TÉTÉNYNEK

ÉKESSÉGE

MELYET

VERSEKBE FOGLALT

DUGONICS ANDRÁS

S MOST AZ EREDETI KÉZIRAT SZERINT

NYOMTATÁSBAN KIBOCSÁJT

BARÓTI DEZSŐ

SZEGEDEN

A MAGYAR TUDOMÁNYOS AKADÉMIA SEGITSÉGÉVEL KINYOMATTA

A DUGONICS TÁRSASÁG

Eredeti kiadvány: Téténynek ékessége / melyet versekbe foglalt Dugonics András s most az eredeti kézirat szerint nyomtatásban kibocsájt Baróti Dezső

Szeged : Dugonics Társ., [1941]

BEVEZETÉS.

Téténynek Ékessége, az ifjú Dugonics Andrásnak ez a több szempontból is érdekes szárnypróbálgatása most, az író születésének kétszázadik évfordulója alkalmából lát első ízben nyomdafestéket. Kézirata a Magyar Nemzeti Múzeum Országos Széchenyi Könyvtárának kézirattárában a Dugonics András Vegyes Magyar Munkáji c. 10. Fol. Hung. jelzésű colligatum 52-65 terjedő levelein lelhető fel. A colligatum a Jankovich-féle gyüjteményből került a Széchenyi Könyvtárba.

A Téténynek Ékessége egyik szép késői barok kastélyunknak, a nagytétényi kastélynak leírását adja. A kastély, amikor Dugonics András megénekelte, Dezseri Rudnyánszky József septemvir birtokában volt s csak nemrégen alakították át, ékesítették fel, hogy napjainkra a rokokóba-hajló barok kastélyépítészetünk ú. n. Grassalkovich-stilusának nevezetes emléke legyen.

A kastélyleírás műfaja a barok-rokokó irodalomban eléggé elterjedt volt. A versaillesi kastély és kert pompája Scudéry és Mme Deshoulières leírásai mellett magát La Fontaine-t is inspirálta, Pietro Metastasio, a Habsburgok udvari költője pedig a schönbrunni kastély szépségeit énekelte meg. A tizennyolcadik század magyar kastélyainak szintén akadtak irodalmi igényű leírói, így elsősorban Bessenyei György, aki az Esterházi Vigasságokban “a magyar Versalia” gáláns életét mutatja, be, vagy pedig Sztáray Mihály gróf, a magyar Sans Souci ismertetője.

Nálunk sem véletlen, hogy a kastélyok írókat inspirálnak. Kastélyaink a háborúk-pusztította, elparlagiasodott magyar földön a maguk kisebb igényeivel is azt a szerepet töltötték be, mint a franciáknál a versaillesi palota: egy új, bonyolultabb életstílus elindítói voltak.

Építtető nagyuraink, mint az Eszterházyak, vagy a Grassalkovichok, egész vidékek arculatát változtatták meg s az új kastélyok könnyed intérieurjei, a karcsú bútorok, bájos képek, porcellánok, a nyírt parkok görögös szobrai, de különösen e poétikus díszletek között lezajló komplikált társasélet, a fêtes galantesok álarcos játéka, a rókavadászatok szertartásos izgalmai s a házi koncertek csendes melódiái lassankint az egyszerűbb viszonyok között élő nemesség és polgárság példaképei lettek s azt egy csinosodottabb életre tanították. Kastélyaink hivalkodónak tetszhető élete éppen ezért sokkal többet jelentett, mint a jólét önmagáért való élvezését; – a török, majd a kuruc-labanc háborúk durvaságai után ezek a kastélyok az erkölcsök szelidítését, az ízlés megnemesítését szolgálták, illetve ezeknek igényét szélesebb körökben is felkeltették s ezáltal a századvég újítói, Bessenyeiék, Kármánék, Kazinczyék számára készítik elő a talajt.

Érthető tehát, hogy az ifjú Dugonics András, szegedi kispolgárok szerény körülmények között felnőtt gyermeke, amikor megtekintette a tétényi kastélyt és csodálkozva nézte el annak remek belső berendezését s a “Bécsben vett drága fákkal nagy költséggel fel ékesített” park pompáját, a szobáknak drága himzéseit, vagy egy-egy antik isten szobrát a kertben, valami káprázatos világban érezhette magát és kedvet kapott arra, hogy ezt a klasszikus olvasmányainak illusztrációjakép ható világot verses munkával tisztelje meg.

Érthető azonban az is, hogy a látottakat nem tudta saját szavaival kifejezni, hanem olvasmányait hívta segítségül; – a Téténynek Ékessége jórészt Gyöngyösi soraiból van összeállítva. Mégis, nagy hiba lenne ezt az idegen tollakkal való ékeskedést a különben is még kezdő író Dugonics András szemére vetni. Az ékességeiket idegenből hozott kastélyok világának adequat magyar nyelven való kifejezése Bessenyeinek még jóval később sem sikerült. Az új ízlésű építési stílusokat, berendezési tárgyakat, ruhákat, vagy akár a társasélet szokásait, az etikettet, a szórakozás módjait, sőt még ezeknek kísérő zenéjét is a lélek mélyebb odaadása nélkül, felszínesen, mintegy mímelve átvehettük ugyan Bécsből, de az átvett modor végső befogadása, magyarrá válása s ezzel együtt az új, a réginél pallérozottabb ízlés magyarnyelvű kifejezése azonban csak jóval később és nem minden erőfeszítés nélkül következett be. Kastélyaink esztétikai törekvéseinek a század első felében még szinte semmi magyar jellege nincs, olasz operákat, francia színdarabokat játszottak bennük, gazdag könyvtáraikban csak elvétve akadt magyar könyv, idegen írók tiszteletére állították a parkok emlékoszlopait s idegenektől vették a díszül szolgáló verses felírásokat, bizonyára azért, mert mindezt magyaroktól még nem lehetett megkapni. Aligha véletlen, hogy Sztáray Mihály gróf franciául írja le a magyar Sans-Soucit, ha magyarul írja, kínosan kellett volna keresgélnie a szavakat.

Dugonics András vállalkozása már csak merészsége miatt is megérdemli figyelmünket. Igaz ugyan, hogy – amint már említettük – leírásának jelentős részét Gyöngyösi két munkájának, a Charicleának és a Kemény János emlékezetének versszakaiból rótta össze, ezzel azonban egy, magyarul igen ritka eljárásra, a centora adott példát. A tehervivő állatok nyerge alá szánt különféle darabokból összevarrott posztót jelölő cento-elnevezés az irodalomban, mint jól ismeretes, egy költő különböző verseinek olyan összeállítását jelenti, melyből új értelem jön létre.

A cento divatja a hellenisztikus kortól a műfaj bizánci, középkori művelőin át egész a barok időkig tart, sőt Adrien Jean Quintin Beuchot Napóleon-ellenes Tacitus-centojával egész a romantika kezdetéig húzódik. Híresek voltak a Homeros– és Vergilius-centok. Bennünket Dugonics András kapcsán most az érdekel, hogy az eljárás a barok korszakban is divatos volt. A barok cento-készítők egy régi, még a bizánci időkben gyökerező eljárást újítanak fel, a klasszikus szövegeket ugyanis keresztény igazságok bizonyítására használják. Nevezetesebb barok cento volt Étienne Pleurre Aeneis Sacraja (1618), Raoul Fournier Cento christianusa (1648)) és Alexander Rossnak, I. Károly angol király udvari káplánjának címével is jellemző Virgilius Evangelizanz, seu Historia Domini nostri Jesu Christi Virgilianis verbis et versbus descripta c. munkája. (1634.)

A centók szerzői, helyesebben összeállítói legtöbbször a legnagyobbak, egy Homeros, egy Vergilius soraiból szövögették munkáikat. Dugonics követte példájukat, ő is olyan írót választott ki, akit a kor irodalmi köztudata nagynak, sőt a legnagyobbnak tartott: Gyöngyösi Istvánt. Gyöngyösi példája, mint tudjuk, jelentős hatással volt Dugonics pályájának kialakítására. Műveit már gyermekkorában olvasgatta s egyik levelének bizonysága szerint elsősorban ezek ösztönözték a “magyar nyelv ápolására.” Valóban, nem csak a Téténynek Ékessége, hanem két nagyobb munkája, a Trója Veszedelme és Ulissesnek történetei is Gyöngyösi erős hatását árulják el, még pedig annyira, hogy e két utóbbi műből sem hiányoznak a cento-szerű részek.

A Téténynek Ékessége sem tiszta cento. Egyes részei, úgy látszik, önállóak, de darabosságuktól eltekintve ezek is magukon hordják Gyöngyösi stílusának összes jellemző vonásait. Maguk a cento-szerű részek is többféle eljárást mutatnak. Az, hogy különböző Gyöngyösi-sorokból szőne új értelmű strófákat, szinte sohasem fordul elő nála; ehhez a sok türelmet de nem kevesebb invenciót kívánó humanista játékhoz Dugonicsnak úgy látszik nem volt érzéke. A legkisebb egység, melyet használ, a versszak, de legtöbbször versszakok hosszú sorozatát veszi át, s ezeket nem egyszer lazán, indokolatlanul kapcsolja műve szerkezetéhez. Ilyen például Pyramus és Thisbe története, melyet jelentéktelen eltérésekkel mintegy lemásol a Chariclea megfelelő helyeiről, vagy pedig a negyedik rész több hosszú leírása, melyeket a Kemény János Emlékezetéből vesz szószerint át.

Gyakori az is, hogy Gyöngyösi szövegén néhány szóra terjedő változtatást tesz, ennek az a célja, hogy az eredetit a tétényi kastély viszonyaira alkalmazza. Ilyen változtatásokat már az első részben találunk, ahol a kastély belső berendezését Lónyai Anna álmának elbeszélésében szereplő mitológiai alakok leírásából vett, de egy-két helyen megváltoztatott versszakokkal mondja el:

(Gyöngyösinél)

Tovább egy kevéssé Ariadna óhajt,

Átkozza Theseust, hogy ha viszszá nem hajt,

Küszködik, szivével, s’-tart azzal erőss bajt,

Ha meg-nem jön, készit ez-is halálos jajt.

Hánnya hozzá való igaz szeretetét,

Véle sok szükségben jó cselekedetét,

A ‘Minotaurustul mint menté életét,

Csalá mindazáltal, s’-meg-másolá hitét.

(Dugonicsnál)

Más Párnára varott Ariadna ohait

Átkozza Theseust, hogy ha viszsza nem hait.

Küszködik szivével, ‘s tart azért erős bait,

Ha meg nem jön, tudgya: készit halálos jait.

Ugy vagyon kivarva mintha szeretetét

Társ-szemére hánná, véle sok jó tétét

A ‘Minotaurustul mint menté életét

Csalá mind-azáltal, ‘s-meg– másolá hitét.

