Sebeő Talán

Gondolám, a Malom

Rhapszódosz-kórusmű
Nyelvben

1994.

TARTALOMJEGYZÉK: 

A SZÍNMŰ	    3. OLDAL

TÖRTÉNÉSMUTATÓ	126. OLDAL

JELLEMZÉSEK
		- SEBEŐK JÁNOS	131. OLDAL
		- STANO	133. OLDAL
		- FÖLDÉNYI F. LÁSZLÓ	134. OLDAL
		- BÉCSY TAMÁS	135. OLDAL
		- VEREBES ISTVÁN	136. OLDAL
		- TANDORI DEZSŐ	137. OLDAL

Gondolám, a Malom

Rhapszódosz-kórusmű
Nyelvben

Szereplők:	Elmélkedő	(E)

	Szájfy	(Sz)

	Holtpont	(H)

	Múzsaalak	(M)

	Bohóc	(B)

	Vándor	(V)

(Szín: a malom belseje)

(E be, ázottan. Körülnéz, próbál öngyújtóval fényt, nem megy. Vagy tizedjére
	mégis, ekkor elővesz egy noteszt a zsebéből, azzal gyújt papírt.) De 
	valami meleg. (továbbnézelődik, leül)
(B be, az ajtót becsapja, E észreveszi)
E:	Nem érkezett meg
B:	Csak legyintsen
	tévedés gondolni
	hogy a jövő s az igazság egy
(E tesz-vesz, nem reagál rá, egyik noteszlapról a másikra gyújt)
B (odamegy hozzá): Mit égetsz éjnek évadján?
E:	Konzerválástechnológiai ügyiratokat 
	(elfogy az utolsó lap is, sötét, csak 1-2 villámlás be).
(Sz be. Jólöltözött):
	Adjon az Isten.
B:	Isten hozott mikor visz?
	Ha már itt vagy, másutt nem

Sz:	(odamegy B-hoz, lassan méregeti):
	Köszönöm. Ön pedig?
B:	Én a harmadik falu
	első bohóca vagyok
	de ön nem 
	az első harmadikja 
	itt?
Sz:	A földesúr vagyok
	s önről nem hallottam
	s uraságod? (E -höz)
E:	Üdvözlöm. Még nem találkoztunk
	de ez nem lényeges.
	A nevem... nos, nem fontos
	Időm kellemetlen
	s elmélkedgetéssel telik
	szólítson ahogy akar
Sz:	A kocsimmal beragadtunk
	nagy a sár itt erre
	vissza is küldtem a kocsist
	hogy hozna még lovakat
	addig itt megvárom
E:	Gazdát nem láttam itt
	gondolom a vihar
	hamar elül
(megpróbálják elvackolni magukat, lehetőleg távol a másik kettőtől. Sz félretol egy szekrényt)
Sz:	Aha. Őt kereshette 
	meglehet.
(a másik kettő is a szekrény mögötti lyukhoz megy, észreveszik H-t,
Sz meggyújtja az öngyújtót)
E:	Él
B:	Élet az alkohol után

Sz:	(megrázza H-t):
	Jóember
H:	(álmosan):
	Kintről
Sz:	A megengedés
	kölcsönös helyzetéből
	„adódik” (utolsó szó gunyoros hangszínnel)
(H kicsit feltápászkodik, végigméri őket. Borostás 40-es férfi, ócska piszkos
öltönyben, koszos kockás ing).
	Vannak még
	székek...
(M be)
	...is.
(M felé fordulnak, figyelem rá, kisebb szünet, 6-8 mp)
M:	Szép jó estét az uraknak
	megengedik ha
	betérek
(Sz szótlan mozdulattal beinvitálja, amaz becsukja maga mögött az ajtót, fenséges mozdulattal, de nem rájátszva. M végig úgy mozog mint egy tündér).
(M mikor leül az egyetlen székre Sz hozzá megy, E H-hoz fordul. Egyszerre történik, hogy E megkérdezi H-t):
	Van a malomnak ura?
(ezzel egyidejűleg a hozzálépő Sz-hoz M).
	Királyom az ezer kézből hány maradt?
H (E-höz):
	Holtpont vagyok 
	szólíthat 
	így
E: (kezet nyújt H-nak, amire a másik nem reagál):
	Üdvözlöm

Sz (meglepődik):
	Az enyéim felajánlhatom 
	különben azonban én is
B:	Egy malomban őröl 
	ha nem is örülve
(M ügyet sem vet senkire. Kibontja aranyszínű haját. Éteri jelenség. H feltápászkodik, tesz-vesz takarójával, láthatóvá válik, hogy egy kis keskeny fapadon feküdt, közben M-ra néz jópárszor. Közben Sz öngyújtója kialszik. Sötét. Villámfények.)
E:	Sötétek vagyunk
B:	Egy fényésszel felérne 
	ha égne egy láng 
	lelkű költő sülve 
	saját zsírjában nekünk 
	most kettős kanócon
(H feláll, odamegy egy komódhoz, gyertyákat vesz elő és egy nagyméretű doboz gyufát. Meggyújt egyet, majd pár másikat, ezeket egymástól bizonyos távolságokra kirakja. Fény a színpadon. Magában morog):
	Elég legyen.
B:	A fő, hogy elég 
	ha nem elég 
	de az ég szerelmére, legyen már elég 
	sötét 
	helyett fény, fejekben fő 
	már pusztán tudata is 
	hogy utolsó nádszálként ég el 
	szalmalángtok a „fő”
(poénja „nem jött be”, leül az egyik fiászterre, E járkálgat, felmér, mikor M-hoz ér):
E:	Hozta Isten
(mikor ezt kimondja, már Sz-nál van. M elneveti magát, egyszerre köszönti Sz-t is és E-t is, de Sz-ra nézve mondja)

M:	Szintúgy az urakat 
	látom egymást nem ismerik 
	engedjék meg hát 
	hogy bemutassam önöket 
	egymásuknak 
	mikor kislány voltam 
	játszottunk egy játékot 
	be kellett mutatni akkor 
	valakit egy versenyzőnek 
	s képzeljék úgy kellett felelni 
	hogy a jelző szók 
	egyre boldogabbak, de 
	egyre súlyosabbak legyenek 
	is mindazon
(elneveti magát)
	Mindig közelebb kerültünk 
	valamihez 
	de 
	nem tudtuk érteni
E (érdekli a dolog):
	És mi altatta el 
	a dolgot végülis? Megengedi?
(leül a földre M mellé)
M (könnyed hangszínnel, kissé vidáman):
	Az unás. De az jó 
	hogy rájött 
	abbamaradt
Sz:	Momokrimininek hívják a játékot, nem?
M:	Akkor Ön a tavak 
	mögül jött. Nálunk 
	momokrimi volt neve.
(H visszafexik lócájára)

E:	Eme szórakozást 
	megízleltem volna szívesen 
	ámha unásba torkoll 
	pusztán oly réveteg 
	merre nem fut 
	felesleges tér
M:	Kilátása mindennapi ízeké, de benne 
	cél és eszköz egy 
	s ha nem választasz 
	unni nem fogod
E:	Üreg. Nincs mi kitöltse. Csak a végét látom 
	már, s hasznát nem akarom.
Sz:	Ezzel szemben, hölgyem, én, szeretném, ha 
	momokrimizálna közülünk valakit.
(M: felnéz rá)
Sz:	Úgy megismerjük-e 
	Azt a fekvő urat ott?
E:	A végén megkérdezem
(M feláll, odamegy az ablakhoz, kinéz, majd visszajön, s leül ugyanoda).
M:	Kérdezhet édesúr.
Sz:	Mindig volt 
	mit ennie a jámbornak?!
M:	Soxor élt számkivetettségben 
	és volt sora számos éhezés
Sz:	Városban szokott volt-e élni?!
M:	Néha meg-megszánta 
	egy-egy öreg 
	s adott néki kevesebbet 
	mint kért
Sz:	A szemébe ki mennyire nézett?!

M:	Mertek szemébepillantani 
	s úgy pillantott vissza 
	mint aki sokhelyütt megfordult 
	s meglepetés alig éri
Sz:	Jó szót hányat kapott?!
M:	Hóna alá nyúltak 
	úgyhát, meghiszem 
	de neki nem 
	kellett 
	keveset beszélni és 
	a kívánalmat visszautasítani
Sz:	De, tény, emberbaráti 
	gyűlölői volta nem romlott
M:	Szeme elé kezét 
	nem kellett tartania
	a dolgokat látta.
Sz:	Lelte vajon kedvét bennük?!
M:	Az ember, kit kérdezel nagyúr 
	érti 
	ezt is
Sz:	Boldogságait okozza-e valami?
M:	Szereti ha nem kell 
	magyarázkodni 
	különben elvonul 
	s jöhetnek fura ismerősei 
	kik nem idegesítik 
	kikkel együtt aludhatik 
	s álmai megpihentetik 
	pár néma szó felerősíti 
	ha a két szőlőinda befutja a házat 
	s a külső vakolat sokhelyt 
	már erősen málik 
	de új létrát tesznek padlása elé

	S a kertben szabadon nyiratlankodnak 
	a gazok.
	Kifexik, s nem ötlik fel benne semmi sem
Sz:	Tervei hát nincsenek?!
M:	Kérdésed értelmetlen itt 
	legjobb ha magad válaszolsz
Sz:	(kicsit hallgat – 6 mp –, majd):
	Igen, szavadban bízvást meg-
	leljük személyét. S persze nem 
	zavarom... azazhogy... akkor
	persze
M:	Nem. Hamvas szilváról az eső 
	pereg le úgy 
	s gondját nem leled
Sz:	Érti e másoknak gondját-baját?!
M:	Figyelmét le nem kötöd 
	ügyes bajos 
	dolgaid elszállanak 
	mint pelyva a széllel jutnak tova
	melléjük nem érkezhetsz meg
Sz:	Van-e hát ennek 
	az embernek 
	szüksége 
	valakire is még?!
M:	A kérdések nem érdeklik 
	S a szőlőmetszővel hosszan beszél 
	s a fiaszterhez sem megy el egyedül
Sz:	Éltében múlnak-e napok a végre?!
M:	A szőlősbe, honnan a szőlő 
	belopakodott a házába, 
	mindig ugyanazon az úton 
	megy fel és le

Sz:	Akkor hát barátai el is kísérik 
	felteszem
M:	Szótlan szüretelnek, és 
	a boros poharat lassan 
	fogják, fényét okosan 
	nézik, néha meggyújtanak 
	egy újabb gyertyát
Sz:	Adni már nem tudok 
	én neki semmit se’
M:	Hasznod azért fellelheted 
	házában felkeresheted 
	üres aklait megnézheted 
	törölhetsz port és 
	teríthetsz neki vánkost 
	bora csengése lelkedben 
	soká ég
B (felkel, odamegy hozzájuk):
	Iszap. Pusztán hulló mocsok. Nem látván a fényeket és életeket	beszűkült pasas lehet ez ha igaz mit mond, lelke együgyű, a játékot 
	csak hírből ismeri, s személye kihagyható.
M:	Frázis, mit szólsz 
	az ő íze törékeny 
	mikor a víz felszíne éppcsak 
	megfagyni kész, s te 
	nem érezve semmit sem izgatag 
	állsz tovább zamatosságaid keresve
B:	Savanyú nékem ez a szőlő 
	s ez a termés konzerválva jó 
	találkoznod ilyennel, mint...
	hahahh..., szőlőt bámuló róka 
	ha csukát fogott

M:	Túl látsz; légy vakabb 
	és hidd meg inkább, van 
	kilencszögű kör, amit 
	egy perc és megtalálsz 
	csak lépted lassítsd
Sz:	Kíváncsi vagyok, okfejtésedre 
	felébred-e
B:	Nem történik semmi körülötte
(V belép kintről. Ázott haramiaszerű, tagbaszakadt alak):
V:	Fuu! Ez dögledelem!
	de jó 
	hogy itt vannak 
	van hová érnem ma 
	s ez időre megnyugtat. Vándor 
	vagyok s befogadnak tán
(beljebb jön, M mellé áll).
	Az áldóját, de hely! Hej, hej, hejre 
	egy fehérnép!
(jobban megméri a terepet, nemigazán mer tekinteni a többiekre, fejét kissé lefelé tartja)
	Kezicsókolom kisnagysád
(kis szünet – 4-5 mp – B töri meg)
B:	Isten hozott ha már nem is 
	visz 
	itt csak csukfogta rókát-mókát 
	kapsz 
	beled s fejed itt ki- s le-
	hajthatod kabátod levetheted, szelet 
	széllel 
	és a távolból idebe nyugtod arathatod
(V értetlenül áll, majd odamegy az alvó H-hoz, és a közelébe lecsüccsen).

V:	A francba, de éhes vagyok
	hogy harcolnak az elemek
	bent s kint idebe
(csönd – 19 mp)
E (feláll)
	Nálam van még egy kis rétes
	kér?
V:	Naná, hapsikám! Egy
	ilyen csóka úgy meg tud ám éhezni
	hogy egy egész uradalmat kizabálna.
	Nagyon beles vagyok.
E (járkálgat):
	Hová is tettem?...
(megáll az első kép első kép előtt)
	Micsoda kép!!
(ott áll, bámulja) (lassan közelebb lép hozzájuk Sz, B, majd M is. Nézik; 
E elmegy egy gyertyáért, visszajön, ókurátusan a képhez tartja):
	Egy király palástban
	S udvartartása
	hm... ki lehet? ...
B:	Itt egy másik. Jöjjenek csak.
(átmennek a másik, emellett levő képhez).
	Ez egy udvari bolond. Ha jól nézem
	Szerepel az előbbin is
Sz:	Jól viseli magát
M:	Itt a harmadik.
(átmennek emellé)
	Nem rossz kép. Egy festő, amint
	egy fényképezőgépet rajzol
	igazi ötlet
	kedvem lelem benne
	De nézzük akkor tovább
	van-e még...

