Fordításban: „A költőnek minden képet, de főként a már sokszor használtakat, újból és újból frissen kell merítenie a természetből vagy a képzelőerő tiszta szemléletéből, különben fennáll annak veszélye hogy színtelen frázissá válnak. A rózsa mindig visszatérő, sőt nélkülözhetetlen képe az ifjúi bájnak, de csak az fogja ezt a képet igazán költői módon felhasználni, akinek a lelkében gyöngéd fényével és édes illatával valóban kivirágzik a rózsa.”