Előszó Ajánlás Versek: 1. Kunyhó 2. Az a tavasz... 3. Rókatánc 4. Cirkuszország 5. A rókaarcú Érdek 6. A szívemből a hidak... 7. Árokparti tűnődés 8. Túlpart 9. Az Ördög Országa 10. Azt, hogy mi fáj... 11. Fényképek, Apámnál 12. Különös esték 13. Balatoni alkony 14. Egy-egy fa... 15. Borsószem Királykisasszony (Szegedi Katalin képeihez) 16. Évszakok álma (Böszörményi Zoltánnak) 17. A végponton 18. Ördögi kör 19. Lola Úrnő kedvence (Szegedi Katalin művéhez) 20. Kalászok (Kaskötő Istvánnak) 21. Magyarul 22. Mindenben 23. Fehér ingek 24. Az eső mindig szép volt 25. Esti hold 26. Én már a nyárba vágyom át... 27. Az erdő legmélye 28. Miről beszéljünk? (Apámnak) 29. Ellenpontok 30. Mértani formák 31. Álomgépek 32. A kikötő 33. Karácsonyi fények (L. Csépányi Katalinnak) 34. Kárpátalja csillaga 35. Kharón ladikja 36. Pünkösdirózsák 37. Azt kutatom... 38. Ötvenhat 39. Október álma 40. Menekülés 41. A Költészet Napjára, 2007-ben 42. A nyár közel jött... (Németh Dezsőnek) 43. Miként lett ősz? 44. Őszi utak 45. Elégő utak (Németh Dezsőnek) 46. Biológia 47. Padlás 48. Látszat-szabadság 49. Utazom 50. Idő A szerzőről Impresszum | Miként lett ősz? Miként lett ősz? - ezt kérdezed, ám erre mit felelhetek? Válaszom értenéd talán e varjúhangos délután? Mindig ősz van, volt. Nyárban is elvirított virág virít, szerelemcsókos ablakok könnyén a kékség elragyog, a fecske múltból múltba száll (hitted: tavaszt hozó madár?), s a tél is ősz: amit mutat fehér-fekete ámulat, a pusztulással kérkedő, mely fából és csontból kinő. Ó, minden ősz! Volt-önmagunk, visszahulló pillanatunk, volt-fák alatt volt-csillagok, - azokban is ősz hallgatott. Gyermekkorom? Ősz volt az is. El-eltűnődő álmait Anyag gúnyolta, ez a lét, melyben kifulladt messzeség, zászlóit lobogtatta el hitetlen hit, mely nem felel soha semmiért. Ősz-napok vittek vágytavasz-dallamot. Vitték a Nincset. Van tavasz? Vagy nyár? Ősz csak. A tél is az: csontág zörög és tél-kezek osztanak szét kereszteket. Jó volt a jó? Hát abban is ott volt az ősz, igaz-hamis. Rossz volt a rossz? Abban talán jót is mutat most új magány: szívemben volt-tőr vért dalol, s dal-szépségpiros valahol kelne, de vannak még szemek látni? Már mind-mind mérgezett. Az ősz itt, de miénk talán e varjúhangos délután, fákon félénk félig-sötét, válasz, mely látszat-menedék, az este, fényt elforgató, koporsódíszes takaró, miénk a múlt, mely régi-új, s belőle senki sem tanul, s kegyetlen ősz, - azzal kegyes: mindenből újult semmi lesz. Fülem végtelen mellkason: az örök Őszt így hallgatom, Mélyét, melyből visszaremeg a Válasz, értelmetlenek! Furán értelmetlen világ: sohasem érti önmagát, nem érti nagy-nagy szégyenét, s hogy mitől miért messze még, nem érti meg rossz céljait, s a máglyatűz miért vakít. Miként lett ősz? Felelhetek, ha tényleg kell a Felelet, ha tényleg kell mit elhagyott sokszázadnyi évszázadok sora, a Szó, mely felemel a fénytelenből fényre fel, úttalanból jó út-jelig: Csillagszív-piros Lélekig. Kell-e? Becsukom ablakom: kicsit sem kell, ami - nagyon, rossz évszázad, rossz ég-idő, ez még rosszban, Őszben hívő, ebben még régi máglyatűz szabadságot pokolba űz, ebben gnómocska emberek, konclesők, rút, szennyes kezek, és ember-birkák, bégetők, dícsérnek tolvaj őszidőt. Mikor lett ősz? - ezt kérdezed. Szomorú rá a felelet. Neked felelnék, de a nap elment, lement. Búsítsalak? Lehet: az Ősz úgyis örök, s égő gondolat-térközök közöttünk minek? Majd a vágy pihentet filozófiát. Verset is, mely haszontalan, - mint minden más. Csak álma van. Anyag lenézi, de a Tér Anyaggal is tévútra tér. Jöjj közelebb, varázslatom semmit sem ér, - de szép, nagyon! Bár Szépségeddel fel nem ér: Csillagtükröd szebben zenél. Hadd lássam benne önmagam! Kint a világ csillagtalan, piros szív-csillagok helyett máglyatüzek sötétlenek... ...itt szemedből égboltot ad őszön-túl Csillagpillanat.
2008. © A honlapot az Irodalmi Rádió készítette: www.irodalmiradio.hu