B:	(befejezi a mondatot)
	...dekoráció a térteknek 
	illusztráció mint 
	térelem – kérelem 
E:	(a következő kép előtt): 
	Ó! Minő borzalom 
	Fájdalom az arcán 
	és ajkán mennyi kín
	ilyen embert nem láttam én 
	ha lenne segíteném 
Sz:	De itt van még egy... nem
	nézzék csak...
	két másik is. Menjenek! 
(odasereglik mind az öt) (kis szünet – 14 mp) 
E1:	Valami vallási kép lehet
	a világ teremtése tán
B1:	Dehisz csupán egy
	asztalt ábrázol rajta semmivel
M1:	Azt hiszem, a szelet
	lehet így lefesteni 
V1:	Szerintem ez egy épülő
	ház, nézzék csak, ablakai még 
	vakok. Jönnek még ide 
Sz1:	Mit keres itt e sok Napba nyilazó
	Gondolom földműves itt? Helyük más.
B2:	Játékosok, kik asztalt faragnak
	bábok önmaguk ellen 
	szórakoztatva frisseket
E2:	De ez a folyosó itt utat mutat 
	fénye mindenképp szembeszökellő 
	máshoz nem fogható

M2:	Ez egy bejárhatatlan
	végtelen, más út 
	hisz bármerről nézem 
	csak körbe meg körbe ér
	s kezdete az egész
V2:	Székek valami körökön mi szerepe itt?
	Hová mennek a messziből?
Sz2:	Nézzék csak, arcuk mily formás
	ki – mind mennyire más és maga 
	a ruházat, ha egy is
	az eszközök eltérők, és a 
	szemekben többféle kíván 
E3:	A sok szétágazás.
	Már az elején. Gyanús volt nékem. 
	Várjanak csak... 
B3:	Jó, várunk. Mik ezek az ívek 
	izgők-mozgók, tán mi is
	ráférhetünk 
	bolondságom oly kevés
V3:	Pedig a legdöbbenetesebb 
	hogy állnak is egyszerre 
	nemcsak mennek is 
	merre is
	az áldóját maguk tudják 
	mit akar ez a kicsi 
	például itt?
M3:	Meglehet, nem utak ezek, hanem 
	a régvolt idő mely kéri
	az övét, s gyötri meg a ...
	a ... várjunk csak ... kit ... kit is hát?
Sz3:	Némelyik persze hátat fordít 
	dehát nem is volna világ, ha
	minden látható benne

E4:	Nem az elemzőkben van a lényeg 
	valahogy, ki magát mutatja itt 
	behúz a sok mód egyfelé 
	egy hideg fekete acélgömbbe 
	s bárhol is törted fel héját 
	az út oda elvész
	magad hiába is áldozod
	sűrű mágnesmezőben sodródsz
	szárnyán nemtelen erőknek minden-
	nek mentén zuhanva a Pontba összeroskadva 
	mindahány volt ugyanott
	törvények híján gyűlölve a semmit 
	explodálva és explorálva jutni vissza 
	a halt perforációk fölé megszületetten 
	– és pompázol létező, pompázol
	kaftánodban, építesz uszodát, szakadsz papírként 
	s vagy érzelem két öreg között
	méhcsípés a kézen, egy akkord
	mi hazavisz vagy a zománc pattogása 
	vagy a festő boros kupája
	ha mindent tud érzelmetlen 
	és élővé akar válni
	pusztán most
B4:	Csak jutalmad várod vén 
	szubszisztenciád bedicsőülését
	hogy látnák mennyi az út
	száz tallérodért a zsebedben ha van 
	általad levő mit kapsz
	dics és igazolás sosem elég
	s ha fafejed hő esze szikrákat is szór 
	elég-e fél falábadra is ha elég?

M4:	(Sz-hoz):
	Nos, nagyuram, emléxel-e már 
	leltél-e újfent valami mást?
Sz4:	E képé vagyok
	lenyűgöz és vonz a lélek mi 
	megfesti
	Egyedül lettem tőle 
V4:	Nézzék csak tovább
	(továbbáll az ötödik képhez, ott csípőre teszi a kezét, nem szól; nézi) 
E5:	Amint nézzük egyre távolabb kerülünk
	az igaztól, és hamfániálásunk 
	a létra vízrefektetése
B5/1:	Hogy lebegő asztalokat érjünk el 
	azt mit még nem gondoltunk el, 
	nem is olyan rossz trükk...
M5:	Túl kritikus vagy, itt a dolgok sokak 
		kis repedéseken nem tudnak bezuhanni 
	és nem kifogással kell félned ezektől 
	a múltbeli tárgyaktól
B5/2:	Garmada noshát és igazából! 
	csecse jószág, ménkű nehéz 
	lehet neked a stelázsit
	a lóca mellé rakni dibdáb 
	ötannyi ripityom
Sz5:	Elég rossz világ
	ha ez az a kor amikor
	a tudat erőteljesen háttérbe vonul 
E6:	Persze, meglehet
	egy asztal csak mit ábrázol

M6:	Hogy élveztem vele keselyűk szárnyalását 
	reszkető rémarccá fogyott laposságát
	ha ködpalásttal leptem be 
	égi könnyek után
	hogy
	nem 
	halk 
	feszes
	sima 
	hideg nem
	képpé vált, nem Isten oszlopa 
	s nem kapuőre
	hazája a vadon otthona
	a vadak temploma és kapuja
	s állítsd akár lapjával is ha le 
	macskaravaszsággal beugrik minden 
	ablakon
	beleszimatol örök esők erdejébe 
	tarkabundás ragadozók közt
	bűnös egészségesen, tarkán, szépségesen 
	kéjvágyó pofával
	boldog-gúnyosan, boldog pokolin 
	asztalunk, ez-e tán?
B6:	Itt aztán jól megtalálták – megtaláltak
	(pöpec egy munka volt)
	a nyilazók útját cicavirág
	s asztalát egy éjjeli éjjeliben
	mentén, régi okítási vájatoknak ignoráljuk 
	a festője ász-e vagy filkó?
Sz6:	Ahányan vagyunk
	és ha valaki bennünket lát
	azt látja-e, amit mi vagy egészen mást
	hogy képzeltek vagyunk-e, avagy valósak csupán?

V:	(M6 közepén elérkezett a hatodik képhez, obskúrus-figyelemmel nézi,
most közbevág):
	Gyüjjenek csak! Egy üres keret!
(a többiek oda H kivételével megint)
E:	Éppoly mint a többi megengedem
	belül üres
B:	Biztos itt fogyott el kódexmásoló barátunk
	festéke mementóul hagyva itt
	bár meglehet jobb dolga is lett
	enni ment tán
(E-höz):
	Apropos, professzorom, hol az a jó lépesmézes 
	béles-rétes, ha nem-igen rémes édes és éhes?
(E átadja a gyertyát Sz-nak) (odamegy a szatyrához, benne kotorász) 
E:	Az előbb még megvolt.
B:	Bizisten megvolt neki. Még az előbb. Akkor volt 
	meg neki.
E:	Mondom. Ne hülyéskedjen már.
(továbbkeres)
	Ha mondom.
(leteszi a táskát, a zsebeiben kutat, közben a többiek szétülnek, Sz a gyertyát
visszateszi pontosan oda ahonnan E felvette korábban)
	Hát... hát... hát... 
Sz:	Én épp hozattattam
	rakatnyi ropogóst
	fog alatt vidáman pattogóst
	pont’ vendégeket vártunk 
	a táskámba is tettem pár
	zacskóval, ha igaz
(feláll, s drága táskájából elővesz pár zacskót, kirakja őket egy asztalra, ő 
maga nem vesz el egyet sem, leül, a többiek elvesznek 1-1 csomagocskát, 
elkezdenek enni, csak H alszik tovább. Sz ezalatt odamegy az üres kerethez, 

14 mp-ig nézi, majd odamegy az első képhez, 6 mp-ig nézi, majd úgy ül le, 
hogy látszik, mégegyszer az üres keret felé fordítja arcát. Evészörejek. 
Kb. 80 mp múlva H megmozdul, és lassan felül az ágyban.)
H:	Igen.
B:	(evés közben)
	Áé, dehogy! ...
	(szünet, mindenki eszik, kivéve H-t és Sz-t)
H:	Jóóó éétvágyat.
B:	Kösz, nem hagytuk a viharban.
V:	Kér.
(M feláll, odamegy az asztalhoz, leveszi az asztalon maradt utolsó zacskót 
– tehát 5 volt –, és odaviszi H-nak, nem szólnak). (M visszaül, ekkor már 
H is eszik).
(Amikor H elkezd enni, B megszólal). 
B:	Ropogós.
(Sz-t továbbra sem kínálja meg senki)
M:	Isteni.
(Evések: E: jól megnéz minden egyes darabot 
	B: habzsol
	V: tele marokkal, darabosan, az ujjaival fölülről lefelé eteti be száját
	M: álmodozóan, kezében a roppancsok mintha pillangók lennének
	H: immel ámmal, kicsit grimaszolva)
(Sz ezalatt próbál kényelmesen elférni a keskeny falócán. Hátrakönyököl, hátradűl, egykedvűen nézi hol a többieket, hol a képeket, hol cipőjét; 
ezalatt kívülről mennydörgés hallható olykor. Evés kb. 1 – 1, 2 perc.)
E:	Mondja ... kedves .... Holtpontúr ... ezek... a... képek... vagyishát ezek
	a... szóval mindig is itt voltak
H:	Mindegyiket a helyzet szüli
	keletkeznek s meghívnak
	távoli helyeket
	(11 mp csönd)

E:	Az utolsó előtti képben
	vett e valami érdekest
	mert
	míg ön aludt...
H:	Nem aludtam. Csak pihentem nem 
	úgy, mint ezek itt
(körbemutat kis ívben. Nem lehet tudni, hogy a nézőkre, a színpadon levőkre, avagy pedig a festményekre mutatott)
H:	Észrevette, hogy mozognak? 
	persze a helyet homály
	s elemek harcolnak 
	ami a nézést nehézzé 
	Viszont a hívás nem andalító 
	maguk tán tetszői mindnek 
	láttam magam is.
E:	Azt érzem, nem először vagyok itt 
H:	És soxor jössz még
	persze ha kedved van csupán 
		derű taraja
		s a kép persze mely rád üt leginkább 
	most még nem ezt mondja el
E:	És rád, de melyik 
		nem hiszem
M:	Meg örök itelek ha
	szép leszel s foganó
	addig tán magaddá tenned
	e bús képet vesződség nem kevés
	s díja tán a semmi lesz
B:	Balga beszéd? Mi köze ehhez a képnek?
M:	Mi különbség van egy kép között? Amazt például ott, ne feledd, 
	nézd csak meg szemöldökvonását, tán rád üt.

(B fölkel: s odamegy az udvari bolondot ábrázoló képhez, erősen nézi). 
B:	Csakugyan
	engemnemző fiam lesz tán
E:	Be kell ismerni az engem
	ábrázoló kép sem igen
	idegen tőlem
	látni- szeretni kívánom ki megfestette
M:	(odalép a festőt ábrázoló képhez):
	E festmény én vagyok.
	(5 mp csönd)
V:	Mifélékről itt össze nem fecsegnek
	kint vihar – azt hiszem, van –
	de itt benn sem vagyok, engem hagyjanak
	ki ebből
M:	Kár, pedig nagy dolog várt volna önre
	is
Sz:	Ezexerint... ha jól értem... kisasszony...
	nekem már csak egy dolog maradt itt
	ez viszont érdektelen, hisz
	hulló pályáktól eltérőnek nem mutatkozik semmiben
	azt nem tudom, álljunk-e
	vagy ellenkezőleg
M:	Ezt Önnek birtokolnia kell
Sz:	Van palástom, s felveszem
B:	Monarcha leszel-é jóuram? 
Sz:	Átöltözz szaporán
(B fölkel. Össze-vissza jár. Kiderül, a malomban sok ruha szerteszét. Amint elkezdi a legidétlenebbül össze nem illő darabokat kiválogatni, E is elkezd keresgélni. Amikor jó sokat szétválogattak, a csinos nő elveszi tőlük a legszebb, legúribb öltözeteket, s szótlan átnyújtja Sz-nek. A két másik férfi arcán esemény, H és V tétlenül ül. M a felálló Sz-ra fölsegíti a lebernyeget, majd lassacskán a másik kettő is beöltözik. B hasonlít egy udvari bohócra, E viszont H-ra).
V:	És most.

Sz:	Míg a vihar elül vagy aztán
	megcsináljuk A képet
	ebben leszünk a külsők idebenn 
	hát jól ügyeljetek hisz
	szelek taposnak el szétszednek
	s homokvárként szűnik meg miről azt hitted élted őre
	Az első s feledned nem szabad soha
	hogy szelek szárnyának szertelen lészel kitéve
	s távol a többitől forgó egymagad
	csak állsz egymagad dacolva
	alattad föld jobbra szél balra víz
	és neved tűző bár tömeges
	bennsőd emészti külső harcokat
	s bár csatlóst fogadnál magad is
	hogy elmennél messzire – de ily gyenge sose légy – 
	türelemmel várj. A te hited ez.
	Enélkül csak feledsz s értelme életednek 
	érni nem fog be soha
	te várj
	Egyszer, eljön majd valaki és szélcsapó karjaiddal megharcol
	mert mást azt hiszed nem tehet
	megfordulsz, mert megfordult végre hogy ki jött megfordult nálad. 
	Ez lesz a te Szereped, s nem sok
	hisz csak egy feladat mely neked ad pusztán értelmet 
	kínod lészen míg el nem jön s tán aztán is
	sejtelme annak ez mily kevés
	szomorító egymagad felvidítani ez se 
	fogja magát hogy közben időd megleled 
	üres széllovasokat fújni el
	Egyszer én mit nyújthatok
	hogy néma enyhet s írt ha hozzám így ha elérkezel?
	De addig is
	Mindent tudnod kell.