Hasonlóképen jár el az ötödik részben. Ott Lónyai Anna keszkenője a tétényi templom miseruháinak bemutatására szolgál. Ezt a részt már csak azért is érdemes külön idézni, mert ebben Dugonics András Gyöngyösi mitológiai képekkel teli “pogány” szövegét katolikus színezetűvé téve, szinte már az őskeresztény centók eljárását követi:

(Gyöngyösinél)

Negyedik szegletén Adonis varratott,

Kit vadászattyában vad kan el-szaggatott,

Az hol azt formálták, Vénus-is jajgat ott,

Hullatván szemei keserves harmatot.

Ennek mestersége nemcsak azt mutattya,

Adonisért Vénus könyvét mint hullattya,

Hanem gondos szive mint érzi s’-sohajtya,

Annak mozgását-is elődben adattya.

(Dugonicsnál)

A Negyedik ruhán egy bárány varratott

Kit vigyorgó foggal Farkas el-szaggatott

Könyökére dülvén Maria jajgat ott

Hullatván szemei keserves harmatott.

Ennek mestersége nem tsak eszt mutattya

Bárányért Maria könyvét mint hullyattya

Hanem gondos szive mint érzi, s’ohaitja

Annak mozgását-is elődben adattya.

Tulajdonképen ez már nem is cento, mert Dugonics, ha csak egy-egy szót is, maga is beleköltött a szövegbe. De a változatlan, illetve csak a szerepét, a jelentését megváltoztatott átvétel szintén gyakori nála; igaz, hogy ebben az esetben is sokszor több strófából álló nagy egységeket használ fel s így, mindent összevéve, Dugonics centója bizony eléggé durvaszövésű, s rajta több szépséghiba akad.

Téténynek Ékessége azonban durva szövésével, apró és nagy szépséghibáival is jól jellemzi korát. A hanyatló barok kora ez. Azok a heroikus eszmék, amelyek már Gyöngyösi munkáiban is gyakran háttérbe szorultak, most már végkép elvesztették erejüket. Dugonics András munkájának cento-szerű részei is ezt mutatják. Az összeforgatott Gyöngyösi-strófák már alig árulnak el valamit abból, hogy országos események alkalmából íródtak, az eredetiből csak a szép tájak festése és a pompázó mitológiai kitérések maradtak meg; – a csataképek helyett a kert virágainak dícsérete. A hősi világ mégsem hiányzik teljesen a Téténynek Ékességéből, de Kemény János háborús napjainak a leírásából, ami Gyöngyösinél még közeli valóságot tükröz, Dugonics Andrásnál egy-két szó megváltoztatásával régi idők krónikás elbeszélése, a mohácsi ütközetről való megemlékezés lesz. Nem is történhetett másképpen. A tétényi kastély körül már nem zengtek kürtök, vagy ha igen – rókavadászatra hívtak. A könnyed, világias rokokó gráciájának a felismeréséhez, bár ez a grácia már ott futkos a tétényi kertben, meg-meglibbenti szoknyáját a szél és kilátszanak fiatal lábikrái, – Dugonics András még nem jut el. Az új díszek között mindvégig a régebbi, a barok követe gyanánt jár-kel, nehézkesen, mint egy idősebb rokon és a kastély rokokó díszeiből épp csak annyit lát meg, amennyit a barok Gyöngyösi szavaival el tud mondani.

Öt részre tagolt leírását a hagyományos barok ajánlólevéllel kezdi el, majd a kastélyról, a parkról, a körülötte levő erdőről és a borospincéről beszélve a “legszebbel”, a Szűz Mária tiszteletére épült templommal fejezi be. Ez az égi befejezést kereső kompozició, a magasságokba lendülő barok kupolák szerény mása, azzal is jól kifejezi a magyar barok vallásos világát, hogy elsősorban a Magyarok Patrónáját tiszteli. A miseruhák díszeinek a felsorolása közben sor kerül a piaristák alapítójára, Kalazanti Szent Józsefre, de ez a rész már ismét Gyöngyösi sorainak az átvétele. A könyvinspiráció különben is túlteng az egész munkában. Még ott is, ahol nem Gyöngyösit követi, hanem saját verselő készségére támaszkodik.

A könyvinspiráció megszabta kereteken belül azonban találunk egy-két vonást, mely a későbbi Dugonics Andrásra is jellemző.

Igy jellemző, hogy cento-t készít, azaz nagy buzgalommal gyüjtöget, szövögeti össze Gyöngyösi sorait. A szöveggyüjtögető hajlam, a Sammeln und Hegen polgári eszményének ez a tudákoskodó, (a gyüjtött anyagot nézve még sokáig humanista-barok) megvalósítása későbbi műveihez is hozzátartozik és kompilációin, regényeinek bőbeszédű jegyzetein keresztül közmondásgyüjteményéhez vezet. Az pedig, hogy szükségesnek látja egy históriai rész, a mohácsi csatavesztés, beszövését, s hogy érdeklődik Tétény története, sőt a helység nevének etimológiája iránt, az Etelka szerzőjének és a történetíró Dugonicsnak első szárnypróbálgatása. Talán az sem véletlen, hogy a kert és az erdő láthatóan jobban leköti figyelmét, mint bármi más, egyrészt ugyan azért, mert a fákat, virágokat és a közöttük levő mitológiai szobrokat könnyebb volt Gyöngyösi szavaival leírni, mint a kastélyt, – ez utóbbira nem volt mintája, – de talán azért is, mert odakinn, a szabad levegőn érezte otthon magát, nem az etikettet kívánó termekben. A nyugati irodalmakban épp ekkor kezdik felfedezni a szabad természetet. Az új, preromantikus tájlátáshoz Dugonicsnak ekkor még semmi köze sincs, azonban az, hogy a kastély természetesebb részei aránylag nagyobb szerepet kapnak, nagyobb ékességet, mint a belső részek luxusa, mintha már a közelgő ízlésváltozás felé mutatna. Magától értetődik, hogy ez a szemlélet a legkevésbbé sem lehet tudatos, az egyszerű viszonyok közt felnőtt “természetes” ember, a parasztváros Szegeden született Dugonics András ösztönös megnyilvánulás csak.

Mégis, jellemző, hogy az eredetinek látszó részek közül is leginkább ott ismerünk a későbbi Dugonics Andrásra, ahol méhesről, fácánosról, alma– és szilvafákról, vagy borospincéről beszél. Ilyenkor mintha már a népies Dugonics paprikás zamatát hallanók.

A belső berendezésről aránylag keveset szól, ami érthető is, hiszen a derék piarista legfeljebb csak szívesen látott vendég lehetett a kastély termeiben s az ott lezajló gáláns életet tulajdonképpen akkor is csak “kivülről” nézte, ha történetesen elvegyülhetett az előkelő társaságban. Az a nyelv, amelyet az a társaság beszélt, már aligha volt Gyöngyösi nyelve. Még ha nem franciául társalogtak, akkor is sok új, divatos idegen szó röpködött a színes falak között. Dugonics András mindebből csak a vadászkutya, Madám franciás nevét leste el. Észreveszi ugyan a ház úrnőjének ruháját is, de erre, mint sok másra, ami a tétényi kastélyhoz tartozott nem talál szavakat. És talán a kert szobraira sem talált volna szavakat ha Gyöngyösi nem segíti. Igy a jellemző!

Idegen mintára épült kastélyaink más talajból szerzett ékességeikkel maguk is mintegy centó-k voltak a kor művelődésében, magyarul ekkor még csak dadogva, nem egészen hozzájuk illő szavakkal lehet beszélni róluk. De az, hogy a  s z ö g e d i  Dugonics András gyönyörködni tudott ezekben az idegen szépségekben, sőt magyar nyelvű leírásukat is szükségesnek tartotta elkészíteni, a kifejezésmódjának, avult eszközei ellenére is már egy új szándékot, a nemzet csinosodásának szándékát jelenti.

* * *

A következőkben Dugonics András szövegének betűszerinti mását adjuk. Általában csak azokat a sorokat jegyzeteztük, ahol nemcsak Gyöngyösi modorának az utánzásáról, hanem egy-egy sor, vagy szakasz, illetve nagyobb részek nyilvánvaló átvételéről van szó. Tulajdonképpen az egész munka Gyöngyösit utánozza, a rímek, sőt maga a szókincs és a kifejezési eszközök lépten-nyomon erre vallanak, egy kínosan aprólékos összevetés azonban csak philológiai keresztrejtvény megfejtését jelentené, a végső eredményt aligha változtatná meg. Hasonlóképpen feleslegesnek tartottuk Dugonics helyesírási jellegű változtatásait és nem jellemző szó-felcseréléseit külön megjelölni. Dugonics helyesírása egyébként is pongyola és következetlen, egyik neki hozzáférhető Gyöngyösi-kiadással sem egyezik, így írásmódját nem lett volna mivel összehasonlítani.

Gyakrabban használt rövidítéseink: KJE – Kemény János Emlékezete; Ch = Chariclea; k. = kötet; r. = rész; vsz. = versszak. A versszakokat mi számoztuk meg.[1]

Szeged. Dugonics András születésének kétszázadik évfordulóján.

Baróti Dezső.

TÉTÉNYNEK ÉKESSÉGE

MELYET

URASÁGNAK KEDVÉÉRT

VERSEKBE FOGLALT

DUGONICS ANDRÁS

KEGYES OSKOLA-BÉLI SZERZETES PAP.

1766.

ŐSZI IDŐKNEK EGYNEHÁN NAPJAIN TÉTÉNYBE, ÉS TABAIDON.

TEKÉNTETES ÉS NEMZETES

DEZERI-

RUDNYÁNSZKY JOSEFHEZ,

ARANY-SZŐRŰ VITÉZHEZ,

MARIA THERESIA KIRÁLYNÉ ÉS TSÁSZÁRNÉ ASZSZONYUNKNAK

EÖ FÖLSÉGENEK TANÁTSOSSÁHOZ, ORSZÁGUNKBAN HÉT SZEMÉLLYEKBŐL

ÁLLÓ TÖRVÉNYES SZÉKNEK EGYGYIK ÉRDEMES TAGJÁHOZ,

NAGYSÁGOS

TÉTÉNYI SZÁRAZ JULIANA

ASSZONYHOZ

SZABADOS URI NEMBŐL SZÁRMAZOTT

FŐ-SZEMÉLYHEZ

EMLITETT TEKÉNTETES, ÉS NEMZETES URUNK KEDVES

ÉLETE-PÁRJÁHOZ, EGYGYETLEN-EGYGYÉHEZ.

NÉKEM ÉRDEMEM FELETT

KEGYELMES URAIMHOZ,

EÖNAGYSÁGOKHOZ

ALÁZATOS

AJÁNLÓ LEVÉL.

Tekéntetes, és Nemzetes Uram,

‘s-Nagyságos Aszszonyom!

