Névmágia vagy névvarázs – az a hit, amely a szavaknak, személyneveknek varázserőt tulajdonít. Eredete abban a primitív felfogásban gyökerezik, hogy a szavak önálló léttel bíró valóságok. Aki a szót ismeri, mindazon erővel rendelkezik, amit annak értelme magában foglal. Még inkább megvan ez az önálló létre való törekvés a személynevek esetében. Ezzel magyarázhatók pl. régi nyelvünkben az ún. „óvónevek”, amelyek a gonosz szellemek elleni védekezésre szolgáltak. E nevekkel mintegy eltagadták az újszülötteket. (Ilyen középkori magyar személynevek: Nemvaló, Nemvagy, Nemél stb.) De ennek maradványa pl. az Isten nevének eltorzítása is olyan kifejezésekben, mint: Bizony Istók! A Jebuzeusát! (ehelyett: a Jézusát) stb.