E:	Most megszületni hogy fogok
	hosszom mennyi lesz és csörgök-e tán
	ha jó nem leszek vigasztalni
	langyos tejet adni marpolyával nekem ki ád?
	megannyi védelem most idebe
	s kint a sok rikoltozás
	védőm a honnan lesz csupán?
 M:	Ne félj én itt vagyok
	jöjj közelebb lásd megcsókollak
	vedd le hacukád
	egész izzadt vagy
	nem látod?
	kis bohóm pihenj meg kis hős
E:	Engem nem e vihar űzött
	engem az űr korbácsa sért 
	harcolnak ellenem a
	törvények
M:	Kifárasztani őket pár óra múlva fogod
E:	Nem ismerem őket. Segítesz? Megint?
M:	A tejet nem iszod meg, az orcsátát
	hát fújd már ki magad
	küle
	ölemnek is véd
	az űrszél itt, ha karom nem szorítod ennyire
	el nem ér
E:	Víz egyre mindenütt
	és én csak izzok
	a gerenda hígjain betör az ár
	jöhetnek akárha lovasok is
	szelek ormán, felhők peremén hahogy eloltsatok
M:	Széllovasokra itt szükség nem lesz
	harapj még egy falást
	lázálom az egész holnapra feleded

E:	Az űr szelét meg nem fogom
	s míly kín mert híja lelkemben kelés
	és bárha önmagam ellentettje lehetnék
	az űrszelet meghágó észtelen lovas!
M:	Űrszéllovas lenni ne kívánj
	hát nem több-e a titok egy kacaj
	mely ér?
E:	Ketten, te és én, hiszem, elegek vagyunk
B:	Egy űrszéllovassal szemben?
	ki nem állhatom hogy ki nem állsz 
	állandójan csak kiabálsz s
	kiáltasz rikoltón kínkaparó fel-el- s széthadaró szélt hadaró kikapást 
	kapisgálod már? nem? pedig könnyű te e-gyügyű képzeled a kínt ki bírja
		a másikat s kibírod-e ezt nyavalyás csak nyámkolódj 
M:	Szavát ne figyeld
	huzatos 
B:	Persze birtokolnod mindent 
	erre van huzatod
	ő a dicső öröklet mi ördöngős
	tudásszomj menni ameddig lehet és mégegyet lépni 
	fajankó
	az ellen tenni mi beléd íratott
	bigottéria ez is és oltalmazód nagysága lelkétől áll büntetésed pogány
		elmélkedéseid okán ha megkapod
E:	Láttam a többieket elpusztulni 
	a terepen sok űrszéllovas állt 
M:	Kicsim meséd csak felizgat gyere
	az ágy vetve vár
E:	Most hagyj. Utam kérdezte
	hát ismerni jogában áll

H:	Meg ne nevezd 
	tevékeny
	is ha vagy kitérnél A pontból 
E:	Hát fölfedem
Sz:	A fejekben kezekben és a lelkületben
	volt sok fájdalom rítt kit elért a borzalmas áfium, hogy az űrszéllovasok
		szertelen pusztítják népünk így és úgy 
	oltalmazni őt hogy tudjam
	húzattam a partokra északon is
	malmokat malmokat kicsit is nagyot is 
	ornamenssel avagy nélküle
	díszes hajlattal vagy sokkal 
	ám veszgeteg
	a véderőd szétmált mit leirhat sok hasonulat 
B:	S hiába hám pajtikám
	lásd az én fövegem mennyivel többet ér
	föl se veheted
	csak ha a földön lenne 
M:	Gúnyolódnod 
	törpike
	ha láttad volna az ürszéllovasokat 
	ma nem vagy ki így beszél
B:	De ha elmondanád dicső májfa
	ábrázatjuk a kutyafejű tatáré-e tán 
	vagy szerszámjuk-e oly borzalmatos? 
	Ó, dehát te itt vagy kellemesem!
Sz:	Mi korszak ránkköszönt villámcsapás a hangyabolyba
	minden mást felkapó eme ördögi csók
	ahogy végtelen védtelen ért a végeken végleteket
	a másvilág a nemvilág
	mely nemek közt a lelkeket eggyé hasítja

M:	Addig aludtál s az újnak
	érzete ama reggelen ért midőn mogyorós aludttejed majszolád
		mint mindeneg
	a futár szakítva vágtán érkezett
	s híre más volt, mint szokott
Sz:	A Végek harca jött el
	hol elesett legott ezerszám jó katonám
B:	Fura-mura ura lettél helyzetednek
	először ott hogy ne utasíts
	hanemhogy utat mutass
	és előállt-e az óriás hogy
	kis zöldikéinek szorgos kis munkásainak és mint mindig ne csak
		katonáinak de herepapjainak is óriásit mutasson? 
	de – bolondokat beszélek, hagyjuk is
	a helyzetnek helye megvan már
	és kisebb helyei is azt hiszem
M (E-felé fordulva):
	De milyenek is voltak ezek
	az ürszéllovasok a dolgot te ismered ugye?
	(7 mp szünet)
E:	Szörnyeknek nem nevezném testük
	magasságuk vagy hat láb
	eggyel-kettővel több, mint mienké
	lábuk törzsük az emberé de kezükön az ujj eggyel több hírül azt hozták
	testük diszes fekete páncélba bujtatott ám
	mi legfőbb az arcuk
	rettenet puszta golyó semmi más
	fénylő fekete fémballon diaméterben egy láb ha meghiszem
	Szavuk egy sem csak tett
	ha erkölcsök nem barázdálják és
	(Sz-felé fordul)
	belül a perforált lélek ki-
	beáramlik
	elméjükbe’
	szélcsend 
	cseng bongó e nekünk foghatatlan ricsaj
	egysége ami felette áll a megtudásnak és tudásnak 
	hahogy ott van mindenben azonnal az
	mi ott a játék
	a véletlen és a szenvedély kétmaga
	pályáján a már önirányított perforáló születés 
	és ha megnevezed tán egyedi életük
	mily nehéz
	felfogni a számoknak viszonyoknak és okoknak 
	sziporkázó káoszát
	szivárványok kavalkádjaként
	csak továbbgördül csak továbbgördül 
	és csak továbbgördül és gördül
	a külső koordinátarendszer fogódzóid 
	elmozdulnak lassan
	megöregszel 
	a szélben.
	Gondoltam leírom lefestem néked ezer képbe 
	az ok világában mi van
	hogy míg hozzád érek 
	gesztenyéim ki ne hűljenek
	és a kinti lámpást még le ne oltsd 
	ha így hozzád érek
	azt kérdezd a vasgolyóban mi van 
	de már alszik mindenki
	elfeledi az igazi kérdést
	ha hallanám legalább csak azt mitől folyamat a gondolkodás a piros 
	miért sötétebb a sárgánál az energia mitől van s mitől a heterogenitás 
	de kérdéseitek csak átfoghatók
	válaszaitok megadhatók azonmód 
	számolásaitok kivonhatók mind 
	számadásaitokkal számolni felesleges

H:	Kinek beszélsz hát?
	hallottál már hullát?
E:	magamnak is üzeteg
	belül
	eme ballonban
	átlyuggattalan
	pedig ti láthatnátok szerveitek mérő
	gúnnyal is akár-hogy milyen az érzéketlen...
(olyan kacajjal nevet fel, amely kezdetben kitörő örömöt, jókedvet,	
határtalan pompát és fenséges kedvet tükröz, majd a nevetés szépen 
átmegy hátborzongató félelmetes gyűlöletkacajjá)
	teremtő szarás
H és V egyszerre:
	Az jó
Sz:	Uraságod ha szavába nem vágok
	gondolatmenetét ottfelejtette miben az ok világa lenne
E:	Kívülről átvihetetlen mozgások
	önmagukat soha át nem lépik
	ráncot nem húznak
	s ha leírod:
	a szagot színnel
Sz:	Közölje már mindannyian tudni akarjuk
	a fejükben mi van
	mi lehet ha nem anyagi
E:	Amit mi kopásnak tartunk
	ha Platón szavait jól veszem
	ott meg nem jelenik
	elméjükben ahol azonnali és maradéktalan
	a két várúr
	előbbi futára a véletlen utóbbié a szenvedély
	s mozgástérnek mit mi elgondolunk
	kettejük sherwoodi erdeje
	a vadpofájú szabadság és a lebegő számosság, azonosság érték és
		erő terepén 
Sz:	És ellátásuk energiájuknak
	kicsavarozható és mondható-
	e ha rezzenetlenek mint a képletek
	és miképp volna ez erdeje a szenvedélynek
	összevetni nem tudom
E:	Hogy szerelmes a nyolc a zöldbe
	ferdén folyva ha a véletlen be nem tarol
	vagyok ma egymagam
	S ha majd érti a hallgató
	s karját kinyújtja csak úgy felesleges’
	akkor érted csak nagyúr
	az érték nélküli érték melyik erdőből szaladt
	hahogy a véletlen szenvedélye mi
Sz:	Noshát úgy legyen bár azt vélem
	nincs is szükség az érzésre
	a tetszés elszáll jelenlétük nyomás
V:	Már engedtessék meg, nos legyen: „hahogy”
	közbeszólok engem földibb gond piszkurál
	útjukat miért erre vették
	otthon nekik mé’ nem jó?
M:	Otthon már ezer éve állt
	a vészt hogy odázná el ha meglehet
	tudása annak mit ismerniök nem lehetett
	a vigalom
E:	Rájuk tört mi megmondva volt akkor is
	(nálunk halál a neve
	ez
	bennük a kérdés mi cél éltető...
	[M-ra néz]
	raktáruk
	[újra a többiek felé]
	fogyására)

	hogy vannak-e módok, a világ zárt-e
	és vannak megismerhetetlenségek is
	nem tudom
B:	Igyhátképp...
	(ugrik egyet oldalt)
	kialakult a Révén!
B:	A kiknek révén a kiknek révén
	akik szörnyek táncolva
	a parton a parton
	hahaha
(nevet gúnyosan)
	így hát megtudom
	van túlsó part s köztes az én 
	magamba bukik
	igyhátképp 
	és hát csak sétálsz fiú sétálsz egymagad
	a kies esti utcán a kék fényben
	talpad fénylik esős kövezeten 
	az úr hisz ha jól mondja
	ez is meglehet 
	megengedem 
	neked
	ma
	a
	gondod 
	azt hiszik 
	mindössze a lépték 
	mérték lépte sete-bota
	csukló mozgással bábicskol a partra
	és érinti meg a világító fejű varázsló kezét 
	mosolya

	Őt keresték. Ő mondja ki a véget keze ítélet 
	a másik tán mágus vagy táltos
	ismeretlen tett a gyertyagyújtás 
	nálunk hát magyaráznod meg jó lesz 
	Eljöttetek hozzánk hogy megnézzetek minket 
	már rég vártunk
(a közönség felé lép, kifejezetten hozzájuk kezd el szólni) 
	benneteket kik nem is tudjátok annyira
	nemcsak ezért vagytok itt
	tánc s más zavarba nem áhít
	inkább érzitek
(a többiek felé fordul)
	a bajra a báj ha old hálót mi vagyunk
	hát gondtok megoldani zavarba nem hoz
	veselkedjünk nekik össze hadd láták
	a perspektíva mozgása mily
	jajotokra reggeli ír
	Furcsa furcsa furcsa
	furcsa két alak volt ez meg az
	járta hogy van mit nem tudnak
	s mi bűn megbocsátani csak
	legyintve lehet
	vannak dolgokhoz mikhez nem értenek
	igen
	nagy becsben hát nem álltak
	megkeresni gondolták őket most
	jó lesz alakmások partján
	„Betegek vagyunk amiről tudunk miénk minden
	vagy a sorsunk nem egészséges
	frász töri hullámtalan életünk
	lassan-lassan széthalunk

	Nagy úr a hiány négy kereke
	S felkarolna bennünket a
	titok, a vicc, köszönések s hazudozás 
	nemlétező magva létezésünknek” 
	epekedtek s acélballon fejük
	forrón izzott az utolsó vágytól 
	hogy megmenekülnének
	„Be hol keressük e négy 
	hercegnőt váruk hol lehet
	a távolságot mire mérik végre 
	megszoknunk lett volna jó...”
	Azon a tulsó parton lesz
	majd egy ki a választ megadta majd 
	s írja „a távolságot
	mint üveggolyót megkapod” 
	hát jól nézd meg
	utadra elkísér kezedben is elfér 
	éterúton fut át fel is foghatod 
	kezed ha kinyújtod
	feltárul az a világ 
	hol bolond s buta a 
	beteg bérlő
	ember
E:	És hát milyenek ezek az azt mondod 
	„emberek” egy mozdulattal kimutatni ha lehet
(B felmászik egy szekrény tetejére, ott hódító pózba áll, nem szól egy szót sem 
– 11 mp-ig így marad, ekkor:)
M:	Elhallgass! Helyedről legyere!
(B lazít egy kicsit tartásán, de marad) 
M:	Gyarló lassú kopó lények
	a költők bolygójának lakói 
	tudásuk is csak részleges pengő 
	érc vagy cimbalom

(B leül a szekrény tetején, lábát lógázza) 
	hol állandó a harc a kicsiért
	nem tudom nem tudom
	törexenek s porba sújttatnak
E:	Eszem elmaradt ha e poloskákhoz érek!
	A mindenségben nekem dolgom velük mi lehet?
	Én tudok mindent 
	mindenferre mi mind ilyenek vagyunk
	vagy azt tanuljam-é tőlük el kínkeservvel
	hogy kínszervekkel szerezzek tudomást?
	erre volnék elrendelve dehát mi
	végre már
M:	A hullámokat. A hullámokat. A hullámokat. A hullámokat, hullámokat 
	és hullámokat... hullámok... hullám... hullá... hull... hu...
E:	Dehát mit is beszélsz!!
	magamról mondjak-e le 
	akarhatod?
M+B+V: Ennél a helyzet is nehezebb 
	azt kell megkapnod az embertől 
	mi számára a legékesebb s
	ha néked ajándékozza szép szerével 
	a második sorsot egy jobb cipőt megkapod.
(B az „egy jobb cipőt” kifejezést erővel kiáltja, különben mindhárman halkak)
E:	Őrület vagy döbbenet
	Világukat hol keressem hol lakik e kagylófaj?
M:	Kilit rendszerének harmadik bolygója 
	hol most az évjárat
	Könnyű ha sietsz
E:	E búvárkodás undorral tölt el 
B:	Ki szép akar lenni annak 
	szenvednie kell, s
	a szenvedés szép dolog

E:	Ez hát az ára a második után
	az első
V:	Jó utat
	ti mentek s én maradok
	így távoznak
	egymástól
M:	(Sz felé)
	Nos, jóuram mit teszesz?
Sz:	(székével hátradűl, kicsit hintázik, a kezeit a tarkója mögött összekulcsolja, 9 mp így)
	A helyzet így mi még nem volt
	soha
	futnunk meg nem szabad
	ezért (némi tusa után) elrendelem erejüket
	hogy lekötendő mint mikor a
	pók a légynek cselt fon
	húzunk fel a végeken jó malmokat
	szabódjanak mit tesznek s addig
	mi is sütünk ki egynémely dolgokat
B:	(Leugrik a szekrény tetejéről, Sz felé)
	Mit sütsz hős szűcscincér? Tán hűs sört
	süt-e hőn e főpincér?
E:	És az ürszéllovasok csak fergeteg és fergeteg
	mögöttük minden puszta s rom
	megtudnunk végre volna jó
	a hosszú távot átfúrva otthonu
	n
	kban mivégre vannak
	s ha jól hiszem
	(M felé) (ezalatt B leül M mellé egy székre)
	történt hogy egy kislány
	kapált
	a réteken és tett vett mint szokott ...