1 Ez őszi idökben más dolgom nem lévén,

‘s-egy-szer-is-mind a rút henyélést kerűlvén

Tétény ékességét munkámba fel-vévém

Időmnek egy részét e’ dologra tévém.[2]

2 Le írtam Téténynek ki-vált ditsőségét

E versekbe szedtem rendelt ékességét

Hogy ha föl-nem-érte Pennám ö szépségét

Kérem engedgyék-meg nagy erötlenségét.

3 Sokszor a sziv többet akarna mivelni

Mintsem a’mennyire a munka tud kelni;

De nehéz a Szivnek úttyán lépdegelni

A mint lehet tsak úgy köll kenyerét szelni.

4 Itt tehát Szivemnek ő tágas úttyára

Nézzenek Nagyságtok, és kévánságára

Aztat tsak a’ Pennám vegye ö magára

A miben hibázott, rakja a’ nyakára.

5 Ne tulaidonítsa azt szegény Fejemnek

Ha úttyát el-veszti ohaitó szivemnek,

Mert meg búsitaná örömét kedvemnek,

Barátság nem volna igy fele-is ennek.

6 Most tsak Nagyságtokat éppen arra kérem:

Vegyék-fel munkámat, nagy lesz úgy a bérem,

Mert fel állna hajam, posogna a vérem,

Ha meg nem halgatnák azt, mire most kérem.

7 Mennyire mehettem tsak annyira mentem

Tehetségemen túl töbre nem mehettem

E’ tsekély munkámmal bizonyságot tettem

Hogy én nagyságtokat ki-vált-kép’ tiszteltem.

8 Volt-is mit tisztelnem olly Drága urakban

Hozzám ki mutatott jó akarattyokban,

Hiszem: nem lesz soha változás azokban

Meg tartanak, véllem, igaz jó voltokban.

9 Ezekkel magamat végtére ajánlom,

Munkám elejére ideje már szálnom.

Szánom, e beszédtül hogy most el-kel válnom

De maid viszsza térek, mást köll most próbálnom.[3]

10 Kérem Istenemet jó egeszsegekket

Nestor idejéig terjeszsze élteket

Valamint kévánnyak úgy tegye kedveket,

Boldogitsa minden igyekezeteket.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK

Elő-Beszédgye.

11 Hadd-el édes Músám Parnassus’ lakását

Annak tanúlásban fel-vett szép szokását

Apolló Istennek Feleitsd-el mondását

Sok munkáid után füleld-el hagyását

12 Szálly-le a Dunának szép szőke vizére

A Dunán túl meg-űlt gyönyörű helyére

Tétényi Kastélynak gyöngy épűletére

Madarakkal ingó liget erdejére.

13 Nézd meg, ott a Kertnek minden ékességét

Kin-országbúl hozott virágok’ szépségét

Lásd-meg a Pintzének roppant Régiségét

Isten’ Templomának el-rendelt épségét

14 Midön mind ezeket egyszer meg vizsgáltad

Önnön szemeiddel tapasztaltad, ‘s-láttad

Adgy eröt Pennámnak soha nem saináltad

Eztet az íróktúl, hogy ha hasznát láttad.

15 Nyisd-fel drága kintsét tömött Tár-házadnak

Közöld én velem-is Gazdagságát annak,

Hogy elmém javai akár mit mondgyanak

Nem mást, hanem téged Uroknak vallyanak.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK

Első Része

A’ KASTÉLYRÚL.

16 Elsöben-is tehát Kastély a Szememben:

Föl-házai miatt mert leg-föbb ez ebben,

Ennél Midás háza nem épűle szebben

A többi hozzája semmise ellemben.

17 Nap keletre fordúlt szép tágas uttzája

Jobb kézre hagyódik Házi Kápolnája

Itt-is kezdödik-el erös kő Bástyája

Hol le lakatolva rostélyos aitaja.

18 Két-felé van osztva rendgye azon háznak

A’ Födele alatt soha meg nem áznak

Erös tél szelei akár mint tsatáznak

Nem gondolnak velek, mert tsak meg nem fáznak.

19 Nézd-meg a szobáknak rendelt sokaságát

Karpitos falának szép állandóságát

Mindenütt meg vetett Agyak méltóságát

Deszkás Padlásának Nagy világosságát

20 Fonyott székeinek igen szép diszsége

Aranyos Kályhának Palotán szépsége

Rostélyos ablakok ki nyílt ékessége

A szúnyog hálloknak ritka rendessége.

21 Szemléled egy Párnán Arakna almáját

Him-varró Músáknak szép remek-munkáját

Clio el-bamúlva tátogattya száját

Sött tűzbe keveri el-pirúlt ortzáját.

22 Más Párnára varott Ariadna ohait

Átkozza Theseust, hogy ha viszsza nem hait.

Küszködik szívével, ‘s-tart azért erős bait,

Ha meg nem jön, tudgya: készit halálos jait.

23 Ugy vagyon ki varva mintha szeretetét

Társ-szemére hánná, véle sok jó tétét

A Minotaurustúl mint menté életét

Csalá mind-azáltal, ‘s-meg másolá hitét.

24 E Párnáktúl osztán jobb-kézre fordúlván

Oenone kesereg gyakorta jajdúlván

Szép Párist ohaitva, mellöle el-húlván

Annak szereteti Helenára gyúlván.

25 Bellyebb az Ágyaknak setét árnyékában

Buskodik Pyramus Szeder-fa allyában

Ereszti végtére tőrét agyékában

Tulaidon vérének borúl biborában.

26 Annak Szerelmesse Thysbe-is oda jár

De szép Pyramussát halva talállya már

Reménlett örömét éri keserves kár

Életéhez ö-is több virradást nem vár.

27 Hanem tsókot adván el-esett Testének

Fel-emeli véres törit édessének

Jaigatási között akasztya mellyének

Által üti magát, ‘s-véget ád éltének.[4]

28 A sok Paplanokon keserűségében

Sir Didó Aeneást ohaitya szivében

Villog ki-vont Töre ennek-is kezében

Halálához készűl, üti-is mellyében.

29 Ennek szomszédságát Galataea tartya

Kedves Acissának halálát sirattya

Sok egyebeknek-is láttzik itt bánattya

Kiki el-távozott kedvesét ohaitya.[5]

30 Bezzeg a házakban nintsen a Posztónak

Semmi bötsűlete mint a hideg hónak

Hanem Drága köbűl aranybúl valónak

Török országbúl jött selyemnek, ‘s-más jónak.[6]

31 Valami a szemet gyönyörködtetheti,

A szomorú szivet örvendeztetheti,

Valami a sok bút el-feleitetheti

‘S-a meg únt életet kedvessé teheti

32 Azok mind meg vadnak Tétény Kastéllyában

A kinek itt mi kell ne agjon bújában’

Csak ö Nagyságoknak bízzon jó-voltában

Ezer modgya lehet itt vigasságában.

33 Illyen volt Trójába Priamus lakása

Volt Palotájának hasonló szabása

Trailus házának tsak e lehet mássa

Aki el nem hiszi, kérem maga lássa.

34 Agamemnon itten el-lakhatott volna

Ha Görög Országbúl, le-jöhetett volna,

Pergamai Páris bezzeg örűlt volna

Lopott Helenával ha erre tért volna.

35 Nem félt volna attúl: hogy Görög Országnak

Nemes vitézei rá uszitatnának

Roppant épűleti meg-gyuitathatnának

Kö-falas Bástyái fel-hányattatnának.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK

Másadik Része

AZ ERDŐRŰL.

36 Hainallik az idö tsillagok már mennek

Szép piros sugárok gyönygy napot emelnek

Már a madárkák-is fészkekből ki-kelnek

A napot köszöntvén hainalt énekelnek.

37 Tele itt az erdö azon madár szókkal

Tsátsognak a Szaikók süvöltő Rigokkal

Nyögnek a Gerlitzék örvös Galambokkal

A sárga rigó is tsattog mind azokkal.[7]

38 Fülemüle fö-kép’ fujja a’nótáját

Piheg nyelvetskéje tátogattya száját

Több sereg madáron teszi a’ probáját

Ki fog mindegygyiken, nem szánnya vér-árját.

39 A Patsirta magát égig fel emeli

Tris Pipis Párjával a levegőt veri

Vad-Galamb Kakukkal fa-allyát heveri

Kisded Ökör-szemmel sok apró fa teli.

40 Ezekkel mind egygyütt a Varjú, Czihege,

Sarka, veréb, ‘Holló, Karvaly, és Serege

Kendericze, Sármány, Vörös-bögy, Czinege,

Stiglicz, Pintyő, Csízik, Pipelö, Vemhege.

41 Ezek ám a tsipő szunyogok’ Hóhéri

Kiki a bögyébe seregenként méri

Hogy ha azt bögyéből saját fia kéri

Torkába okádgya mellyét nem kémélli

42 Nem sír bezzeg itten Thysbe Pyramusért

Vagy keserűlt Didó el-ment Aeneásért

Nem-is jaigat Phyllis hit szegő Társáért

Avagy Penelope Csavargó Uráért.

43 Sem Laodemaea Protesilausért

Be zárt Hypermnestra atyafi Linusért

Sem nem ohait Phaedra gyöngy Hippolytusért

Leanderért Hero, vagy Biblis Caunusért.[8]

44 Hanem egygyütt vigad Páris Helenával

Hangzik-is az erdö vig katzogásával.[9]

Örül Diána-is sereg nymfájával

Kerűli az erdőt szagló kutyájával.

45 A vadakkal gazdag Delus Szigetében

Driades Szűzeknek nyilas Seregében[10]

Ha menni kévánnál, ide jöj: mert éppen

Hasonló ez ahoz minden Termetében.

46 Hát még égig emelt rettenetes Nagy Fák

Világ elejével verekedö nyár-fák

Mint viz Partyán ingó sok tsomótlan kákák

Igyenessen nyölnek, ezt sok szemek látták.

47 Nem árthat ezeknek Boreás nagy szele

Sem pedig fagylaló Bramiusnak dere

Noha agyarkodik rosz idő Nagy Tele

Tsak annyiba tartják mint föhőt a Here.

48 Fáknak allját lepi a szép tér mezőség

Viragokkal feles vidámitó zöldség

Mezei-violás, árva szök-füs Térség

E Fölűl a Gazdag Sárga dinnyés Nyirség.

49 Hallottad-é hirét a ma szép Cyprusnak

Avagy kettös hegyű hires Parnassusnak

És az áldott Kútnak a Castaliusnak

A melly kedves helye Musákkal Phaebusnak.

50 No hát ez erdőt-is azon Isten járja

Hol üzi a vadat, hol azt lesre várja

Most ebbel vereti, most hállóba zárja,

Nem tartóztattya meg semmi eső árja.

51 Ha a Madár Kertbe az erdörül be mégy

Annyi ott a Fátzány, mint hideg vette légy

Igaz mondásombúl kételkedést ne végy

Ha még se hiheted, Te magad Probát tégy.

