Előszó Ajánlás Versek: 1. Kunyhó 2. Az a tavasz... 3. Rókatánc 4. Cirkuszország 5. A rókaarcú Érdek 6. A szívemből a hidak... 7. Árokparti tűnődés 8. Túlpart 9. Az Ördög Országa 10. Azt, hogy mi fáj... 11. Fényképek, Apámnál 12. Különös esték 13. Balatoni alkony 14. Egy-egy fa... 15. Borsószem Királykisasszony (Szegedi Katalin képeihez) 16. Évszakok álma (Böszörményi Zoltánnak) 17. A végponton 18. Ördögi kör 19. Lola Úrnő kedvence (Szegedi Katalin művéhez) 20. Kalászok (Kaskötő Istvánnak) 21. Magyarul 22. Mindenben 23. Fehér ingek 24. Az eső mindig szép volt 25. Esti hold 26. Én már a nyárba vágyom át... 27. Az erdő legmélye 28. Miről beszéljünk? (Apámnak) 29. Ellenpontok 30. Mértani formák 31. Álomgépek 32. A kikötő 33. Karácsonyi fények (L. Csépányi Katalinnak) 34. Kárpátalja csillaga 35. Kharón ladikja 36. Pünkösdirózsák 37. Azt kutatom... 38. Ötvenhat 39. Október álma 40. Menekülés 41. A Költészet Napjára, 2007-ben 42. A nyár közel jött... (Németh Dezsőnek) 43. Miként lett ősz? 44. Őszi utak 45. Elégő utak (Németh Dezsőnek) 46. Biológia 47. Padlás 48. Látszat-szabadság 49. Utazom 50. Idő A szerzőről Impresszum | Álomgépek A Csillag érdekel: Égboltok éke. Az ember a Végtelen álomgépe. Benne minden, a szavak, forgó tettek: játékai nagy Gépisten-kezeknek. A Tenger szép, de fáj. Elképzelt Tenger, gyöngygyönyörű, rohanó szerelemmel, - de menekülő szívvel érzem-értem: az örök Nincs fut tova hullámfényben, míg el nem jön a kegyetlen varázslat. S ha hullámokból kilépnek az Árnyak: az álomgép lejár. Nem tudjuk máig: hol van az Álom, melyre vágyott, vágyik?! Amelyért ölt, öl, alkot gépvilágot, fegyvert kovácsol, szít szavakból lángot, kézcsókkal hódol Gépisten-kegyeknek, s nevet azon mit sírásra teremtett? A Parton állok. Itt is, ott is Árnyak előbújnak. Kering a rossz varázslat, mint keselyű. Keserűen, kesergőn átsötétlik szárnya múlt Csillagerdőn. Ó, Csillagom! Te Másik Égvarázslat! Sejted-e: Téged kereslek, kiáltlak? Te vagy a Lét, el nem érhetőn létben, s Messzeség vagy seholsincs-messzeségben. Én nem Ninive piacán kiáltom Neved olykor, önmagam megalázón: gőggel mondom álmok mögötti Álmod, az Utat, melyen fénylik Tisztaságod. Más út nincsen Útként. Az álomgépek tévhit-úton sehová el nem érnek: szemükből vakság-folt vetül a Napra, - s gépvágyaik Gépisten kikacagja.
2008. © A honlapot az Irodalmi Rádió készítette: www.irodalmiradio.hu