V:	(feláll, és odamegy B mögé) (B-hoz):
	Állj csak fel jó cimbora helyed 
	átveszem
	(B feláll, leül V helyére) 
	úgy, kisnagysád ...
	(V leül M mellé, közel hozzá, és bizalmaskodóan átöleli félvállát)
	... és arra járt egy vándor
	egy kedves alacsony izmos vándor
	nem szolgája senkinek
	nála hatalmas fütyköse jó társa
	mely cserbe’ nem hagyja soha
	csak a vak nem szemtanúja
	a minden ez
	kezedbe veheted éltet ád s örömöt
	belőled el nem vesz csak hozzád tesz
	célod eléred ha magadhoz veszed
	és kiteljesülsz bent válsz ki eggyévált kétmagad
M:	A dolog érdekel de csak ha
	nagy, s erő
	döngető megdönthetetlen trankvilis támaszom 
	hahogy mértéke a maradéktalan
	s vágyat mit támaszt ez
	mégegyszer 
	mégegyszer 
	mégegyszer
	és csak még még! még egyszer!!
	(kicsit kifulladtabban, kicsit lihegősen) 
	vagy még kétszer
	és ... ezerszer
	vagy még?!
V:	Nem vagyok
	a vágy vagyok mely elemésztett

	és odavagyok
	érted
	oda vagyok
	érted?
	hát lecsonkolódtam és váltam azzá
	mit csak szeretnék
	Szeretnék forradalom lenni a testedben (2 mp)
		pormámorban s csillagos éjben (1 mp)
		száguldani szakrális szagba
			szád szótlan színes szegletében:
			Látvalátni, hogy fogadj magadba
	Forradalom akarok lenni (3 mp)
			mohósító mámorral marni
			titkos bőröd ízes várását
			és érezni óvó fogaid
			várvavárt vibráló varázsát
	Lenni; (2 mp) a beteljesítő forma
			új rendezetlenségbomlasztó 
			eggyévált-szerelmes harapás
			étvágyat gerjesztő – lohasztó
			márványmézszerű életadás.
	Kígyóként tekerődzünk, (2 mp) árja
			végtagoknak ráng kusza ívvel (1 mp)
			és a férfikenyér leönti
			vad seregét lüktető hévvel
			ki tudja már ki miből nőtt ki.
	(6 mp)
	Orcáddal Te is, szemérmetes
	kis és nagy ajkaiddal rámnyílsz
	Más is (1 mp) ki mint pörnye szállt a
	széllel (1 mp) adta föl magát: norma (1,5 mp)
	szerűen senkinek volt valaki.

	Ott ajkalódzom én nyelveteg- (1 mp)
	érezve megadás győzelmét
	demokráciaszagú furcsa
	teremtés megsemmisítendő
	végtelenségízű mélységét.

	Konok kettős maró futama
	sellődzik be (2 mp) vibrálva kígyó
	e pólusfordulat (3 mp) metszőség (3 mp)
	forró parázslövellés alul (2 mp)
	óva várás nyakadban s kétség.

	Tegnap csak az adott volt (3 mp) vetted
	alulról szavazott seregek
	mozdulatlan nagyságod mozgó
	viszonyba húzó falánc ro-
	hamát (2 mp) megadott – terpeszkedve.

	Á egyenlő ával (1 mp) a Szép–nő
	mi adott, mi nem tételező
	(lobba fel intellektuális
	szükségkénytelen harcszerűség!)
	pusztuljon lüktetverepesztőn.

	SZAkitva VÁgtázik VERSEnyez-
	ve gyomornedvek elemésztő
	pajzshadával kígyóseregem 
	mámorlohasztó bélüregek
	kijózanító fél tereken

	osztják szét megmaradt csapatát 
	szív, lélek, s idegek agyfalán
	hálózva végeláthatatlan
	dús enzimútjait mozgásnak 
	van der Waals kütőerőkön át.

	Magam is animalculusként 
	hasitok éles merőn mozgó 
	ellenhadak rhapszódoszaként 
	érve előbb világteremtés
	frissléteztető csarnokába (3 mp)

	hol azonban a vágyó előny (3 mp)
	győzöttként írta beléd magát (2 mp)
	látni, evolúciót (2 mp) senyveszt (3 mp)
	s sárgán sivárra sarjadt saját
	önnön önmegadott önmagad.
	(6 mp)

	Kifordulunk – ismétvilág néz
	most a most bennünk és itt az itt
	te tudod (1 mp) én nem (1 mp) most én vágyok (1 mp)
	te akarod (1 mp) én várok (1 mp) az lesz (1 mp)
	minketújitó forradalom.

	Színes szavaink szétrepesztik 
	szennyé szaporított sejtjeik 
	primitív életbesiklását
	és juttattam magam magunkká-
	tornyosuló új valósággá.

	Szád szétszakítva szüld meg szörnyű 
	szüleményét sziszegő szóknak:
	a nyelv élet s társa a maga
	akaratvilágból válva ki
	emberi méltóság, s új . a . ha .

	Ki mohó voltál, s faltál kígyót 
	csupaférfi sellőembert be
	ölelve magambasüppedek
		hogy súgva súgjam
	(finom hangszínnel) szeretnék
		forr a dalom
		      lenni 
		         a 
		lelkedben
	(11 mp)
	(E nevetni kezd –! –, nevetése kezdetben
	gúnyos, majd átmegy életteli egészséges kacajba, később kezd 
	kissé kényszeredetté válni, legvégül pedig borzadálytkeltő fekete 
	hatalomnevetéssé alakul; ez az egész pontosan 22 mp)
E:	... de hányat?
	hányan? s hányat?
	fri tájmz fri tájmz fri tájmz
		Hárman (Hár – man)
	(M felé fordulva!)
	A szemed nézem, e távoli talányt
	Magát a fényt, e különös világot
	s fázom

	Sors akarata lehetett nem tudom 
	Menekülök és közelitek Hozzád 
	merészen

	Röpül a gondolat, a Hamar s a vágy 
	Ellentétes erők között élünk mi
	egy ideig

	Idősíktolódás adja a Szépet 
	Kilencvenkétezer éve várok Rád
	örökké.
	Ráhagyatkozás a dolgokra érint 
	Futva jut távolra minden okozat 
	bennem

	S ha igaz akarok maradni Érted
	Nem tehetem, hogy akarjak, akarjam 
	a mindent

	Szolgalény az isten mögött az Ember 
	Az álom nélkül ébredek magam (ra)
	egyedül

	Egzisztensi vonás lett az érzelem 
	Az időben élve Szellem az ember 
	nem lehet.

	Szeretet, szerelem, közösségformák 
	Az ember veszti nemeslelküségét 
	szűkülve

	Őrjítően égit erkölcsökön túl 
	Ellentétben mit mondtam, monogámnak 
	lenni

	Hol anyag van, totalitás ne legyen 
	Megbukik itt a keresztény szeretet, 
	nem lehet!

	Hármat e saját világ nem fogad be 
	S kívül rekedtél, halott mosollyal 
	integethecc

	Látomások gyötörnek leerővel 
	Vizionál csúf képekben a hitvány 
	képzelet

	Egy szigetet lát állandóan agyam
	Hol Te, ő s én vagyunk megosztva – élve
	birtokolva

	Azt számolgatjuk ott egyre seb – e(ő)s – en 
	Egyik öngyilkos lesz, aposztrofáljuk
	a semmit.

	E földdarab is alig bír bennünket 
	Pedig végtelen, hisz a fantázia 
	szülte őt

	Fenyegetőzünk suicidásunkkal 
	Létünkben hisszük az Istent marokkal
	a Sátánba

	S mikor megérkezik a kalózhajó
	Három akasztott embert simogatsz szél 
	végre

	Hallgatja a nemvágott kötél lelkünk
	Most, (1 mp) nessssztelen (1 mp) sodródik melléje is 
	a Halál.

	Pedig nem így lesz! S e hit is oly csonka 
	Egészség-telen, életgyűlölt szellem-
	lélek – vagyok-

	Ami a valóság – képezem. Szegény
	EDDIG voltam a mindig-mindig győztes 
	-kereszteslovag-
 
	Lelkem örökvoltúságában érzem
	A csillagéxer kozmikus Egy-létem
	-mindenkiben-

	Dübörögve ki feszit föl belőlem? 
	Ím, én volnék-e magas-magambani 
	-daimón-?

	Csúf botránytáncot járt az élet rajtam 
	Vártalak, behozod-e a gyereket
	a cellába

	Verten vártalak végtelen vértelen
	S ajkammal százszor leírtam a neved 
	némán

	Egyre megfogyatkozottabban jöttél
	S beszéltél hókat, hideg fákat, telet 
	kihígítottra-töltötten

	Mikor utoljára jöttél, megfogtad
	A kilincset, és érintésed helyét
	e megfoghatatlant
	e mámort 
	e csodát
	e pompát
	e varázst
	őrzöm 
	én
	de 
	ugye jó
	volt baszni mással
	a megérinthetővel, a normálissal
	a széppel, a megnyerővel, bárkivel, csak... mással (6 mp)
	Aztán megszűnt az Idő
		megszűnt a Rend 
		eltűnt az Azért 
		eltűnt a Miért

	felszívódott a Látás

	felszívódott a Más
	nem maradt más, csak a Szét 
	Meg		össze		Folyás
	(6 mp)
	De új rend alakult, és a topcsik kiengedtek
	Lassan-lassan felsejlett egy akaróbb akarat
	írtam Néked fokozatosan
	egy-egy lapot hogy
	élek
	én
	Otthon ezer magány, a tétova lépés, talány
	Vár az elhagyott kilencvenkétezerhuszon év
	és lassan döbbenve álltál fel
	a gyerekekkel
	vele
	ott
	Itt, az elmegyógyiban is víziók törnek rám,
	Hogy az Ugyanaz több lesz mint a volt-e mlékezet
	s távoli talány, különös világ
	soha többé nincs
	nekem
	itt

	Csókolom paprikajancsit, s kötőt teszek rá, hü
	S bercent an ész, na, de ireg, kiforcsant a lábam
	de leheletfeszítésemmel
	suttogom Feléd
	szeret
	lek
	(11 mp)

M: (E felé)
	Elhagyott az Isten
	elhagyott a még 
	magát megadó 
	meredten hulló
	zuhanó röptű mélyrepülés
	az ismert kábulatbasüllyedés 
	hosszan tartott, túl, túl
	hosszan tartott e végzetem.

	Felgyőzött akaratlan a vágy, tiporva az összes észverés
	lomha, sürü hatalmak jöttek át – meg – át az éj – jel
	s meglátogattak furcsa-furcsa tipegésükkel
	az elhagyott szentek

	A lét, itt, természetem megnyilvánulása
	Néked e természet a lét alkalma csupán
	S mikor a létezővé vált határ megjelent
	A Kettő lett halálos dilemmád.

	Elhagytam magam? 
	elhagyott a már?
	a tágítva tételezés 
	a túlmegismerő testesülés?
	átérint a lehetségvilág
	e felerősítő szűk(ülve)levés?
	aposztroflétü vagyok vagy hatalom:
			Te-más
	Isten, elhagytam Magam?
	Isten (4 mp) Magam 
	az elhagyott szentek
	a kettő lett halálos dilemmád.
	(6 mp) (V-ről nem tudni E, avagy M felé beszél-e):
V:	A nevét mondom –
	Az érv nem fogan

	hátatfordítok mahahagamnak 
	érted sírok, a halottnak
	(gúnyos hangnemben):
	„az éjként repülj
	máshová kerülj
	lépted mögé ne nézz, ha fogy 
	szaladj el ha kevés a sok”
	(elkomorult hangszínnel, feláll):

	Nem babér neked.
	Másoktól ne vedd
	nincs hely kezed hogy hová tedd 
	sebb(e)ől homokóra pereg

	Lassan véged már. 
	Vedd a koffered
	nézz körül még alaposan
	nevess, a holnap így lehet
	(4 mp)

	zászlók a zsebben 
	gyűrű a fejben
	emlék, mely varrodat tépi
	poros tested nincs ki kéri

	fényévek múlnak
	szeretettelen
	lassan elvész mi volt a hitt
	ki integessen, már rég nincs

	vond ki a pengédet 
	vágj át hol szakad
	nem bánkódik senki érted
	bent vagy kint élsz-e nem kérted

	némán utazom
	s képedet feledem
	a Földön végig arctalan
	tejutak felé parttalan
	(8 mp)
	
M: (V felé) Magam vagyok azt hittem
	a fény s pompa mi rám tapadt
	a por, hogy bé vagyok
	nem igaz
	Üres skizofrémák ügyes meze
	megragadó megragadás megragad 
	hogy a képzeted lennél
	nem igaz
	félszeműek vak királyaként 
	mert vaskovácsnak gondolnak 
	hogy igaz
	vagy 
	nem igaz
	
	Mértékvesztett és tartalom nélküli 
	minden mit mondtál
	s egyre – megyek – tévedek 
	bevallom, igaz
	csalás és báljós hívás
	mely közbeszólni tudott csak
	belül a szükségnek
	bevallom, igaz
	ki téved a lényegnél
	és hazug a másság előtt 
	valahol megfogják 
	bevallom, igaz
	
	S magam vagyok azt hittem
	üres skizofrémák ügyes meze
	félszeműek vak királyaként
	mértékvesztett és tartalom nélküli
	csalás báljós hívás
	ki téved a lényegnél
(3 mp, közben V, mintegy megsemmisülve leül egy alkalmatosságra előtte)
E:	Csaló tévedés volt gondolni, kell a Hiány
	s lelkünk tulajdonsága, hogy expassionál,
	hogy élünk BELE valamibe
	s feltöltenünk viszonyt nem szabad
	nem tudom.

	Ok teremtő és teremtett megbicsaklik,
	megfordul csúful ki lett a műveleti lény,
	s nem találom a rést – hol lehet
	megszakítani e káoszom,
	nem tudom.
	
	A másik általi e különös magányom,
	hol kétségessé válik ki az úr, s ki szolga,
	a titok kondicionál-e
	vagy csak a kiterjedés látszat,
	nem tudom.
	(7 mp) (feláll, elkezd járogatni)
	bár... bár...
(úgy beszél, hogy nem dönthető el egyértelműen kihez szól, szól-e, külsőknek egyáltalán)
	bár
	sikerre boncoltad szét millió képzetedet
	mögötted maradt ganz valóság
	elmaradt a tartózkodás ideiglenessége 
	megszűnt, hogy nincs helyedre halál.

	Ittfogott az ezer látványszokta -
	számtalan részegült meg látomás
	s léteztetésbe burkolva hoztad
	a hétszervárvavárt várományt.
	