52 Láthatd a Méhnek-is ö gyönyörűségét

Hasznával egyenlő Rajok ékességét

Ki-furna oldalam’, hogy ha ditsöségét

El akarnám nyögni Kaptárok’ épségét.

53 Ditsérje a világ Görögök erdeit

És a vers-szerzöknek róluk irt verseit

A regiség akár rágja bár körmeit

Nem veheti ennek tsak még-is eleit.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK

Harmadik Része

A HÁZI-KERTRŐL.

54 Vagyon az erdöben egy irtoványos út

Hogy ha bal-kéz felöl az ember jobra fut

‘s-magát arra tartya, ahol vagyon a kút

Igyenes nyomáson hamar a kertbe jut.[11]

55 Nem tudom a Kertnek lehet-é az Párja

Mellynek Görögöknél nagy vala az ára,

Tempének nevezték, nem volt soha kára:

Mert sok kilints alatt erös volt a Zára.

56 Nagy volt annak haszna, de ennek még nagyobb

Jó volt a hireis, de ennek annnál jobb

Mert uttyokra nézve ez ám a nagyságosb

El rendelt Fajjért sokkal Vidámságosb.

57 Itten a Szüz Kloris virágját Plántállya

Amaramthus Iffiú szagos uttyát állya

Viragban öltözött kék narcissus szállya

Fehér Hiacynthus köntösét ajánlya.

58 Tanyér virág, Szök-fű, Zsálya sokaságát

Fehér, vörös Rosa, Violák nagyságát

El-bámúlva nézed Virágok Virágát

Magos Rozmarinnak rendbe szedett ágát.

59 Itt a Fa árnyéka még töb virágokat

Gazdagon nevel ám szép liliomokat,

Nem hoz büdös bürköt, ‘s-tsipő tsanálokat

Körmös boitorjánnyal más egyéb gazokat.[12]

60 Mert a Kertész itten igen forgolódik

Ha tsak még a fünek feje ki tolódik

Tovéből ki húzza, vagy tán el nyomódik

Egy egy Gazotskának helye sem adódik.

61 Olasz Országbúl jött Naránts Fákat láthatz

Asztal ékesitő Citron almát vághatz

Fa alatt ezeknek, szát-is bizony táthatz

Bele húll: ennél szebb tsudát nem találhatz.

62 Alma-fa Gyümöltsét tsak alig tarthattya

Körtvély terhes ágát föld felé rángattya

Ég-szinű nagy szilva magát mutogattya

Egy ökölnyi baratzk, Hertzegek illattya.

63 Pyramis módgyára emelkedett Buxom

Kö-fal gyanánt nyől-föl hoszszú uton a Som

El-verik a napot, hogy oda ne jusson

Hanem hogy az árnyék hamar oda fusson.

64 Sok Istenek képét kövekböl faragták

Öket sok helyekre egygyenként el-rakták

Saját tzimerjeket kezeikben adták

A Kertnek örzését ö reájok hagyták

65 Priapus többeknek elejekben állott

Ennek szem közében egy Nymfátska szállott

Ez tsak viragokat az szőllőtt is hány ott

Igen szép oszlopra mind a ketto hágott.

66 A Grádics elein Jupiter áldogál

Tüzes meny-kövével ide-’s-tova haigál

Bal kezén a kertész ásójával áskál

Retket tart keblébe mint eleven úgy áll,

67 Ezek után Thysbe ismét siránkozik

Egy törsökre dülvén párra várakozik

Utánna fekvöknek szaván el irtózik

De még szemközének szavához sem bizik.

68 Állyunk meg Thysbénél, sokszor emlegettük

Pyramus Társát-is Sokszor szóba vettük

Még-is mint lett dolgok eddig sem értettük

Szollyunk hát ezekröl tán meg kedveltettyük.

69 E személlyek egy-mást igazán szerették

De Szerelmek tzéllyát ugy el-nem-érhették

Amint ö magoknak mindketten fel-tették

Mivel hogy az attyok, ‘s-annyok ellenzették.[13]

70 Azért azt végezik titkossan egy-mással

Mihelt az elsö hold lesz olly ujjúlással

Hogy annak fennyénél bár tsak kis látással

Lehet indulniok, áll úton járással[14]

71 Kiki el vonyodgyon házátúl attyának

A városon kivül lévö Eper-fának

Siessen bokrához, azt tartván tzéllyának

Az hova köll várni jövését Társának.

71 Ugy hogy aki modott elöbb talál venni

Az el menetelre, és a fánál lenni

Még a másiknak-is oda lehet menni

Annak ott kell addig várakozast tenni

73 Ott pedig a Fának tsak szomszédságában

Vala egy kút-fö-is, bö a’ forrásában,

És az igen hires vize jó voltában

Szép ligetes erdö annak lefolytában.

74 Tysbe jut hamarébb a végzés helyében

De ott egy Oroszlány akad a szemében,

Akit látván szalad, és ott ijettében

El ejti fátyolát, kit viselt kezében.

75 És azt az Oroszlány verrel folyt szájával

Öszve tépi, amely valami prédával

Tsak akkor tölt volt meg, és szomjú torkával

A kúthoz sietett arra vött úttyával.

76 El jut Pyramus-is, de ott Kedvessére

Nem találván, búsúl, hol késik ennyére,

El-tipett fátyolát látta meg végtére

A mellyen el-ijjed, ‘s-el-hűl minden vére.

77 Azt tudván hogy a vad az ö szép szerelmét

El-szaggatta, mondgya: szörnyű veszedelmét

Ö szerzette, ‘s-veti abban késedelmét

Okúl, és szenvedi szive nagy gyötrelmét.

78 Az el vérzett fátyolt végre addig hánnya

Sürű könyvei közt hogy magát el-szánnya,

Mondván tovább éltét már ö sem kévánnya,

Sött hogy ezt eddig-is nem végzette, bánnya.

79 Mert minthogy már az ö egygyetlen-egygyének

Régen lett el-este ártatlan testének,

Neki-is (ö lévén oka el-estének)

Fogyni köllött volna eddig életének.

80 Ez alatt könyvének sürű záporában

És keserves Szive’ gyözetlen kénnyában

Raita függö kardgyát ragadgya markában

És rá botsátkozván ölti ágyékában.

81 Azzal földre düle a midön vérében

Fetreng már, im’ hol jö Tysbe félelmében,

Bátorodván a vad’ onnént el-mentében

Bizván hogy Pyramust leli már helyében,

82 Ott-is leli ugyan, de már által vërve

Ö magát kardgyával, ‘s-a’ földön heverve

És kedves személlyét vérébe keverve

Akit látván indúl iszonyú keserve.

83 Sárgúltak rozsái gyenge ortzájának

Clárissa halványúlt Piros ajakának

Hervadt lilioma szép fehér nyakának

És alabastroma rutúlt homlokának.

84 Nagy homályba borúlt vidám szeme-fénnye

Zaporúlt könyvének ki öntött örvénnye

Kedves életének szomorodott kénnye

Rút kétségre jutott regi szép reménnye.[15]

85 Borúl azon közben édes személlyéhez

És sürö tsokokat egyelit könyvéhez

‘s-Echót vévén társúl nagy kesergéséhez

Végre illyen szókat tészen kedvesséhez:[16]

86 Oh ti nagy Istenek miért Teremtettem

Mi oka, hogy ennyi kénokra vettettem

Jöjjön már hamarébb a veszély érettem

Engem rontson, és más ne veszszen helyettem.

87 Mert minden reményem már meg fogyatkozott

Látom szerentsétlen orám, és átkozott

Anyám, gonosz Napon méhében hordozott

Minden boldogságom ha igy tsalatkozott.

88 Oh te én minden jóm, és gyönyörűségem

Minden nád méz felett való édességem

Tündöklö szép Napom, tellyes reménségem

Jai miként romlottál én drága szépségem.

89 Lehetne hallanom, bár tsak egy szótskádat

Vehetném valami biztatásotskádat

Vigasztalnád azzal te szolgállótskádat

Jai de halál fogta minden tagotskádat.

90 ‘S-meg-merevitette szép gyenge Testedet

Szomorú halgatás kötötte nyelvedet

Dérlelö hidegség fagylalta szivedet

Süketség dugta be két hangos füledet.[17]

91 Keserűllyön az ég a sok tsillagokkal

Szánnyon erdö mezö a szép virágokkal

Hegyek, völgyek, Berkek, ki-folyó kútakkal

Szellö, viz, tüz, harmat ‘s-mások mind azokkal.

92 Oh még-is én drága kintsem, ‘s-ékességem

Sok bús keservimben kedves reménységem

Lelkemet ujjitó nagy gyönyörüségem

De már el-hunt napom, és keserüségem.

93 Pyrame! Pyrame! Im’ én-is Testemet

Fel áldozom, ‘s-érted ki ontom véremet

Erövel ki vonom Testembűl lelkemet

‘s-e fa alatt hagyom emlékezetemet.

94 Légyen az a hire mind kettönk estének

Nagy volt igazsága ezek szerelmének

A kik egygyütt ketten hogy nem élhetének

Egygyütt lett itt vége mind kettö éltének.[18]

95 Mind az által kérlek, emeld-fel szemedet

Pyrame! Pyrame! ‘s-a te Kedvesedet

Tekintsd-meg, hogy hidgyem igaz szerelmedet

Mond-meg e veszélyben mi hozott Tégedet?[19]

96 Föl-emelé szemét ezek közt, ‘s-rá veti

Pyramus Tysbére; vár ez hogy veheti

Valamelly szavát-is, de azt nem teheti

Sött húnyik szemei, ‘s-vég-halál követi.

97 A kinn annál nagyobb jajjal keseredik

Mit mivellyen tovább, busúl, ’s-epekedik

Most ra borúl, ‘s-úgy sir, most fel-emelkedik,

Veszedelme okán sokként vélekedik.

98 Azonban fátyolát meg-látván mellette

‘S-hogy azt öszve tépte,’s-vérrel-is festette

A vad, akkor onnént könnyen meg értette

Hogy halála okát ez, ‘s-nem más szerzette.

99 Mert tudgya: a mikor a fátyolt szemlélte

Látván hogy ezt a vad’ foga el-metélte,

Hogy az ö magát-is fel-falta azt vélte

‘s-amiatt fogyott el maga által élte.

100 Azért ismét sohajt, és tekint az égre

Az igaz szerelmet hiván segitségre

Szive gyengeségét hozza Merészségre

És kedvesse kardgyát emeli fel végre.

101 Azzal a Testhez tér, ‘s-azt megént könyvével

Mosogattya szegény; Annak végzésével

Fel emeli magát, ‘s-mind a két kezével

Tartya már a kardot; ‘s-bele dűl mellyével.

102 A melly által járja, és hat a szivére

Annak hegye, ‘s-halált hoz szép életére,

A’ hol el borittya azt-is Piros Vére

Döl le omló teste Szerelme Testére.

