Szonett – olasz eredetű versforma, két négysoros és két háromsoros szakaszból áll, meghatározott rímképlettel (a b b a – a b b a – c c d – e d e); sorai ötöd-hatodfeles jambusok (azaz négy és fél, illetőleg öt és fél jambusból állók; a jambust l. a 619. sz. jegyzetben); tartalmilag rendszerint a két négysoros és két háromsoros versszak ellentétén nyugszik. Petrarcának köszönheti világra szóló népszerűségét. Nálunk Kazinczy honosította meg, híres művelői Babits, József Attila, Szabó Lőrinc stb. A világirodalomban a legnagyobb mestere a francia J. M. Hérédia. Sajátos helyet foglalnak el a szonettek között Shakespeare e nemű művei. Shakespeare ugyanis gondolatát háromszori fokozással 4–4 soronként sűríti, és következmény vagy ellentét gyanánt egy rímes sorpárral zárja le; nála a klasszikus rímképlet is meglazul. (L. Szabó Lőrinc: Shakespeare szonettjei. Bp. 1956.)