	Minek élj még ismeretem? Mindigmás 
	szerencsére nemvoltsoha kudarcod
	akkorgyőzelmek unalma kicsinál
	lassan papírba hajtod unott arcod.
	
	Ma megfogom a kezed, lásd itt vagyok,
	az utolsó Pillantás ez, az egymásrapillanat,
	darabka pengő érc, s cimbalom, ezt adom,
	s nem bukik fel az árból sem ő, sem tenmagad
	(V azonnal sóhajt egyet)
V:	Hamu, hamu... hamu és gyémánt
	(2 mp)

Holtan él és messze	JÁR		
Lopva tekint és futva	MÁR		
Megannyi	KÉPZETED	súgom fülembe:	
Elakadva	A MERSZBEN (1 mp)	a félő gondolat	
			
Magamra múlok (1 mp)	SZEMBEN		
Fájón szakit szét	LÉTED: (1 mp)		
Elértéktelenedik	A TAPASZTALAT	alig látott mosolya (1 mp)	
A tegnapban	HOL VOLTÁL (1 mp)	megszűnik hirtelen	
			
Lezárt rámrobbanás	JELEKÉNT		
Leállóan fülledek	MAGAMNAK		
S tornácán híg velőknek	SZÉTVÁLOK	kívüljárva	
Az eresztett valók ürességét	SEMMISEN,	az ittlét mozdulatát	

Nagyságok nélküli egységek	BANÁLIS		
Bábuit nézem el	KEZDETKÉNT (1 mp)		
S a súlynak átvihetetlenjére	GONDOLVA	rakom át	
Kapcsolatát téve	AZ ÁTVIHETŐRE (1 mp)	idejét látottan	
			
Ízeket tervezek	ÖSSZEFOLYVA (1 mp)		
Betegen szatirizálva	A KÉPEKET		
S fordított látószögbe	HALMOZOM (1 mp)	megérinthetetlen	
Képzeted (1 mp) szertefoszló árnyát (1 mp)	PÓLUSMETSZETÉT (1 mp)		
			
A semmiben a sok is	MEGANNYI		
Bolondos népek archadát	VÍG		
Csörgősapkám rázza	GÖRCSBE	hirtelen (1 mp)	
S lényegtelenségében	JÁTSZVA	meglépnem nem lehet	
			
Hamu és gyémánt vagy (1 mp)	LÉPTED		
Sima hullámzás és fénylő	MOHA		
Időről időre megtagadó	FÉNYBEN	pillantó	
Színforgatagos	SZÖKELLŐ	mostoha	
			
Őrült cirkusz kelyhében	HANGULATKÉNT		
Perdülsz mint birtokos	A MÁSSÁGNAK		
Tova s léteztetőn	TŰNSZ	nézőn a	
Szertefoszlottnak	EZERKÉNT,	valóság.	
 
(5 mp szünet, M arca megdöbbent, ezalatt E is leül)
E:
Holtan él és messze	JÁR		
Lopva tekint és futna	MÁR		
Vissza-visszakapva	KÉPZETED	súgom fülembe	
Elakadva	A MERSZBEN,	a félő gondolat	
			
Magamra múlok;	SZEMBEN		
Fájón szakít szét	LÉTED:		
Elértéktelenedik	A TAPASZTALAT	alig látott mosolya	
A tegnapban	HOL VOLTÁL,	megszűnik hirtelen	

Lezárt rámrobbanás	JELEKÉNT		
Unottan fülledek	MAGAMNAK,		
S tornácán híg velőknek	SZÉTVÁLOK	kívüljárva	
Az eresztett valók ürességét	JÁTSSZÓN	az ittlét mozdulatát	
			
Nem energiából szeretsz,	HISZ		
Szürke, de fontos lettél	MINDENKIBŐL		
Ott állva, hol látni lehet, s	KIHOZTAD	új konvenciót léteztetve	
Magad „mindenkivel szemben”,	UGYANAZT	hahahahaha	
			
Ízeket tervezek	ÖSSZEFOLYVA		
Betegen szatirizálva	A KÉPEKET		
S fordított látószögbe	HALMOZOM,	megérinthetetlen	
Képzeted szertefoszló	ÁRNYÁT,	pólusmetszetét	
			
A semmiben	MEGANNYI		
Bolondos népek archadát	VÍG		
Csörgősipkám rázza	GÖRCSBE	hirtelen,	
S lényegtelenségében	JÁTSZVA	meglépnem nem lehet	
			
Hamu és gyémánt vagy,	LÉPTED		
Sima hullámzás és fénylő	MOHA		
Időről időre megtagadó	FÉNYBEN	pillantó	
Színforgatagosan	SZÖKELLŐ	mostoha	
			
Őrült cirkusz kelyhében	HANGULATKÉNT		
Perdülsz mint birtokos	A MÁSSÁGNAK		
Tova, s léteztetőn	TŰNSZ	nézőn	
Szertefoszlottnak	EZERKÉNT,	valóság	

	(4 mp)
V:	(E re néz):
	Jár már képzeted a merszben
	Szemben léted a tapasztalat
			hol voltál

	Jeleként magamnak szétválok játsszón 
	Hisz mindenkiből kihoztad ugyanazt
			összefolyva a képeket
	Halmozom árnyát megannyi víg görcsbe játszva 
	Lépted mohafényben szökellő
			hangulatként a másságnak 
			tűnsz ezerként
	(7 mp)
M:	(ki lett ütve. Összetört hangszín, kissé szepegve):
	Súgom fülembe:
	a félő gondolat alig látott mosolya
	megszűnik hirtelen

	Kívüljárva az ittlét mozdulatát
	rakom át idejét látottan
	(2 mp)
	Megérinthetetlen pólusmetszetét
	hirtelen meglépnem nem lehet
	(3 mp)
	Pillantó mostoha nézőn
	a valóság...
	(9 mp)
H:	A lényeg tehát ez: a réten hol
	a kislány kapált megjelent
	egy űrszéllovas legott egy cserjés mellett
	és a vándor
B:	(E felé):
	És mire a bölcs tudomány és a vajákosság
	nem elég
	megoldja az mi bolondot csinál ezekből
	lépekedve meg tipeggetve, amolyan jó fütykössel
	ráérezve a másikra ...

H:	Volt egy tulajdonsága a vándornak
	tán ezért kellett, vándor ...
	hogy ...
	hogyhát megérezte jómesszi a másik mit
	gondol
B:	S kapóra jön ez fütyköse
	hogy kitudja, a másik mi
	ben sántikál
H:	Képességével a hírt a jó
	királynak megviszi.
B:	Hallj hát csudát jó úr,
	titkaid kell nekik meg a
	vicceid
	és ahogy elköszönsz
	meg a hazudozás, hehehe
H:	Ő az egyetlen akiből hiányzik mind
Sz:	Négy defekt ez csak mindenkinél
	fellelhető épp nekik miért ez kell 
	tőlünk
H:	Hullámtalan – parttalan óceán az ő lelkük
	sokunk sokja kell hát
Sz:	A vándor érzete mit beszél
	El hányunktól mennyi kell át?
H:	Fontos feleslegessel foglalkozz minek
	ne dobnánk nekik oda mi nekünk csaknem 
	semmi
	ha nekik ez kell
	vihetik
B:	(parodisztikus térdemelésekkel cinikus vihogással elkezd föl-alá 
	járkálgatni, 10 km/h, közben gúnáros felsőtest- és törzsdöntések, 
	oldalt tartott kartartás rájaszerű hullámokkal):
	Igen ám igen ám de nem áám de nem ááám 
	millió billió kerekecske gombocska

	iitt szalag a gondocska
	mond
	(V felé)
	még mást is a vándorka?
	(megáll V előtt)
V:	(fakó, tompa hangon, hasonlóan H-éhoz) (8 mp) 
	ha jól értettem
	meg 
	tetézi rendeletük még egy fene 
	hogy mit az embertől kapnak 
	a legnagyobb kincse legyen
	de a mi világunk más
	szenvedély havát hordja elveket s értelmeket 
	út porát hordja és csillagot követel
	és miért jöttek minekünk csak sár
	oldani nem lehet
	(7 mp)
Sz:	Mielőttünk hát kettő az út és irányuk igazságba nem vezet
	ám nézzük meg addig is nekik a sár mi
	és ha lupénk jól nagyit már látható
	hogy önmaguk
H:	Dögrováson levő portéka mely
	utolsókat rúgva is még élkedik
	pedig kincsük mennyi elvenni soknak lenne jó
	a két várurt és más se kell
	és csak ülhetünk
Sz:	Tőlünk ezt nem kérik számon pusztán
	az Isten
	és mit kérnek tőlünk nem adhatunk
H:	ez mindig így lesz
	(6mp)

Sz:	Hát rossz.
	(B-hez):
	mesterencem kit kivált irigyelnek a kiváltságosok
	hadát összecsődítsd hívj ide minden bölcsebb
	bölcset, s érzékeny művészt és papot
	messzejáró tudóst és vándorlegényeket
	minisztereim és a generálisokat
B:	(felrikolt, M felé)
	Juhé! Tá tá tá tá tátátááá! („Keleti Pályaudvar szignál”)
	Asszonynép, kereket oldj
	négyet is ha egy ki van’
	a gúnyákat oszd ki már
	főjön a láz a pompa
	a haditanács összegyűl tátátátátátátá
(itt tartható az első felvonás és a második közti szünet, hogy aki haza akar
menni, hadd)

(az adott esetben való második felvonás)
(Terep ugyanaz. M segítségével átöltöznek. E, V és H elég fancsali, kelletlen, életunt, érdektelen arc, a többi vektortalan. Amit M egy ládából kivesz, az acélosan fénylő fekete selyemruha, kicsit szkafanderszerű, ezekbe beöltöznek, minekáltal jóval homogénebbekké lesznek, nemi jelleg sem marad).

E:	(H-hoz lép, hozzá):
	Tudod
	(5 mp)
	azt nem értem hogy van most próbáltam
	felírni valamit
	nem fontos
	de alig megy
	betűket tévesztek ésbár végül sikerült
	a szavak nem enyéimek
	rosszul köthettem a kapcsolatokat
H:	Házikód nincs.
E:	Engem nem boldogítana
H:	Tévedsz.
	Amikor télen a gyenge kályhába
		egyszer 
	jól befűtsz és hátaddal is nekidűlsz 
		érzed
	az élet átjár téli kabátodon 
		befőtt
	mosolyog szeretőn rád a szekrényről
		magad
	szögeled be a púpozódott pallót
		mikor
	észreveszed téged is lát valaki
		nyitasz

	ajtót s jön a koma hogy kész a kerék
		s eszel
	némán köszönsz és pipájára mutatsz
	(9 mp. Ezalatt E kissé megütközve és megdöbbenve H-ra néz, s látható,
	hogy vesztese)
E:	Neked van.
H:	Egy van hol ellakom de hogy
	papírja kié nem tudott 
	én belakom ‘mivel segítek neki
	a helyiek mondják szívesen
	járna ez néked is
	nyugtató
E:	(sóhajt, 4 mp):
	És azelőtt
H:	Mi az
	előtt
	(2 mp)
E:	Igaz.
	És most hová készültél hogy itt vagy
H:	Barátomhoz
	(6 mp)
	magoknak énekelget
	mik kikelnek és szebbek lesznek mint
	valaha
E:	... azelőtt
H:	(elneveti magát közepesen) 
	Azelőtt.
E:	De táncolni nem kellene plusz?
H:	(elneveti magát, most önfeledtebben)
	Igazad van.
	Mondd, nem jössz

E:	És mi lennék tán böjti gyertya
	mifölött csillag utat jelez
	vagy kéklő ég s dúdoló szelek
	magok haván halkuló zene
	erdőket gereblyéző hajnal
	dallamod keresem örökkön
	megtérjen benne a félő vad
	és a lánglobogó erdőharc
H:	Csak pompa. Nem is ezt keresed
	egyszer csinálj meg egy pár csizmát
	mint az az író és légy büszke
	keresni felesleges küzdés
	tudod ha a törvényt ismered 
	(E sóhajt)
	a világnak dolga rendben van
	csak nem tudsz e rend szerint élni
	visszafog s fenntart a képzelet
E:	A dolgaim mind letárgyalták
	és az utjaimat elvették
	nincs meg a harcom békéje se
	és a jövők magom felfalták
	már nincsen senkim sem és semmim
	homokozóban játszom éjjel
	arra megy el egy vaksi koldus
	és biccentünk egymásnak meglehet
	(14 mp)
M:	Csináljuk meg hát a tükrét a dolgoknak
	lássuk meg hát az egy tud
	e kettő lenni
B:	Kétszer egy az egy
	bár nem egyre megy
	a fene és ne én egye meg
	a botor, ki hőst fakaszt

	a hívó rom s a jövő ((der Kommende / the coming one))
	ha elapaszt s rommá lesz
M:	A vágyak tükre ez a játszma 
	parancsol hosszas nézéseket amint
	nyerve magára ismer az ajakmozgás és célja 
	kétirányúan hogy ki kié
B:	Szép szép vagy tükre körödnek nekitán 
	a legszebb te mondod szőlőjós
	ám honnan veszed eszemadta külcsönibe 
	a kritériumokat és premisszát?
M:	A láthatóság kritériumát nem én határoztam
	meg –, de, még egy lépés, és láthatatlan leszek, 
	még egy lépés és beteg vagyok
B:	helyben
	ha nem is jár 
	(H-ra néz, 3 mp)
	derűd
	(visszafordul M felé, 2 mp)
	bár megjárta az öröm viszontagságait 
	és akkor e kicsi a nagyban az
	amint a történet mélyén mégis egy szörny rejtezik
	(hirtelen jóízűen elneveti magát, 6 mp)
	bocsánat, ó fejem
	fennen meghajtom, illetlen vagyok 
	igaz
	csak az jutott eszembe egy 
	hülyeség de kerek egy mondat
	(2 mp)
	hogy 
	mehehehellem nagy
(hasát előreduzzasztva előrefelé megy kakasléptekkel, farát nem riszálva, 
kezeivel nagy gömbmelleket mutatva – imitálva magán, arcát felfújja levegővel, 
és komolykodó-cinikus arckifejezéssel elkezd járogatni) (4 mp)