103 Hogy a kiknek nem volt szabados éltekben

Egygyűtt élni, ‘s-lenni kévánt szerelmekben,

Halálok idején egyenlő ugyekben

Egygyütt nyúgodgyanak egygyüvé estekben.

104 A kiknek a Fa-is Ö természetében

Alatta ki omlott Testeknek Vérében

Változik, mert eléb fehér gyümöltsében

Feketévé lészen mint egy keservében.

105 E volt tehát vége Pyramus’, Tysbének,

Ki múltak világbúl iffianta vének

E kertbe van képek, Bizonyságúl lének,

Hogy vagy ezekböl-is szép hirt-nevet vének.

106 Osztán még, az aiton két Görög Vitézek

Ajax Ulyssessel állanak ám ezek

Szikráznak szemei, fenyegetnek kezek,

Fügnek bajuszszai, mert ez a tzimerek.

107 Tegzes Diánának egy Kutya kezében

Marok nyil a hátán, nyúl pedig keblében

Uszítgattya ebét, mennyen ligetében

Fáradsága árát meg-adgya helyében.

108 Ki-is mint az agár vonyódik helyére

Tipog, tapog, ugrik nézvén a tserére

Lesi, hol vehesse a nyúlat szemére

Alig várván hogy azt űzhesse kedvére.

109 Nem tom mi rút embert tettek ellenében

Potrohas a gyomra, kalap a fejében

Nem néz rá Diána, Kutya a szemében,

Csuda, hogy eddig-is Nem lett erdejében.

110 De le van szegezve erövel nem birhat,

Hozzája nem mehet, vele meg nem víhat

Sem hogy segitségre jöjjenek nem irhat

Erölteti szemet, még sem igen sirhat.

111 Itt a Somos úton vagyon még három rész

Mellyet rendbe szedett a szép emberi ész

Mindenütt négy Istent helyheze a Kertész

Kiktül mind untalan nagy segitséget vész.

112 Elsöben a Musa sipját fuidogálná

Néki a Kertésztül rendelt örét állná,

Ha le törött sipját Ujra meg találná,

De igy nem fujhattya, akár mint próbálná.

113 Bezzeg Göbölyös Pán a másadik részen

Fujja furullyáját szép nótákat tészen

Hallyák ennek hangját a többiek készen

Kiki sipjaibúl Nagy örömet vészen.

114 Hangos deákságát végsö resz-is hallya

Ötet többi között felsegesbnek vallya

Ö hozzája képest a többi tsak allya

Nem-is máse, ha nem tsak övé a pálya.

115 Adgy már most e Kerthez másikat hasonlót

Egyenes lélekkel ki-mondom a valót

De amint gondolom el-veszted a tallót

Akár mely mérészen forgatod a hállót.

116 Ebben az öreg Úr sokat múlatozik

Következendökrűl sokat gondolkozik

Néha el-is búsúl néha vigadozik

Néha gondgyai közt el-is szunnyadozik.

117 Méltóságos Aszszóny Uri palotáján

Uj szinbe öltözött annak folyosóján

Örül, vigad, noha a szivének táján

Titkollya örömét, de tsak ki megy száján.

118 Le szokott e kertbe Nympha Seregével

Járni az utakra egygyetlen-egygyével,

Örül Magzatinak, és ékességével

Igen ditsekedik kivált szépségével.

119 A Seregnek fehér, ‘s-kék Bársony ruhája

Hyacint virágnak raita szép formája,

Arra fel jegyezve Pomona példája

És vidám Flórának sok féle rósája.

120 Nem volt Araknának szövése illyen szép

Noha mesterséggel volt az-is jeles, ‘s-ép,

Mert a Driadesek szőtték erdei nép

Meg fogák a szemet, mint madarat a lép.[20]

121 Meg vallom tsudáltam Szép udvariságát

Szemérmet viselö Sereg bátorságát

Eleve meg érett eszét, ‘s-okosságát

Akik mind fel-múllyák gyenge iffjúságát.

122 Visgáld meg azoknak szép deli formáját

Ezen Magzatokban e világ tsudáját

És az Isteneknek olly Remek munkáját

Mellyben tennék minden Szépségnek Summáját.[21]

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK

Negyedik Része

A’ PINTZÉRÖL.

123 Hadgyuk ott a Kertet mennyünk a Pintzébe

A Kastélytúl tovább lévö szélességbe

Ereszkedgyünk le ott azon nagy mélységbe

Gyuitsunk világokat merö setétségbe.

124 Meg láthattyuk itten Hercules Munkáját

Avagy az Orjások dolgainak Párját

Nem szánta Vulkánus itt erös Szolgáját

Vele edgyütt Brontes faraghatta száját.

125 Köss tsomót eszeden itten édes Músám

Ez írásom után hadd-el hadd itt van ám

E lyuk faragóját Nem tudom nám mondám

Súgd meg azt-is: mikor? maid meg köszönöm ám.

126 Elsöben-is tehát azt köll észre venni

Hogy ahol Tétény van ott köll vala lenni

Potentianának, ‘s-azt-is hozzá tenni

Hogy Kronikáinkba köll ezekért menni.

127 Potentianának nevét abba hagyták

Midön hét Kapitányt e helyen levágták

Ezek’ Tetemérül Tetemnek hivatták

E’ nevet az után Tétényre forgatták.[22]

128 Bizonyságom ebben Tabaid-közti Térség

Nem messze Téténytül egy hoszszú mezöség

Itten fekszik Keve Oszlop az erösség

Erre tanit minket a gondos régiség.

129 El-is hidd, hogy Tétény Temérdek Hasznával

Nagyra ment fel mindég Tágas Határával

Határában termő sok féle javával

Egy úr alatt vala régen ó Budával.

130 Búda volt az az Úr, Ötse Attilának

Scyttyai Magyarok ama Királlyának

Pannoniában jött Isten Ostorának

Azután, Országunk erös Oszlopának.

131 Ha tehát várossát ellenség nyaggatta,

‘S-élésekre való kenyerét el-fogta

Búda katonákat Téténybe nógatta

Hogy élest hozzanak tsak oda haitotta.

132 Tudgyuk pedig nehéz szemek elött járni

Alattomba köllött mindent oda várni

Azért-is olly helyet köll vala találni

Mellyen a járások nem lenne olly kárnyi.

133 Szeretnék, ha ennek módgyát találhatnák,

‘S-egy hegynek az allyát ha ki-is váshatnak

Budarúl Téténybe uttyukat áshatnák:

Mert így alattomba e helyet mászhatnák.

134 Volt egy Brontes nevö ember uj Budában

Igen hires Mester a kö-faragásban

Nem volt körül belől mássa a’ vágásban

Ez ajánlya magát hegy-oldal ásásban.

135 Mondván: ha mondanák: készületet tenni

Akarna már ahoz ’s-aztat úgy fel venni

Hogy annak hibája Ne talállyon lenni

Melly miátt tzéllyához nem lehetne menni.

136 Meg engedi Búda, tsak lásson dolgához

Kéri-is Társakat vegyen a Munkához

Bizvást kezdgyen mindgyárt a hegy oldalához

Hogy mennél hamarébb Juthatna tzéllyához.

137 Gyüitnek azért öszve számos miveseket

De nem lágy kövekkel bánó mestereket

Sem gyenge Munkához szoktatott kezeket,

Hanem kö-sziklákat hányó embereket.[23]

138 Mellyek-is fö-képpen kovácsok valának

Mert másokra hamar nem találhatnának,

De jók voltak ezek, elö-is állának.

‘S-magokra válallyák sullyát e munkának.

139 Ollyak mintha jöttek volna az Aetnábúl

Vulkánus mivének szennyes Barlangjábúl,

Most-is füst gözölög némellyek szájábúl

Százat választanak ezeknek számábúl.

140 Vas por szennye ülte hízott pofájokat

Szénnel pozdorjája füstöllött nyakokat

Sok szikra tsipdesé fel tűrött karokat,

Szörnyű pöröly tölté bé-fogott markokat.

141 Ritkúlt a szakállok tsapdoso tüzekkel

Éktelen homlokok pörsölzött szemekkel

Ortzájok varasúlt gyakor égésekkel

Merö fél-ördögök kormos személlyekkel.

142 De mint Orjások temérdek tagokkal

Hegyeket birnának emelni vállokkal

Lapda-ként jadzanak nagy furó vasakkal

Mindent véghez visznek erös munkájokkal.[24]

143 Húsz font vasat adnak kezekben ezeknek

Mondván a munkáért ugyan meg fizetnek

Ha a hegy-oldalbúl sok követ ki vetnek,

Nem veszik tréfára ugyan tsak sietnek.[25]

144 A Lyuk gégéjéhez visz már emez tüzet

Amaz a Munkások számára hoz vizet.

A verö pörölyhöz készit némelly kezet

Némelly már le vágott kö talitskát vezet.[26]

145 Buffannak a kövek, kösziklák ropognak

Melegszik a legény, mindenütt pattognak

Az erös Kovácsok itt-’s-amott forognak.

Kezdet faragáshoz serénységgel fognak.[27]

146 Hainal szint-is mutat a Kö setétsége

Meg pirositotta a tüz melegsége

Engedelmeskedik lágyúlt keménysége

Kö-közt a fa gyökér, noha nedves, ége.[28]

147 Zúgnak a Pöröllyök fel emelt kezekben

Üti kiki tehet mennél erössebben,

A munka, és a tüz heviti testekben

A röpűlö szikrák dongnak a mély helyben.

148 Húnt a nap. Setéte van az éjtszakának

Fényes tüze láttzik akár melly szikrának

Most látnád méhelyét lángozó Aetnának.

Ahol ezen hegybe ezek kalapálnak.

149 Üstökös tsillagot minden ütés csinál

Sok ugrosó szikra szökdetsel kohánál

Tüzes lidértzeket éjjel aki tanál

Itten minden vágás több szikrát ád annál.[29]

150 Tágas immár a helly, mellyet kalapálnak

Neki állnak osztán a jobbik szárnyának

Sürün jár a fúró, törik, mást adának

Bezzeg uj szerszámmal jobban dolgozának.

151 Egy kevésé osztán a vágót le tették

Suhog raitok a viz, mellyel meg öntötték

Némellyek meg-sérült kezeket kötötték

Némellyek meg-izzadt nyakokat törölték.[30]

152 El-kezdék azután ismét a munkálást

Korty égett bor után félre tett áskálást

Hejjába valora nem tesznek egy állást

Sok az ész, egy vagy más mond uj uj találást.

153 Nem rakta bár ennek Köm-éves oldalát

Hanem fúr farag vas furdalta a vállát

Hegyek oldalába kohás kőszikláját

Csak tsupa faragók mettzették az allyát.

154 Meg sem szüntek addig, a’meddig egészlen

Budárúl Tétényig nintsen a lyuk készen

Mindent el végeztek immár minden részen

Várja a jutalom mind egygyiket készen.

