi. ..ott nincs szabadság, szépség, csak szolga, szolga, szolga, s pár lantos, aki Mammont küldené a pokolba. Utazom önmagamban. Utazom a világban. Utazom közöny földjén, s ahol elrejtett láz van, s utaznék messze-messze, ahol már Lélek látszik seholsincs-végtelenben: Szépségig, Szabadságig. /1990/
2008. © A honlapot az Irodalmi Rádió készítette: www.irodalmiradio.hu