	és...
(megáll és kivesz a zsebeiből 1-1 brezsnyevszemöldököt, és önmagának felragasztja)
	szőröm
(újra elkezd csatangolni, de most gúnárosan a felsőtestét is föl-le mozgatja,
fenekét erőltetve riszálja)
	vastag
	hehehe 
(tapsolva megy. Hangszórókból megszólal a Leonard Cohen: „I’m your man” c.
lemezéről az „Everybody knows” című szám, amit énekelget ő is. Kb. 1 perc,
utána zene elhal)
(V-hoz ér)
	mi kell még? he?
V:	Az a tükörkép ha szavát nem feledte 
Sz:	Én is tudni akarom mondja hát
		Kisasszony
	(4 mp)
M:	Szerettem volna... 
B (félbeszakítja)
	szeretni, nemde fantomka 
	(2 mp)
M:	...és szerettem volna... uram!!
	a malmokba tükröket helyezni el hogy 
		látnák vágyaik
	és ... lemerülnének
B:	kinek a melle nagyobb 
	hadd
(komplett letapogatja a nő melleit, kicsit kéjjel, a nő nem lép semmit)
	Nahát nem sokkal de az övé
(kicsit ellép tőle, de vele szemben marad, összecsapja kezét) 
	a torta persze még nem kész halljuk hát
	mit süt ki

(négykézlábra ereszkedik, M lenéz rá, és ráül a vízszintes hátra. M beszélni
kezd, ezalatt B elkezd szexuálisan rángani és lihegni, belelihegni-lihogni M 
beszédébe) (viselkedése kihívó, mégsem mozdul senki).
M:	És csak nézik csak nézik a vágyaik
	megzavarodnak a hosszú utak elmúltával is 
	hogy a céljukat elérjék bár hallgathatnának 
	érzéxervük egy se csak acélballon buzogány
	fejük
	megragadható hisz meg akart hódítani 
	teljesen
	az űrszél
	(2 mp)
	lovasa
(feláll, Sz-hoz megy kezét előtte maga előtt összekulcsolja)
	és míg a vágytükörre óbambán merednek el
		fogy energiájuk nagyuram s eltűnnek
(B feláll)
Sz:	A gondolat tetsző és a képeket megörökíteni volna jó. Arra képes vagy-e
	(3 mp)
	lányom
	(2, 5 mp)
	hogy közéjük mész és párat lekapsz
M:	Ha fennséged szava ez a képek úgy is vehető,
		készek de nagyuram ötlete mi lesz halljuk-e
		hát
Sz:	Csináltathatnánk a malmokba húspréseket hatalmas autoklávokat két
		személyre egy űrszéllovast meg egy
B:	Parasztot
	huszár meg paraszt alattvaló meg fölött való
	és ki csapja a turmixba orrba
	ez már csak így megy vita sajna hiábavaló
	sok a paraszt üsd csak en pass

	nem lesz egy se ánpánszánkábévává
	sok a futó bolond s bástya
	nem lesz egy se befutó királlyá
Sz:	Lamentálások végét nem érzem, mert megtalálnunk kettőnkben a közöst
		kioperálni gondoltam helyén fekvőnek ezt az elegyítő gépet.
	S ami bennünk egy oly kicsi csak tudomány
		érezheti
	legalább már a végső kis építőkövekkel
		fogni meg
	ahol más mégis egyben van egészként kígyózva
		az egymás körül perdülő páros spirál opera
		‘l
	és vizsgálnánk meg alapos a füzérre mi gyöngyöződött fel műként
	művelnénk a műtétet hogy a két egyből közös legyen
	a neikoszból philotész
B:	Röhej mit szólsz királyuram a lángoló csipkebokorból vizet fakasztani
		s hágni rajt’
	megpróbálni és oda jutni megkorbácsolni a két világ közt e tengert
		nem érdemes
	nem felel a tudomány erre némán cseng két operánk
Sz:	A lehetetlen nem itt van hiszcsak időnek kérdése ez hozni létre
	meghatározásunk gyatra
	szitával meri a vizet
	a kérdés minek
	nevezzelek két azonosult más (4 mp)
M:	talán; föloldható
	ha megnézzük saját jövőbeli céljuk
	és tükörként vetítjük egymásaknak
	vágyaik
	vágyaik hogy ki kicsoda
	és egyiké-e a másik vagy
	két rezzenetlen párhuzamsávok-e csupán (2, 5 mp)

	meglehet,: ez sem rövid 
	azzá lenni mit a másik kér
	tennetek zálogba szívetek 
	elemek
	(2, 5 mp)
	valószínűleg; véletlenre vár vétlen,
	zengő érctorokkal és vicsorgó pofával
	az újkori tájképablak árbocainkra és 
	kókuszligetes zátonyokra pokol-menetben 
	eléállsz
	(2, 5 mp)
	tán; kollaborál az új vad 
	azzal mit még csak ő érez 
	hogy egykoron keletkezik
	s a két kicsi sosem tud 
	a négyről
	(2,5 mp)
	lehetséges; letarol mindent 
	és fölszippantja magamagát 
	hiányát hagyva ott mindennek 
	a kavalkád káoszát
	(2, 5 mp)
	esetleg; táncraperdülnek örökkön 
	mivégből és mivolta nem tudod 
	és próbálnak mások is
	ám nekik csak roppanás mi nekik ropás 
	és mosoly
	(2, 5 mp)
	hátha,: keményen meglop 
	a jövevény a
	fene a fedélbe
	mely fedezi és egy finom hang
	úgy megijeszt ellopja szabad időnk és

	csak róla beszélünk alig találunk szót 
	mimagunkra többé
	(2, 5 mp)
	feltehetően,: majd valami rendszerbe próbálnánk 
	tenni mi onnan kilép hogy tudjuk egyáltalán
	mi van
	birkóznának az elődideák az előnyideákkal
	(2, 5 mp)
	feltehetőleg; az egész teremkedés fittyet hány 
	az összes oktalanoknak és csak árt
	ha megszólalsz veszett erősen 
	reménylem
	(2, 5 mp)
	netalán; csak zsilipnyitó ihol 
	kérdelek
		belőled mi 
		nyitható meg
	(2, 5 mp) 
	netalántán; meg fog szólalni s követi valahol
	mindig béna hallgatás mert szava még ijedség
	(2, 5 mp)
	valószínűen; mindannyian felfrissülünk
	valami egészen újtól hiszen ott lesz 
	a bélyeg a fülén ez tanújel
	és mi juhok felismerjük a juhot 
	(2, 5 mp)
	lehet,: azt hiszik nem történt semmi 
	és elmentek mellettük ti is
	kedvetlen hálójában
	a hiábavalóságnak 
	eredménytelen

	(2, 5 mp)
	valószinüsithetőleg; újra megjelenik újra megjelenik 
	és csak újra s újra ezt felfogni így tudod
	és visszatér aminek vagy helyét nem ismered csak idejét vagy csak
		hoppon állsz ott felesleg’ várva
	(2, 5 mp)
	netántán:, ő a gyóntató?
	aki a sorssávok keresztpontjain találkozik és 
	csak ilyennel léphetsz át egy másikra
	(2, 5 mp)
	valószinüsithetően; vele szövetséget lehet majd kötni
	holott ne lenne a jósra többé szükség 
	és megtudhassuk mi a végső mozgató
	(2, 5 mp)
	netán,: csak azt nem akarják hogy örökkétig
	latrok közé legyen téve s jöjjön le
	válva hü kísérőktől menetoszloppá horditó
	gyilkoló fordított természetté mi mindent 
	kölcsönadni tud csupán
	(2, 5 mp)
	Kitárul a horizont és egy van 
	aki érti
	küldött fentről 
	miközülünk
	ő 
	örökítse meg
	a teremtés átalakulását
	(4 mp)

Sz:	Ki
	mondja hát
	az eddig fellelt legnagyobb igazságot
	hogy
	van minden.
	(4 mp)
E:	Addig bámulni míg azzá válni avagy
	míg lehet – nemlehet
	a játszmakihagyó győzelem
	vesztése ha álságba fogan
	a látszás uralmaként
Sz:	Magad teszed mi ellen kélsz
	feleded
E:	Megkötve hiszem szavad magam is
	pusztán végigmegyek mit mondtál
	a végső építő kövekig
	biztosan
	mert ez a nehéz és nem a varázslás
Sz:	Halljuk hát
E:	Azt gondolom az időben folyosót nyitok
	vissza mely előre indokol
	és megvalósíttatni neked tiszted
	szakálas ...
	(2 mp) 
	hehe...

	tudósaid és bölcs filozófus akadémusaid
	majd jönnek kézdörzsölve hajbókoló kacsintással hogy persze hát
		persze, azt azt ne mi ne tudnánk nagyúr megcsinálni hisz alkotók
		vagyunk mi vagy mi nem csinálunk egy gépet
Sz:	Mit egy gépet tán kettőt
E:	bérüket megfizesd és szállítsd le a kért
		csavarokat meg mifenéket
	meglátod megcsinálják ha akarod zöldre 
		az időben utazó röpítő gépet
	és az Isten is megcsodálja kezét csípőre 
		téve az ugattatni is tudó gépet 
	beleül egy ember, hogy próbaképp megnézze
		tegnap a táncot hol vétette el az 
	zal a kivánatos vonzó nővel aki másé lett 
		a tegnap holnapjától unos untalan
	és ha intézhető hogy a botor lépés be ne 
		következzék s botoré legyen az élvtárgy
	akkor már minden jó és minden működik
H:	Ha jól értem vissza akarsz menni
	az elágazási pontig a primordiális egészbe
	ahol a telepata és a fecsegő még egy
E:	Pontosan így van
	a dolgokat érted
B:	Érti érti érti veszélyes ember
H:	(önmagára mutat)
	Ki – az??
B:	(a feltett kérdést ugy fogja fel, gúnyból, hogy a kézmutatás nem H-ra,
	hanem B-re állt)
	Hát én – a csuhás a gyóntató ördögfüzérű
	papod ki kereszted fogja a szent inkvizíció
	tisztító karjainál

M:	Amit szól
	(H felé néz)
	így igaz tehát a helyes oldalon állsz
B:	Pedig ki hinné
	igaz is lehet
M:	én képviselem az érdekeid
H:	Azt hiszem nem kértem sohase diplomáciát
M:	magad sem tudod mire tartasz igényt
	és a szívednek mi fáj...
B:	... pedig nagyon fáj mi tud-
	juk igen nehezek az érzékek
	irracionálisak midőn reálisan létezők
	ezért az emberben az emberit tartom
	a legveszélyesebbnek
M:	Csak arról beszél amit maga is megél
	ha kettősen is
	minekokán amellett foglal állást, hogy a hittől 
		elcsaló mi érzéki és nem kanonizált le
		minden saját kiszögelléssel
	mégsem akar őseredetihez jutni le az elágazáshoz
		mert szembeállás ez a Teremtéssel, s a klérus
		tiltja e pogányságot
B:	Szegény én
H:	De önálló véleményed van-é 
	diplomata vagy
	pusztáncsak a reprezentáció reprezentálása 
	a képviselő útja
	(3 mp)
M:	A genezissel fordulni szembe nem szabad ez a fény
		sáv melyről letérni nem szokás kik igazulnak
	(3 mp)

Sz:	Hát ennyi.
	szép arcokkal vagyok körülvéve
	szavam sem volna egy szabad hogy legyen hiszen nem mondhatom,
		hogy forradalmi a hangulat nunciusok és ispotályos dip-
		lomata miniszterek
	mindazonáltal engem aggaszt ez a jobbos egység elvész az újítás
		szele s bora izgulva szerettük volna meghallgatni a képviselő úr,		mi nyitó ötlettel állt volna elő és amíg ezen bánkódom kit vettek fel		a szűrők végleg ide, valami ennek kapcsán feldereng hogy a			képviselés az árnyék árnyéka csup’
	hát miért van?
B:	Ó, királyom a mondás
	hogy is van „csup’ ”
	(a „csup’ ” szót gúnnyal ismétli)
	amilyen az eszkimó olyan a fóka vagy hogy...
	(jót nevet)
	(3-4 mp)
V:	Én az hiszem nagyuram utaztatni kellene ezeket a gondolatolvasó
		széllovasokat bár a hatókörükkel és a szállítási viszo-
		nyokkal most tisztában nem vagyok
	ők hogyhogy látják az országban már megbocsáss mi temérdek a ke-
		serv és a kin mennyi az elv és mi sok ki nyal hát nem fog
		az ilyenektől kelleni nekik semmi
B:	Még akkor sem etyepetye ha a legnagyobbunk vagy legszentebbünk
	vagy alul talán legjobbunkat mi nekünk kedves adjuk át
	arany tálcán
	például ideánk hogy gazdag leszek vagy a szeretet arra is mondják
		ám hogy mi nagy nem is szólva a sikerességről avagy profiz-
		musról
	de én aki csak állok állok szembe
		teg csak nézek minek kell nekik
		akármi is

	körülvesznek engem a válaszhatóságok és a hat 
		óságok nekem van mit lépjek erre 
		várok és szemem hogy lehunyjam
		ne is lássak semmit menés közbe’ 
	és ha ebből a kalitkából ha kilépek
		legális csak egy maradhat visszamenni 
		hogy vágyhassam még ezeket
	ők azonban másutt kiléptek s valami Elszakadt 
		nem találják a képeket és idolokat 
		hullámok helyett heggeket kaptak és
		két hülye jóst
	mennyire más az a világocska ha az elmélkedő
		jól mondta hogy szerelmes a nyolc a zöldbe 
		és érték a vicc megköszönik a titkokat és 
		ahogy itt hazudgatok
	hát én mit válasszak
			mindig olyanokat kérdezünk ki szintén kevés
						    vagy ha nem ki akkor mi
	(széttárja tanácstalanságot mutatva karjait!)
	mi??
	(szétmutat az emberekre, a nézőkre is:)
	mi?
	ki? 
	(„takarodj”-ot mutatva!)
	ki!!
	(3 mp)
	oda, ahol Elszakadt?
	magam kérdezzem válaszmaszturbációra? 
	a hely hol van
	egy este ha jól emléxem az életem ünnepély volt:
	És felfegyverkeztem az igazság ellen
	igaz iszonyodom minden mesterségtől 
	nem terhel le a természet se a szellem

	kilépek a királyiság szerepéből 
	megtalálni melyik állatot imádjam
	a népnek ott miért is hagytam törvényeket 
	hogy a házmester is leköpjön és hányjak 
	palástot hagyok vissza s egy történetet