155 Fizetések nem tom mennyire mehetett

Erről tsak egy szó-is könyvbe nem tétetett

De hogy az bizony tsak igen sok lehetett

Valaki szemlélte nem kételkedhetett.

156 A hat lovas hintó meg fordúlna benne

Hogyha egy valaki tsak próbát-is tenne

Aki ezt nem hinné kérném oda menne

Akkor beszedemből igaz mondást venne.

157 Mikor ezt ennékem mondották nem hittem

De minek utánna magam oda mentem

Hitetlenségemet mindgyárt félre tettem

Hogy igazat szóltak tüstént eszre vettem.

158 Valaha e lyuknak volt haszna igen nagy

Mert szép Buda népe ebben meg-mentve vagy.

De szegény sokára ebben-is alább hagygy,

Ne higygy az idöknek, ‘s-rájok semmit se adgy.

159 Le tette ugyan mars hartzoló Dárdáját

Akkori időkben Pallás-is sisakját

Olai fa ágakkal fűzte bokrétáját

Ugy viselte a szép békesség tógáját.[31]

160 Végben minden dolog csendessen mehetett

Bacchus általagja nyertessen telhetett

Ceres sarlója-is kár nélkül metzhetett

‘S-böv Takarmányibúl nagy hasznot vehetett.

161 Tegzes Diána-is sereg nymfáival

Bátran múlatozott szép vadászatival

Töltötte örömét ejtett vadaival

Sebesitvén öket tollas nyilaival.

162 Musák a Parnassust bátorsággal lakták

Apolló letzkéjét figyelmel halgatták

Szép tudományokkal elméjek futtatták

Azok közt Magokat kedvesen múlatták.

163 Sok Göbölit a Pán szabadon jártatta

Egy mezörűl másra kár nélkűl haitatta

Nem lévén kóborlók senki sem bántotta

Melybűl esztendönként szép hasznát várhatta.

164 Neptunus haszonnal halászta Tavait

Triptolemus böven rakta asztagait

Bizvást legelteté Tytirus juhait

Aristaeus vigan nézte méh-rajjait.

165 Akkor Szüz Kloris-is bátran kertészkedett

Fáradsága után viragokat szedett,

Kikkel Kedvesinek kedvel kedveskedett

Hadi veszéllyektűl nem félelmeskedett.

166 Ágyát bátorsággal Hymen-is vetette

Az uj házasokat a melyre fektette

Elsö örömekben kedvessen éltette

Mars háborújátúl őket nem féltette.

167 Minden kereskedő, ‘s-útazó bátran járt

Szabatos úttya volt, nem félt hogy vallyon kárt

Fáradozásábúl szép nyereséget várt

Hasznával töltötte mind a telet, ‘s-mind nyárt.

168 Arany idö volt ez, de vassá kezd lenni

Mávors-is dárdáját fel akarja venni

Késziti sisakját Pallás-is fel-tenni

Látván hogy ujonnan Mezöre kel menni.

169 Romol a békesség hadak kiáltatnak

A kapa, ‘s-szántó vas heverni hagyatnak

Kin Ceres, és Bacchus meg szomoritatnak

Mert ez Kenyér, amez bor nélkűl hagyatnak.

170 Szokott vadászattya Múlik Dianának

Halván harsogását Mars Trombitájának

Annyi bátorságot nem igér magának

Hogy most állya lesét erdök árnyékának.

171 Apolló-is félben hadgya dictálását

Váltóztatni kezdi a Músák szállását

Tágittya Kloris-is a kertek járását

Bátorságosb helyen rendeli lakását.

172 Ott hadgya Neptunus halászó tanyáját

Triptolemus futva hordgya gabonáját

Szaladva kergeti Tityrus-is nyáját

Bizvást Aristaeus sem tölti Tonnáját.

173 Pán Göbölinek sints szabad legelése

Puha Hymennek-is délig heverése

A hadak hirére van ezek vesztése

Innént oda, ‘s-onnént amoda menése.

174 Félelmessé lészen a bátorságos út

Fel-verett szekerén lát a Kalmán sok bút

Mindene prédára, ‘s-káros Sakmányra jut

Az ijett szegénység egy helyböl másban fut.

175 Hadi készületek mindenütt láttatnak

Tábori eszközzel szekerek rakatnak,

Készitetnek nyergek, patkók lábaltatnak

Pantzél, Sisak, Karvas, Pais forgattatnak.

176 Ki nyilát késziti, ki kardot köszörűl

Némely-munkálkodik sátorai körűl

Ez kópját egyenget, az hószszú tőrt törül

Ki kedvetlen készűl, ki, hogy el megy, örül.

177 Végre a jel adó Trombiták harsognak

Hogy kiki fel üllyön, ‘s-indullyon jelt adnak

Az eresztett zászlók mezökön lobognak

Szép Magyar seregek alattok villognak.

178 Budának-is szine sok úr sok nemesség

Királyok nemébűl esett fö-emberség

Hó pénzes Katona sok szabad legénység

Magyar, Oláh, Kun, Jász, erdélyi székelység.

179 Kardot köt Lajos-is ezeknek Királlya

Közikben érkezik, rendeket visgállya

Noha nem tetteti, de szivét bú állya,

Még-is Sisakjátul fejét nem sainállya.[32]

180 Mennek ezek osztán ama Moháts felé

Annak Tér Mezejét tsak husz ezer telé

Tomori Pál Érsek, és Hadnagy nevelé

Egyedül a Reményt, de kár esik mellé.

181 Mert a Török tábor mint amaz özön viz

Egy emberünk ellen vagyon-is talán tíz

Sárgúl a Magyarság a Török pedig hiz

Ne mondasd a többit velem: mert mingyárt sirsz.[33]

182 Jadszik már az Echó a Török dobokkal

Adván feleletet viszsza vert hangokkal

Zászlókat a kényes szelek-is szárnyokkal

Csapdossák, ‘s-múlattyák Magokat azokkal.

183 A jövö sereg-is magát már mutattya

Látzik tarka föknek gombos patyolattya

Más-féle sapka-is, ‘s-azok tollazattya

Kiknek vitorlait az Eurus forgattya.[34]

184 Vélnéd annyi fene vadaknak jövését

Fel-tátott szájokkal élted el nyelését

Mennyi Pardutz, Tigris, Farkas bör tsüggését

Látod nyakok körül, ‘s-maid reád szökését.[35]

185 Látván a Magyarok, hogy már közel vannak

Olajt vett szikrái sebessen lobbanak

Taitekzik a szája mint a búsúlt Kannak,

Öszve vert fogai szájában pattannak.[36]

186 Azon közben mint a Caucasus hegyében

A mely oroszlánynak el-loptak kölkében

Siv, riv az erdőben fel-forrott mérgében.

Mindent kergét, üz ‘s-ront kölyke kerestében.

187 Oly szív iszonyitó nagy sivalkodással

Érkezik a Pogány Alla kiáltással

Öszve kap a két had hirtelen egymással

Végső itéletet képzö ropogással.[37]

188 A sok jai kiáltás veri az egeket

‘S-mind e’-földi pára bövit fellegeket

Akikkel némellyek el-maradt fejeket

Némellyek kesergik atya-fi véreket.[38]

189 A sürü lövések dongó bogarai

Szaporán repdesnek mint méhek rajjai

Ki miatt sokaknak ismét uj jajjai

Hallatnak: mert igen mérgesek fogai.

190 Öszve egyelűlt por a kard villogással

‘S-azok közt a gyakor hegyes nyil járással

Mint menyköves idö tüzes villámlással

A benne forgóknak vagyon gond adással.

191 Kiknek záporátúl vér patakok nyölnek

El szakatt a nyaka már nem kevés fönek

A tanúlt Törökök hejjába nem lőnek

Kik a Magyarokban sokat földre tőnek.[39]

192 Oda van Tomori, oda a nyereség

Meg hal a Király-is, nem fél az ellenség

Korlátköit, Szálkányt el-hadgya reménység

Füstbe ment immáron minden szép ditsöség.[40]

193 Horvátnak, Sárkánynak hever már szablája.

Nem sebesedik már a Török pofája,

Czibak kardgyának-is vagyon vér rozdája

Ez-is hamar hull, van foga tsorbája.[41]

194 Édes Nemzetünknek jaj nagy veszedelme!

Ennék szörnyüségén el bódúl az elme!

Hogy jól ki mondhassa nints annyi értelme

Mint rontá országunk Pogány gyözedelme.[42]

195 Elég az: Mohátsnál el-veszett nap fénye

Tündöklő hazánknak oda lett a kénnye,

El-veszté hainalát ki-derűlt reménye

Forgó föbe hozta tsavargos örvénnye.

196 E had után pedig oda lén Buda-is

Igy el-feleitetett az emlitett lyuk-is

Kik azt el-temették el-haltak azok-is

Azt se tudta senki volt-e’ vilagon-is

197 Ugyan-is nem volt más okom, hogy e hadat

Le-irtam volt, hanem meg-akartam aztat

Mutatni, hogy e had után volt: e’ lyukat

Hogy el-veszték, ‘s-benne nem látták hasznokat.

198 De e Lyuk’ hol létét újra ki tanúlták

Csak nem régen volt ez, a midön meg-tudták

Maid meg mondom ez-is hogy esett, meg-súgták

Ezt nékem az Urak, ‘s-tudtomra-is adták.[43]

199 Egykor hogy az éjj homályok le-húlnak

Mosolygó ortzái hainalnak ujjúlnak

Mint pünkösdi kertek rósákkal Pirúlnak

És a madárkák-is szép nótákat fúinak.[44]

200 Nyögi a Gerlitze el tévedett Társát

Az örvös Galamb-is mondgya buliklását

A Patsirtának-is hallani hangzását

‘S-a fel-kelö napot Üdvezlő áldását.

201 Fürj pitpalattya-is hangzik a megyéken

Hallya azt a társa, mert igen érzékeny

Rigó-is ki kimérül nem feledékeny

Fütyöl a párjára zöldellö tseréken.[45]

202 Az apró ptrütskök-is ugyan hangitsálnak

A kis méhetskék is dongva járdikálnak

Terhekkel a gondos hangyak-is sétálnak

A télre valóért tudgya hol bujkálnak.[46]

203 Illy szépen kelö nap a Sok Úrfiakat

Vadászatra hija, ‘s-mozgattya ágyokat,

Ezek-is fel kelvén készitik magokat

Vadak lövésére köpdösik Markokat.

204 Minthogy még estve-is ki volt adva jele

Többi-is rend szerént idején fel kele

Kinek úgy volt hagyva a meg-is nyergele

A szagló ebeknek ebész-is kürtele.[47]

205 Antal Úrfinak itt leg szebb paripája

Czimerét hordozza a jobbik pofája

Nem tom honnét való, tsifra a formája

Játékos zabláit rágdogállya szája.[48]

206 Meg vonyittya száját néha kantárának

Helyét sem talállya tantzoló lábának

Engedvén azomba vonyitott szájának

Ugy lép valamint kell az akarattyának.[49]

207 A Jósef Úrfi-is mendegél mellette

Bétsbe tanúlt lova egy lábát fel vette

Mint egy könnyü lejtös azt megént le tette

Változtató kénnyen ugy ugrál elötte.[50]

208 A vadászó Térre azonban jutának

Jelül a koppóknak kürtöt fuvatának

Késedelem nélkűl Menéshez fogának,

A két elsö után többet uszitának.[51]

209 Hivták e kutyáknak egygyikét Delphinnek,

Madám egy pórázon lévő társa ennek,

Szelektül faizottak amint ezek mennek

A mikor nyúl, avagy Róka után kelnek.[52]

210 Vigyázz! Róka ám rád, azomban kiáltyák

Kergetik a Koppók, Joseph Úrra haityák

De tsalt vét ott néki, Antalra ingattyák

Onnét-is el-ugrik, egy lyukba szalaittyák.[53]

211 Noszsza a Kutya-is nem veszi tréfára,

Megy nagy czihogással a lyuknak szájára

Ha mindgyárt a dolog valik-is kárára

Tsak bé megy a lyukba, veszi azt magára.[54]

212 Várnak a kutyára, ‘s-bíznak hogy maid ki jön

De nints abba semmi, mert ö tsak ki nem jön

Akkor az Urfi-rend hangos katzagást tön

Meg esett a szegény kutyának, illy szót vön.

213 A sok tréfák után hogy ott soká álnak

‘S-a szegény kutyára ismét várva várnak

Osztán, hogy ezt bizony tartanák Nagy kárnak,

Ha a’ jó kutyátúl immár el-válnának.

214 Azért a szolgáknak puskával jelt lőnek

Ott terme személlye osztán a kettőnek

Szóllittyák a többit ne tartson Erdönek

Hanem e reszére fusson az Mezőnek.

215 Ott lévének mindgyárt valamennyin voltak

Parantsolat szerent a lyukhoz futottak

El-hannyák a földet, jó nagy szát nyitottak

Bele mennek, de jaj ládd hová jutottak.

216 Nem látnak egyebet a nagy setétségnél

Világ elejével termett régiségnél

Szalma gyuitás után a nagy széllességnél

Egy más szemeibe néznek ez épségnél.

217 Azonban a kutya egygyetskét ugatott

Bögnek a kö-sziklák, szava oda hatott

Mind azáltal kiki fegyveréhez kapott

Hát a szegény Róka ki-felé iktat ott.

218 Hogy eppen ki mennyen mindnyájan azt várják

‘S-igy mestersegeket egygyenként probállyák

A szegény Rókának bal inát talállyák

A jó tévö ellen boszszújokat állyák.

219 Nem kell vala néki ekképpen fizetni

Életében véget illyen formán vetni

Hanem jó voltáért oszlopot tétetni

‘S-holta után ötet el-is temettetni.

220 Tégy jót az emberrel, lám mivel fizetnek

Sok jó-voltod után még osztán ki vetnek

Bár ki vetnének-is, de meg-is öletnek

Bár meg ölnének-is, de el se temetnek.

221 Hazudok: mert ugyan el-is temettetett

A kutyák gyomrába bele-is vettetett

Szegénynek a teste illy sirba tétetett

Noha drága bőre a Szütshez vitetett.

222 Akár miként esett vége a Rókának

Ö volt még-is eszköz hogy rá találának

Azon lyukra, mellyről verseim szóllának,

E vala föbb része a többi dolgának.

223 Én már bizonnyára tsak ugyan el-hittem

Hogy e setét lyukat világosra vittem

Ha más igazabban mondhattya elöttem

Süvegem le veszem Magamban fel-tettem.

224 Igaz az: hogy hoszsza el megy ó Budáig

Igy van ki faragva a lyuk egész várig

Nem kellene ezen gyötrödni sokáig

Csak tovább meg-nyitnák. Nem lett ekkoráig.

225 Mert egy része után ezt el-rekesztették

Midön ezen helyet Pintzének rendelték

Ha hoszszabb pintzére lenne egykor szükség

Könnyen meg-nyithatnák, ‘s-tovabra vihetnék.

226 Hagygyuk immár abba Pintze régiségét

Nézzük az ott lévö bor minémüségét

Számával egyenlö Úri ékességét

Láb tántoritotta ki-vált erösségét.

227 Sok borok fölött van a Tétényi termés

Jóságához képest éppen oly mint a méz

Meg-itattya magát de ha többetskét vészsz

El-hitesd Magaddal, mint a tsap ollyan lészsz.

228 Circének valami pohári voltanak

Akik sok ördöngösségből állottanak

Kikböl az emberek ha midön ittanak

Mingyárast barmokká lettek, ‘s-váltóztanak.

229 Ez ám az a Pohár, mellyel meg sértődik

Az embernek esze, ‘s-roszra-is verödik

Sött az okos állat barmokká tévödik

Mellyen osztán kiki igazán gyötrödik.

230 Jó a jó borotska bár akár kinek-is

Elméjét fárasztó bajos embernek-is

Hamar el-enyisznek bús gondolatok-is

Csak az italában legyen jó modgyok-is.

231 De az ollyan ember, ki semmire sem néz

Hanem Pohár után, még más poharat vész

Es még azután-is sok uj uj kortyot tész

Nem tsuda emberbűl ha osztán barom lész.

232 Jupiter ezen bort bizvást meg ihatná

Ha meny-orszagábúl Uraság le hinná

Abrosia helyet ajakát meg nyalná

Poharát-is talán ugyan tsak el-falná.

233 Bacchus szöllök Attya eztet meg szerette

Midön e világot Thyrsussal kerülte

Azért-is e’ helyét főképpen meg-ülte

‘S-e jelen létével igen meg bötsülte.

234 Vagyon most-is reá ö néki nagy gondgya

Hogy lesz ezutánn-is mindenkor azt mondgya,

Kérjük böv kintsének hogy száját megoldgya,

Bezzeg a Szőllöknek akkor lészen zsoldgya.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK

Ötödik Része

A TEMPLOMRÚL.

235 Utólszor a Templom légyen beszédemben

Nem mintha utolsó gondom lenne ebben

Leg-utóbb tsak azért fogom ezt versebben

Hogy róla annál-is beszélhessek szebben.

236 Eztet az Uraság Boldog Szent anyának

Köbűl épitette Szüz Szent Mariának

Többi Szentek fölött mert ezt vélé annak,

Ki értük könyörög egygyetlen Fiának.

237 E volt a magyarok régi Pátrónája

Meg romlott hazánknak egy erös Istápja

Út vesztette szegény’ világos szép napja

A zajos Tengeren evedzök tsillagja.

238 Azért-is mindenkor volt ez bötsületben

A Magyarok között nintsen kétség ebben

István Királyunknál ezt soha még szebben

Fel-nem-magasztalta, ‘s-ditséretessebben.

239 Székes Fehér vári e Tiszteletére

A Győri Templom-is e’ ditsöségére

Föl épült Csanádi e’ Bötsületére

Bizonyságot tehet Kalocsa-is erre.

240 A Váczi Templomot Geyza épitette

László a Test-vére Váradit rendelte

Tihonyinak allyát elsö András tette

Esztergomnak ágyát a Béla vetette.

241 A Tétényi Haz-is nem másra tzélozott

Midön ezen Szüznek e házzal adózott

Aki-is ö néki sok kegyelmet hozott

Igy szivek aitaján sokszor kolompozott.

242 Ki irott bottyának gyönygy az ékessége

Szemeket vidámit oltárok szépsége

Egig emelkedett Tornyoknak épsége

Mint magnes a vasat oda huz diszsége.

243 Áldott ám az az ész, a ki ezt tétette

Áldott az az ember ki ágyát vetette

És aki falait ég felé vezette

Szép két falaira a Födelét tette.

244 A harangok száma fölhőt el kergeti

Tur levegö eget hangjával keveri

Ha zápor esö jön kö-jegekkel teli

Még tsak ide nézel addig-is el veri.

245 Mise mondó ruhák arannyal fénylenek

Ezüstel zomántzolt kelyhek tündöklenek

Mindenben szép száma vagyon itt ám ennek

Soha költsönözni más helyre nem mennek.

246. Tyrusi csinálmány Ruhák Patyolattya

Melynek egy szeglete Magdolnát mutattya

Fénylö köveivel magát hogy múlattya

Végre osztán szivét azzal-is untattya.[55]

247 Vele van mindene az arany gyürövel

Ritka munka ez-is bötsös érdemével

Aki készitette azt varró kezével

Musak seregébe illik szép müvével.[56]

248 Mert biz oly elméssen formálta ezeket,

Hogy fényleni vélnéd a varrott vizeket

Maria Szemébűl ki folyó könyveket,

Sott rá is eskűnnel látván a tsöppeket.[57]

249 A másik Ruhának amint bal-szegleti

Szent Kalasancius a Sátánt kergeti

Tsak üzi, tsak üzi, de el nem érheti

Meg-is hogy el üzte a kedvét töltheti.[58]

250 Az ördög a mely port tsinált a futásban

Azt-is képzették ebben a Munkában

‘S-mint Ruhája ingott a szelek folytában

Látzik itt is lenni illy ingadozásban.

251 A harmadik Ruha egy Pellicánt visel,

Aki hogy Fiait itathassa, mit lel?

Meg nyittya a mellyét jó nagy fel szót emel,

Jönnek a Fiai, ennek öröme tel.

252 A mint a Tengeren szalad prédájával

Moyses, a fenekét érdekli lábával,

Az álló habok-is semmi hibájával

Ki vadnak varratva gyenge arannyával.

253 A Negyedik ruhán egy bárány varratott

Kit vigyorgó foggal Farkas el szaggatott

Könyökére dülvén Maria jajgat ott

Hullatván szemei keserves harmatott.

254 Ennek mestersége nem tsak eszt mutattya

Bárányért Maria könyvét mint húllattya

Hanem gondos szive mint érzi, ‘s-ohaitja

Annak mozgását-is elödben adattya.[59]

255 Virágok szép neme keriti ezeket

Mesterséges Munka ostya leveleket

Minerva ha mivelt ezeknél szebbeket

Mikor Arachnával próbálták kezeket.[60]

256 Lehetne e Templom akár menö várban

Sött kin-országon-is alhatna e’ Számban

Nem esett a Munka tsak azért is kárban

Mert az Isten elött fáradság van árban.

BÉ-FEJEZÉS.

257 Tytirus akolban haitá már juhait

Szántó-is körösztbe rakta asztagait

Már az el-húnt Nap-is nyuitya árnyékait

Hadd-el Te-is Musám Parnassus halmait.

VÉGE

Erdély-országban végeztem el Ao 1766 die 22a 9bri,

midőn hatodik Oskolát tanitanék Megygyesen.