	felkeltek egy forradalmat mely romba dönt 
	felkeltek balga népies veszélyeket 
	körülvevőimnek parancsokat osztok 
	körülvevőimnek lángoló kincseket
	más élet is van kérdezik és mondják mind 
	más élet is más szentek több pénz és borok 
	lefogatom mert jobban fél kint mint magam 
	lefogatom
	magam 
	ígyhátképp a két félív összeér 
H:	Ennyit ér teremteni.
B:	Az egészben az gyönge, hogy a szerkezetből 
	csak kérdés fakad és jó vagy ha
	sok tarsolyodban megannyi a kérdés 
	mit becsültetnek, a mens terepén 
	amiképpen a pénzt a gazdaságban
	nagy kár ez
	s nem káröröm vicce ha
	(E felé fordul) (2 mp) 
	végigmész a másik úton hogy 
	teremteni
	hol a válasz a fő
	és eljutni hozzá nehéz
	(az első szó amit ki fog ejteni, nyomatékosított) 
	ez persze a nehezebb féle teremtés
	(6 mp)
	ami
	(2, 5 mp)
	tény 
	(2 mp)
	végiggondolandó, hogy végeredményük 
	elég hasonló
	és a két 
	(2 mp)
	hát igen 
	(1 mp)
	halmaz igeniscsak át-átbukik 
	a másikba
	(5 mp)
	az ilyen még jó mert egymást erősítik 
	lehetne másképp is ahogy mi 
	szenvedjük meg
	kik az átkapcsolódási pontokat metszeni meg 
	szeretnénk
	és visszanyújtjuk karunk a mássá lett létező 
	felé
	(mert nem ott áll hol mi s másfelől is jött 
	maga pedig különböző)
	lágy ujjakkal avagy ököllel 
	feleletet kapni
	beteges-é vagy kicsattanó egészség 
	ha a másik kívánunk lenni
	és csak hallga
	kérdésközpontú színes világ ez 
	mily csalfa
	a válasz meg nem adható tartalommal 
	kimondható általánosítás 
	semmitmondó üres
	(2 mp)
	képkeret 
	(3 mp)
	többnyire
	(1 mp)
	a másik bőrének irigylése
	(1 mp)
	bolondság
	(7 mp)
E:	Talán
B:	Talán, talán, lelkedben a Barlang megért-e már?? Unom
	hogy nincsenek meg a kompakt válaszok
	hát erről beszélek
	nem érted
E:	Miket szóltál – lavinaindító
	és úgy érzem magam mint
	középszerű udvari, hát mi is
	(1, 5 mp)
	alkalmazott 
	egy gyilkos kinek hatalma van 
	a másik fölött
	amaz a tehetség és emez is tudója
	ennek
	és bólogat becsapón s kinyírja mócártot
	pedig érti érti és érti
	(2,5 mp) (személyesebb hangszínnel folytatja; most feléje is fordul) 
	de egyvalami elmevetésedben rém gyanús 
	recepciópatakjaidban föld áramlik
	a többit megfogalmazni közhelybanán ezért
	előbb azonosítom a fogalmakat
	hiszen hazudok, hazudok, érti?!
	(2 mp)
	a recepcióban maga az anyag nyilatkozik meg
	ha meghiszed

	és ha a megfelelő recepció mű ellenében nem valósulhat meg,
		realizálódhatik-e frontján...egy gondolatnak?
B:	merthogy a gondolat egy mű...
E:	... előbbijeidben
B:	ügyes csapdavetés hogy elkerülöm-e a gusztus
	a gusztusom
	normáiba esést
	valóban. A tárgyat jól nem mértem föl
	pusztán csak fölvetés aligha jobb a lenézett
	kérdésnél
	de a kesztyűt fölveszem mindegy ki is dobta
	és megpróbálom önállósítanom
	a receptivitást önmagam ellenében
E:	ki vagy
	ekkor
B:	Csalfa erő indulat és tett között
	fokozatok ahogy a dadogós
	beszél in dulat érzé kenysé gigény kérdé;
	öt lett aka – raccán dék tett
	(4 mp)
E:	Elég jó bár történetünkben történetietlen
	és mint ilyen elégtelen
	mert azt hitted, a felismerésed a felismerés és a felismerés megis-
		merés és eme megismerés az eidosz föllelése magad
	ki azt hitted száz hamuba sült pogácsa van a zsebedben
B:	(sir kb. 60-80 mp-ig)
E:	A válasz-világot kihívandó...
	(2 mp)
	neked volt igazad

(ettől kezdve, amíg másként nem jelöljük, két dialógus hallható a 2 pártól egyszerre. Az előbbi E – B páros a szín egyik oldalán álljon, a H-V páros pedig a másik póluson)

B:	(tovább sír, halkabban,	V:	Azon tűnődöm átmehettem- e	
	ezalatt):		én abba a másik világba	
E:	A léted tisztelem		(2 mp)	
	magam ennyire sose		persze ezexerint nem	
	éltem		(1.5 mp)	
	a játék mindig elma-		világos, hogy akkor nem két	
	radt – és egyszer		világ adott hanem három	
	egyszer volt egy barát -		legalább	
	nőm, ki elhagyott,	H:	Egy se.	
	ezt mondta nem kell	V:	Csak a felejtés és	
	neki olyan kitől nem		hát tudod ha előtte rohansz s nem	
	várható nem várt			érhet utol	
	reakció	H:	Egyirányú gondolkodás rétegeltsége	
	(5 mp)			szinte semmi bár	
	(majd motyogva):			Az tény, hogy tagolni fölösleges	
	sosem mertem fölvál-	V:	Mindíg más és más	
	lalni a vadságot		új helyek és szentek	
	pedig kellett kellett	H:	új vizek és terek, mit terek, mező-	
	kellett			földek csupán, ennyi összesen	
	(2 mp)	V:	Én erre rászoktam az életemmé	
	Hogy honnan		lett s úgy vetem magam rá egy	
	(1 mp)		új értékes tájra mint 	
	azt nem tudom, de		vadállat étkére	
	éreztem	H:	Pusztá-	
	(majd a következő szót magyarázó stílusban)		n	
	 é – rez – tem		arról van szó, hogy kieresztettél	
	hogy			s mint olyan	
	(elbizonytalanodik) (4 mp)		minél máshovább jutsz	
	mit is		annál gyöngébben	
	(3 mp)		(1.5 mp)	

	hogy felejt az ember		azért nyugtalan se légy	
	hogyan is van az a vicc		ott még nem tartasz hogy	
	mit felejt el egy öreg-		gúnyolni lehetne téged	
	ember először	V:	Hahogy beszélsz belőled	
	először is persze a neveket		a hideg szél fuvall	
	(3 mp)		s magamat futonc nyikhajnak	
	Aztán		érzem csupán	
	(2 mp)	H:	Semmi másról nincs	
	a számokat		szó	
	(2 mp)		csak arról,	
	aztán a ...		hogy egy egyszerű bárdolatlan 	
	és itt kell nevetni, haha			program hajt téged	
	szóval hol is hol is tartot-		hogy mindig máshová menj	
	Tunk		az elviselhetetlen okán	
	franc emléxik		Nos azt javaslom zárd ki	
	vagy hogy is mondja a	V:	És akkor ki leszek	
	Nagymester	H:	Ki leszek mi leszek felesleges	
	(fennköltté teszi, kicsit gúnyosan a hangját, így idéztek a XIX. szd. hülyéi, e hangszínnel)		kérdések csupán	
	„... de itthon ez itt a közjáték; ez		követei az útnak	
	jólnevelten vet föl pusztán	V:	Az út is fölösleges maga	
	habkönnyű kérdéseket; ebben a		még ha én magam le is horgonyzom	
	jólnevelt kisvárosban, hol jól-	H:	Meghiheted	
	nevelt senkik szelik át a teret		puszta lejtő	
	semmitmondóan; itt a	V:	S fennlenni azt jelenti	
	köhhentésüket is áhitattal jegyzi		ott állni hol látni lehet?	
	fel a krónika... ohh az én	H:	a piramisnak egy a csúcs	
	regényeim... nem éppen	V:	hogy nem unod el magad	
	világrengetőek...”		nem értem	
	(4 mp)	H:	Hallottál- e olyaskit, ki a másik	
				világból honnan visszatérni nem	
				szokás visszajött s lelke	
			isteni békével volt teli	
		V:	a vándorlat baj gyümölcse hát	
		H:	Tudod te is láthatod	
			(4 mp)	
			és ha igy jársz beláthatod	

	még most sem tudom		egyszer	
	hol		átveszi a kormányt az a pont	
	tartottunk várjunk			melyről mélyebbre szállni	
	csak aha			már nem lehet	
	persze, az aki azért		tovább kérdezni értelmetlen	
	lépett le mert nem	V:	Minden idejut?	
	várhatott		(7 mp)	
	tőlem nemvárt reakci-		Minden idejut	
	ókat, haha ...		(4.5 mp)	
	igaza volt		dehát akkor ez mi ha nem	
	én is otthagytam volna		maga a	
	Magamat		(5 mp)	
	a kis cafra, de mennyire!		es ne fussak	
	bár		a bölcsesség hova visz hát	
	ha még több			hova vinne hát	
	érzi, hogy egykor majd		két milyen rossz lehetőség	
	egy kapcsolatom oly nagy		most már kétlem amazoknak	
	lészen		odakinn a normalisságát hogy	
	azt mondja majd egy			ez kell nekik	
	lány hogy	H:	Az ő fejükben megvan minden	
	azért hagy el mert nem méltó	V:	s látod mégis lépnek	
		arra, nem tartja magát mél-		igazad hát nem lehet	
		tónak arra, hogy engem 	H:	Csak így tudsz gondolkodni, a	
		szerethessen, s ha az a kis			pályáraállítottság maga ez	
		csaj ezt érzi, hogy majd évek	V:	a srófjait az ember miképp	
		múltán íly pozícióra jutok –			állíthatja át?	
	végigkísér mégis az úton	H:	Pedig már hallanod kellett	
	(2 mp)			sok helyütt megfordultál	
	(fakó, színtelen hangon a	V:	Elképzelésed az nem megvaló-	
	következő 6 szót):			sítás ki lép a dilemma elől	
	de nem volt ilyen egy se’	H:	A választást meg kell lépned	
	(1 mp)			egyértelmű ez	
	mind visszament a lacipecsenyéjéhez			

	(3 mp)	V:	Meglógnom nem szabad	
	Szóval igen, most már biztos		milyen undorító ez egy-	
		mit akartam mondani dani			maga	
	azt hogy mily jó hogy mindenki	H:	Voltaképpen egyazon dolog-	
		milyen más				ról beszélünk, a Hely	
	hogy annyiféle a teremtett				szeretéséről	
	teremkedő	V:	A megfejtés a megfejtés az mi	
	és hogy annyi mindent meghihet			az volt ha te benne vagy	
B:	Csak rá ne kapjon mire rászok-			egyál	
		hatik és függőjévé válik		talán	
	az esztétikai kéjnek ahogy még	H:	(most neveti el magát először és utoljára)	
		a csiga seggébe is benéz mint		Már rég tudnod kéne de te	
		inyenc mágus és anatómus mumus			csak mész csak mégy	
	szinte undorító ha valaki	V:	(eddigi testhelyzetét – 	
	kéjelkedik és kéjelődik abban		bármi lett légyen is az – 	
		Amit a másik teremtett mert		ebben az utolsó dialógusban	
	teremkedhetnékje támadt		megváltoztatja, de a beszélgetés	
E:	A „szinte” mit jelent		holtpontra jutván elhallgat,	
	Hahaaa		Elhallgatnak).	
	Nemrossz			
B:	Hát persze de mit moderáljam			
		én is ha te is			
	Irigyelted a vadakat akiknek			
		reakcióik radikálisabban realizálodtak			
	(2 mp)			
	Szerettük volna azt hiszem ennyi az egész			
	Kicsit élőbben élni nagyobb be -			
		kezdésekkel és testfelszínnel élni meg az életet			
	Mélyebben			

E:	Ahogy a vad falja föl
	a másikat
	mert az ő szintjén a legtöbbet nyújtja a fölfaltnak, azt, hogy amaz
		az ő léte
	(2 mp)
	dögletes boldogság
	dehát igen ez az ne kerüljük ki erről szól az ügy a teljesebb
	jegyében 
B:	Úgy érzem mint aki megereszkedett ki nem köti már ki mindenütt
		előfeltételeit
E:	... s megszülte végre lelkét
B:	... mely életre kap
	a cudar
	a test s
	szellem között
E:	S hogy nevetjük már a teljesebbségre törő igényt
	mily kamasz tavasz
	(B-t utánozva, azzal szimpatizálva, teátrálisan, kedvesen geszti-
	kulálva):
	csup’
B:	(most először neveti el magát a más viccén)
	és persze eszembe is jutott ne haragudjál rám
		hogy mennyire lerágott konc
	mit mint mondtad már
	felfalunk
	(2 mp)
E:	Hagyjuk abba?
B:	Melyikőnk meri
E:	Soxor nem tudom öreg
	van-é ránk szükség
	egyáltalán

	vagy mint ekvilibrista
	ki azt képzeli a parkett vonalán egyenez csupán
	szollipszistaként
	azt hiszem kedvemrevaló
	e rossz világ
B:	Hogy álmodta-e valaki a teremtésbe a kellt
	a fene emléxik már
E:	(jóízűen elneveti magát e szemtelenségen)
B:	... vagy csak belekelt
	(1 mp)
E:	(szimpatizáló hangnemmel – mostmár érezhető rajta, hogy nem
	riválisként kezeli a másikat, hanem barátként, barátképp)
	ezt a rohadtat sosem tudom hierarchizálni
	mert eredendően
	az lenne, hogy a kellés alárendeltje az oknak, amié a hatás az idea
		és a forma, amiké a mozgás a mennyiség az érvény a mi-
		nőség s az érték, amelyeké peniglen az igazság, amié a tör-
		vény, ami után a relációk jönnek s csak ekkor
	a kellés
	de a fura alak ki-kiugrik s megelőzi rendurait 
	(3 mp)
B:	Meddig?
E:	(sóhajtva – kicsit heherészősen – elneveti magát)
	Kösz
B:	Szóval?
	Melyiket?
E:	Hogy a teremtettségek soxínű heteragenitásának örüljünk-e
		inkább avagy
	a vágyakat
	tartani kordában inkább
	(4 mp)
	kész őrülés