Mind oszve 1028 versek vadnak e Munkátskámban.

[1] Téténynek Ékességével eddig még senki sem foglalkozott részletesebben. Megemlítik: Prónai Antal, Dugonics András életrajza. Szeged, 1903 és Baróti Dezső, Dugonics András és a barokk regény. Szeged, 1934. A tizennyolcadik század magyar kastélyaira v. ö: Szekfű-Hóman, Magyar történet. VI. köt. és Rados Jenő, Magyar Kastélyok. Budapest, 1938. Scudéry kastély-leírására: v. ö: Erdélyi Múzeum. 1817. VI. 51-56. l; Mme Deshoulières versére A Gleichen-Russwurm, Budapest. é. n; La Fontaine a Psychében emlegeti a versaillesi kastélyt. A francia kastélyok irodalmi vonatkozásait egyébként oldalakon át lehetne felsorolni. Metastasio kastélyleírása: La deliciosa Imperial Residenza di Schönbrunn. V. ö: Opera del Pietro Metastasio Venezia, 1781. XII. köt. 3. l. A cento műfajára v. ö: O. Delepierre: Tableau de la littérature du centon chez les anciens et chez les modernes. Londres. 1874-75.

[2] Az ajánló levélben legtöbb kifejezés Gyöngyösire emlékeztet, de az egész eredetinek látszik.

[3] Eredetije: Ch. II. rész, 244. vsz. Lényeges eltérés, hogy Dugonics egyes második személy helyett többes második személyt használ.

[4] A 22-27. vsz. nagyjából megegyezik a KJE. II. könyv 6. részének 30-36. vsz.-ával, de amíg Gyöngyösi a Kemény Anna álmában megjelenő mitológiai alakok szobrairól beszél, addig Dugonicsnál párnákról és paplanokról esik szó. Az eltérések a versszakok megváltozott szerepéből következnek.

[5] 28-29. vsz. megfelelője a KJE. 38-39. vsz.-a.

[6] A 30. vsz. a Ch. I. rész 55. vsz. szinte szószerinti átvétele.

[7] A 37. vsz. első három sora nagyjából megegyezik a KJE. I. könyv, II. r. 26. vsz.-ával.

[8] Megfelelője: KJE. II. k. 6. r. 40. vsz. Lényeges eltérés, hogy ami Gyöngyösinél állítás, az Dugonicsnál tagadás.

[9] Megfelelője u. o. 27. vsz.

[10] Megfelelője u. o. I. k. 1. r. 20. vsz.

[11] A versszak néhány kifejezése és a rímek más közelebbi megegyezés nélkül hasonlítanak a KJE. 2. k. 6. r. 21-22 versszakához.

[12] U. o. 26. vsz. Ami Gyöngyösinél állítás, az Dugonicsnál tagadás.

[13] A Ch. 12. r. 92. vsz. átvétele.

[14] A 70. vsz.-tól a 82. vsz.-ig jelentéktelen változásokkal a Ch. 94-106. vszakainak átvétele.

[15] A 83-84. vsz. a Ch. 4. r. 217-218. vszakaival egyezik.

[16] Megegyezik a Ch. 12. r. 108. vsz.-ával.

[17] A 88-90. vsz. a Ch. 2. r. 48-50. versszakainak átvétele.

[18] A 91-94. vsz a Ch. 2. r. 53-56. versszakának az átvétele.

[19] A 95-105. vsz. kisebb változtatásokkal a Ch. 12. r. 100-118. vsz.-ainak felel meg.

[20] A 119-120. vsz. a Ch. 4. r. 31. vsz. átvétele.

[21] Megfelelője a Ch. 4. r. 217. vsz. Lényeges változtatás, hogy Dugonics az egy leányzóban helyett ezen Magzatokban-t ír.

[22] Ez a rész eredetinek látszik. Érdekes, hogy már itt is jelentkezik a regényíró Dugonics naiv ethimológizáló szokása.

[23] V. ö. KJE. II. k. 3. r. 17. vsz, Dugonics itt az eredeti szöveget a maga céljaira lényegesen átalakítja; Karmasinnal helyett lágy kövekkel-t, Sem Selyem s’Szkófium bocsátó helyett Sem gyenge munkához szoktatott-at ír, az utolsó sor pedig egyáltalán nem egyezik meg Gyöngyösi szövegével.

[24] A 138-143. vsz. a KJE. II. k. 3. r, 18-23. versszakának csaknem szószerinti átvétele.

[25] V. ö. u. o. 22. vsz. Dugonics erősen átalakította.

[26] U. o. 25. vsz. Dugonics ezt is erősen átalakította, igazában csak egy-két szó és a rímek egyeznek az eredetivel.

[27] U. o. 24. vsz. Az előbbi versszakhoz hasonló erős átalakítás.

[28] V. ö. KJE., előbb idézett hely 26. vsz. Gyöngyösi szövegét Dugonics erősen felforgatta és átalakította.

[29] V. ö. u. o. 27-29. vsz. Csaknem szószerinti átvétel.

[30] V. ö. 150-151. vsz. Dugonicsnál erősen átalakítva. A további részek a 159. vszakig eredetinek látszanak.

[31] A 159-177. vsz.-ig KJE. II. k. 1. r. 1-19. versszakainak csaknem szószerinti átvétele.

[32] Dugonics itt a KJE. II. k. 1. részének 20-21. versszakát alakítja erősen át. Változtatásának a lényege az, hogy míg Gyöngyösinél Kemény hadbaindulásáról és az erdélyi nemesség készülődéséről van szó, addig Dugonics az egész jelenetet a mohácsi csata idejébe vetíti vissza, épp ezért Erdélynek a szine helyett Budának is szine-t, majd Kemény helyett Lajos-t; Generállya helyett Királlya; Anna uj szerelmét el-hadni sajnállya helyett Még-is Sisakjátul fejét nem sainállya áll.

[33] Ez a két versszak eredetinek látszik.

[34] Szószerinti átvétele a KJE. III. k. 6. r. 75-76. versszakának.

[35] Szószerinti átvétel, eredetije u. o. 78. vsz.

[36] Szintén szószerinti átvétel, eredetije u. o. 82. vsz.

[37] A 186-187. versszak szószerinti átvétele a KJE. 3. k. 6. r. 91-92. versszakainak.

[38] Ez a versszak, úgy látszik, Dugonics betoldása.

[39] A 189-191. vsz. megfelelője u. o. a 93-95. vsz.

[40] A versszak csak a rímekben hasonlít a KJE. 3. k. 6. r. 96. versszakához. Gyöngyösi ebben a versszakban nem említ neveket, Dugonics viszont felsorolja a mohácsi csata hőseit.

[41] Ez a versszak is csak felépítésében, rímeiben egyezik a KJE. 3. k. 6. r. 100. versszakával. Gyöngyösinél azt olvassuk, hogy Teleki Mihálynak sem henyél szablyája, Dugonicsnál más neveket találunk és az állításból tagadás lesz. A 3. versszakban Dugonics Czibak nevét szúrja be, s a negyedik versszakot is megváltoztatja.

[42] Ez a versszak a KJE. 2. k. 2. r. 40. vsz.-ának átvétele.

[43] A 195-198. vsz. eredetinek látszik.

[44] V. ö. KJE. 1. k. 2. r. 25. vsz. Az utolsó versszakot Dugonics teljesen megváltoztatja.

[45] E két versszak a KJE. 3. k. 5. r. 39-40. vsz. átvétele.

[46] V. ö. u. o. 41. vsz.

[47] A 203. vsz. eredetinek látszik, a 204. vsz. jelentéktelen változatokkal a KJE. 1. k. 2. r. 28. vsz. átvétele.

[48] V. ö. u. o. 31. vsz. Tetemes változtatásokkal. Gyöngyösinél Keményről van szó, Dugonics Antal urfit ír. A második sor Gyöngyösinél: Két sütéssel jegyes a’jobbik pofája; – a harmadik sor pedig: Oláh Országi ló, a’mint van formája. Ezeket a pontos adatokat Dugonics András természetesen nem tudta a maga céljaira felhasználni.

[49] V. ö. u. o. 32. vsz.

[50] V. ö. u. o. 33. vsz. Több művelődéstörténeti szempontból is érdekes változtatással. Gyöngyösinél Portán tanult lova áll, Dugonicsnál Bétsbe tanúlt…

[51] V. ö. u. o. 35. vsz. Csak a két első sor egyezik.

[52] V. ö. u. o. 37. vsz., ismét több érdekes változtatással. Gyöngyösinél a kutyákat Delphinnek és Tigrisnek hívják, Dugonicsnál Delphinnek és Madámnak. Gyöngyösinél nyúl, vagy őz üzéséről, Dugonicsnál nyúl, vagy róka üzéséről van szó.

[53] V. ö. u. o. 47. vsz. Több változtatással. Igy mások a nevek, továbbá Dugonicsnál nyúl helyett róka áll. A kéziratban a két utolsó sor rímét Dugonics később cserélte fel.

[54] A következő versszakok egészen a IV. rész végéig, bár Gyöngyösi erős hatását mutatják, viszonylag eredetinek látszanak.

[55] V. ö. KJE. 1. k. 5. r. 19. vsz. Dugonics András itt Gyöngyösi mitológiai nevekkel teli szövegét kereszténnyé teszi, mégpedig úgy, hogy a pogány nevek egy részét elhagyja, Diana helyett Magdolnát ír.

[56] Csaknem szószerint megegyezik a KJE. 1. k. 5. r. 18. vsz-ával.

[57] V. ö. u. o. 20. vsz. Dugonics Diana helyett Máriát ír, az utolsó sort pedig teljesen megváltoztatja.

[58] V. ö. u. o. 21. vsz. Lényeges változásokkal, melyekhez az is hozzátartozik, hogy míg Gyöngyösinél Apolló kergeti Daphnet, addig Dugonicsnál Szent Kalazaneius a Sátánt.

[59] A 249-253. versszakok megfelelője u. o. a 22-27. vsz.-ok. Ezekben a versszakokban is elhagyja a pogány neveket és keresztény vonatkozásokat sző be helyettük.

[60] Csaknem szószerint megegyezik Gyöngyösi előbb idézett részének 27. versszakával. A különbség csak az, hogy míg Gyöngyösinél osztya áll, Dugonicsnál ostyát találunk.

Table of Contents

Címlap

BEVEZETÉS.

TÉTÉNYNEK ÉKESSÉGE

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK Elő-Beszédgye.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK Első Része A’ KASTÉLYRÚL.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK Másadik Része AZ ERDŐRŰL.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK Harmadik Része A HÁZI-KERTRŐL.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK Negyedik Része A’ PINTZÉRÖL.

TÉTÉNY’ ÉKESSÉGÉNEK Ötödik Része A TEMPLOMRÚL.

BÉ-FEJEZÉS.

Jegyzetek