B:	elmosódik ekkor a képzelt
	s a valós
	közti határ
	előnyével persze annak
	hogy még mindig kérdezheted
	a manipulálás honnan jött
	persze gyenge
	vigasz az ha már csak az marad hogy kérdezhetsz még egy jó kortyot
E:	És más semmi sem.
	(Ez a beszélgetés is megfeneklik, kb. 8-9 mp csönd.
	A rendező dirigálhatja a 4 figurát, hogy bizonyos átrendeződéseikkel,
	helyváltoztatásaikkal, a mandala milyen formációit vegyék fel 
	egymáshoz képest – járogatás, „vergehen” beszéd helyett).
	(t = x mp)
M:	Amit viszont nem tudtunk meg
	hogy mitől szereti a lét
	(gúnyosan meghajol, szalutál egy azonosítatlan lény felé, de 
	mindebből is kitűnik, hogy produkálja magát B előtt).
	kezicsókolom postásbácsi
	(1 mp)
	a heterogenitást
	(2, 5 mp)
	mert úgy tűnik
	(2 mp)
	logikusabb lenne az egyöntetűség de
	legalább is elementárisabb
	ha mást nem
	megtudnunk nyalt-e be valaki valakinek
B:	valakibe

M:	(odaszimpatizáló nevetéssel)
	Igen igen egy jó benyalás
	a heterogenitás
	(1,5 mp)
B:	Geni táliám
	zseni vagy iá iá iá
E:	Azért ebben van valami hogy
	megtudjuk okát
	és akkor a mi kérdésünkre is több a válasz
	(2 mp)
V:	... hogy mitől van a nehezkedés
	(M és V összenéznek, egymás felé kezdenek menni)
M:	Nagyon jó lovas vasutas repülő, szerető
	csak az a baj hogy pont azt kérdezi mely
	baj az egész lényét bebéklyózza és páncélos csatokkal fogja fojtón	
	ha pedig
	ide juthatott szépszerével nem szedte
	kár érte
	(fitymálóan int)
	Isten veled sofőrember
V:	Adni tudsz-e valamit?
M:	Az utolsó amit megtehetünk hogy
	integetünk 
	(odaér hozzá, csábosan néz rá közvetlen közelről, majd megfogja
	annak állát)
	egymásnak
	(„viccelődve” felpattintja begörbített mutatóujjával annak állát)

Sz:	Ez jó. Erről még nem beszéltek. Ámde erre
	a válasz, erre a két dologra
	mi lehet
	megtudnunk
	(2 mp)
	tudjátok
	(2 mp)
	mi!
B:	Hogy ilyen mélyre lenne elásva
	a kutya és a
	csatabárd
	mely mint egy jatagán
	vágta miszlikbe iszkiribe de izibe
	őt
	s csak főtt a terv mint jobb csülök
	mi balesetet kerülni ki nem kérdez vissza
	(1, 5 mp)
	nem hiszem
	Az eltérés nem oly régi a vicc és a telepátia közt
E:	Hadd legyek ellenkező nagykirály
	ha az áll fenn miről szólsz akkor a két világ közti tagadás oly tetemes
	feltehető, hogy ha az egyik pólus azt mondja én vagyok
	a másik nincs
	ezesetben nem is érintkezhetnének képviselőik
	anyagian
	(1, 5 mp)
	mivel azonban
	ezek
	(2 mp)

	ITT VANNAK
	az eltérés ideje* nem az azóta való
	és csak élőlényi a deviáció
Sz:	Legyen neked igazad még könnyebb is de ha már felötlött rá mit
		válaszolnál hogy mitől van különbözőség
E:	A különbözőséget csak mi látjuk különbözőségnek
	pusztán praktikai penitencia
B:	(kezét színpadiasan a szája elé teszi, súgást jelez, kissé le is
	hajol; mindezt a comedia dell’ arte stílusában)
	penicillines péniszpöc
	(1, 5 mp)
	pálpusztaival
E:	és nem mondanám mégsem hogy
	felfogás kérdése
	szerintem
	az áll fenn, hogy a fizikai világ egyes porcikájában inkább
	anyagi hol inkább az anyag sűrűsödik s dominál míg másutt
		épp ellenkezőleg
	hullámtermészetű, és itt az anyag ritkább
Sz:	Túlsúlyrajutások mint besűrűsödések
	olyan ez mint valami pép főzése
E:	És ki tudja különb-e
	s a gondolkodás eleve egy előre kitaposott
	pályarendszer amit még nem futottunk be és ha majdan be is futnánk
		is kiderülne
	(H felé fordul)
	hogy semmi értelme

______________
* lasting; Zeitraum

	hogy amiről mi azt látjuk különbözőség
	az egy másik dimenziórendszerben pusztáncsak egy bálna bordája 
		egy fénytenger partjára vetve amikor épp ráürít egy fölötte
		ellebegő gömbalakú szomorú lény
	valahol
	a manipuláció fokai 
	beláthatatlanok
	azt hiszem
Sz:	Egy képzetes dimenziót vetsz fel mely 
	szellemi és anyagi egyúttal
	de nem tudom egysíkú-e ez a vonulat, ez a kiterjedés
	és milyen
E:	Hogy rend van-e hogy csapott-e szét valaki
	valaha is
	és kik között, nem tudom
Sz:	Ahogy beszélsz az tűnik ki
	elég nagy az univerzum ahhoz, hogy
	egyhelyütt rend legyen egyöntetűséggel
	míg másutt káosz heterogenitással
	avagy ezen különbözőség renddel jár
	vagy épp ellenkezőleg, a káosz homogenitással
E:	A perspektíva (törvényei) arányaiban
	mindig előkerül
	és itt is csak nézőpont kérdése jó király
Sz:	Ugyanaz a különbözőség
	(nevet)
	persze fentről semmi, de alulról sem látszik a fenneni differencia
V:	Már ha szabad magamnak közbe-közbe
	szólnom
	hogy
	ha jól értem magukat akkor

	a különbözőséget úgy fogják fel, mint útjelzőket, melyekre 
		rá lettünk
	idomítva hogy mittudomén te most mehecc erre te meg öreg 
		arra, dönthetsz és még azt is hiheted, hogy látod teremtmény 
		mily tág is a világ
	(E-höz fordul)
		aztán meg itt van ez a pályarendszer hasonlata a fene essék 
		bele hogy mondjuk sínek vannak előttünk aztán meg ezek a sínek		egyszercsak bemennek már éppen akkor amikor kezdene 
		jól jó lenni minden és kiderül, hogy valami sínbakkal fejelődik 
		be aztán meg csak ott maradunk az erdőben
	Valahogy olyan ez, mint amikor beszorzok valamit egy számmal
		majd ugyanevvel elosztom aztán örülök hogy jé, pont ez az
H:	Ez az.
V:	Ha pedig ez igy van
	minek leélni
	ezt az egészet
H:	Majdnem igy van
V:	Mert lehet, hogy az egész hóbelevanc értelme az, hogy a kultúránk
	legyártson egyszer egy selejt bikacsököt ami jelzés egy távoli
		rendszerben
	valahol
	ámde valamit akkor nem értek
	(H-hoz fordul)
	és ez az hogy
	maga miért él?
	(5 mp)
H:	Heveslelkű barátom
	abban igaza van
	hogy látszólag az egyetlen szabad csapás ha kiszáll az ember a
		partiból

	ámde bepalizni a törvényeket
	és túlélni őket
	magasabb
B:	Nagy színészet
H:	Nehogy azt higgyük.
	Visszajön az ára a nagy biztonság érzetével
	ahogy belül kacaghatunk
	a marionetteken
	körülöttünk
H:	Ezért nem hullás
H:	Kedvesem jó utat
	sokat tud.
M:	(hátraveti fejét, haját hátrasimítja, mint amikor valaki
	hajat mos, de nagyon nőiesen, szinte sexyn, Evvel a 
	mozdulattal azt kell bemutatni tudni, hogy miképp 
	válhat földi lénnyé égi)
	Urak urak azt kívánjátok csak
	elhitetni velem hogy mennyi a szín s mily pompa
	e kavalkád bennetek
	mennyi van belőlük
	választásaitok maguk az esszenciák
	én csak hadd választék belőletek. Ámde az igazat meg-
		vallva ez az egész puszta
	túlzás a
	világ nem oly heterogén mint amilyennek látszik
	lényegileg lappag minden más mögött az egyazon
	üzemanyag
	(5 mp)
E:	Arányok násza ez
B:	... ara ... nyom ... matszato ...
E:	(Értetlenné válik. Nem tudja, e közbeszólás B részéről
	M lenézésére utal-e, vagy arra vonatkozik, hogy E és B
	közé ékelődjék, álljon)

	(5 mp) 
	(torokköszörülése) 
	Ez egy olyan dolog
	(próbál intellektusával, ismeretkészletével dominálni 
	M előtt)
		hogy érezzük a világegyetemben a különböző anyagsűrű-
		ségeket és anyagi természetű egyéb más összevo-
		natokat, persze mindent más és más mértékben, de 
		olyan, amiről tudunk is, alig van köztük
	(M feléje fordul, kezdi a figyelmét E lekötni; tulajdonképp 
	maradéktalanul figyelme most kezd E felé orientálódni)
E:	Érezni ha egy távoli csillagon
	valamely kráter pereme beomlik
	vagyha mégsem ültettek, ott, el, valamit
	avagy az egyik helyen kiütött harag a másik helyen érezhető 
	tudni lehet ilyenről hallhatni már
	a kérdés mindössze
	sen
	annyi amennyire nem ismert az aspektus és 
	a perspektíva
	hogy meglehet, az, hogy mi itt ketten most perlekedünk 
		az egy másik nézőpontból egy teraszalmafa egyik 
		termésének a lepottyanása vagy egy felszálló bu-
		borék valahol egy erjesztő hordó fenekén de meg-
		lehet az is, hogy valami antennaféle csuszamlós 
		és cseppfolyós kékes-barna neonszínű test felsze-
		relése valamely bolygón egy gömbalakú házszerűség 
		tetejére
	a fizikai perspektívapont persze penetráns egy prob-
		léma mert összeállítanod a koordinátákat csak 
		egymás függvényében lehet s kezdetnek nem
	adott az arkhimédeszi pont

	mindegyik mozog egymáshoz képest mivel nemcsak a hol
		fontos, hanem a mikor és a melyik is
Sz:	Ez azt jelenti, hogy egyazon helyen több világ
	is lehet...
H:	(eddig ült passzíve, most feláll; arcán egyszerre két
	különböző érzelem látható: a leleplezettségé és a meg-
	döbbenésé, ám ez a megdöbbenés nem a leleplezettség
	következménye, hanem épp ellentéte a leleplezettségnek;
	valami olyan, amire azt mondanánk, hogy meglepődés.
	Látható, hogy az a sziklaszilárd trankvillitás, amely
	eddig jellemezte, elporladhat).
	(5-6 mp)
	Mi
V:	De beállítani nem lehet azt a Hol-t
	a jámbor
	(rámutat E-re)
	erről beszél 
E:	Pontosan
B:	Konvenció kérdése kötni önkényünk a három
	valamelyikéhez? S a kezdőpont a kiválasztottan mi
	az értékelés ekkor mi
H:	(olyan hangszinnel, amely egyszerre fenyegető és könyörgő
	is egyúttal)
	Ha szíveskedne
	(körülfordul Állva, de végül is blokkol E-nél, attól
	kérdez, annak szól)
	ura
	(2 mp) 
	ságod 
	(3 mp)
	megmagya 
	(1, 5 mp)
	rázni a dolgot

E:	Arról van szó szerintem, hogy az igazság miszerint 
	van minden
	sok dolgot von maga után s tulajdonképp ezen implikálások 
		világok maguk.
	A három tényező, a Hol, Mikor s Melyik olyan mint három 
		maga körül keringő égitest más és más nagysággal 
		sűrűséggel és távolsággal úgyhogy vidám egyszerű 
		dolog számítani ki miképp konstellálnak. De ez
		csak egy ábrázolás sematizálása az esetnek amit azért 
		mondok így ily egyszerűn, hogy én is értsem
V:	Ha jól értem akkor egy felszínen több világ is lehet és 
		közlekedni köztük nem lehetetlen
E:	Nemcsak lehetséges, hogy válogatni lehet a melyek kö-
		zött, de az is felvethető, hogy egy bolygó időszá-
		mításában vett 1529. évből, annak is a legyen 
		mondjuk C 5342 F X 9 valóságvariációjából ugrasz 
		az 1997-es év T 47CI varijába
Sz:	Azt mondja meg nekünk az egy felszínen 
	hogy így leegyszerűsítsük magunkat
	szóval a valóságnak egy időben és felszínen 
	(3mp)
	közlekednek is ezzel egymással?! 
E:	Meglehet van miközülünk egy
	ki tudja ezt
	(ezen két utolsó szó oly tónussal lett kiejtve, hogy nem egyértelmű, 
	hogy kérdő mondat-é avagy pedig kijelentő)
	és mélyen hallgat 
	titkot rejt
	rejtelmes retteneteset
V+E:	Az űzött rokon
E:	Hogy a lény nem fér helyén s ficorog 
	mint a sajtban a kukac

	ősidős
	az viszont nem hogy miért inkább eme költséges dolgot 
		választjuk ahelyett hogy ülnénk veszgeteg mi jóval 
		olcsóbb
	nem tudni
H:	Ha nyugton maradsz s vagy merev mint
	holtát színlelő pocok
	akkor megvalósulások miriádjainak eredője
	mint...
	...mint
	mint vízoszlopnyi föléd tornyosuló óceán tömege nehe-
		zedik rád s nyom lapit szét és élterőd az csak mi
		visz húz vonszol ki...
E:	...és ez az amikor azt mondják
	az ember unatkozik
Sz:	Figyelmes állapot figyelj
	etek
E:	Mert mit mondhatok ma még csak az
	unalomról
	szemben az undorral hol mindig van a
	dolgok közt egy* mit fokozottabban érzünk rotha-
		dottabbnak, itt ilyen kiemelt pozíciójú dolog
		nincs és...
	vagy épp ezért avagy ennek ellenére, a dolog nem
		érdekes, szóval lelki lerobbanás nem következik be
	csoda ez az első glancra hiszen nem a banánt
	unod hanem
	az Egészet
	(3 mp)
	s mégsem omlik bele az ember

______________
* Eins; one

H:	Pedig ezerszer
	(2 mp)
	nehezebb
E:	Ahaa pontosan
	majdnem pontosan
	téve hozzá ugyanis azt, hogy
	habár ezesetben is a minőség tűnik el azonban ez
	nem taszítja
	a személyt
	a nemlátásba
H:	Ára persze van mint szinte
	mindennek
	s ez a passzivitás mely a jelentkezett összes dologgal
		szembeni
E:	Ám a kvóta kicsiny szinte semmi ahhoz
	(bizalmasan H-hoz lép)
	hogy ennek révén
	(2 mp)
	ostobák nem leszünk
	nemdebár?
	A nekik
	(körbemutat, H tekintete ijedt)
	feltárandó persze az tehát miféle passzivitás az mely
		nem hagy legurulni a lejtőn s látók maradunk a hegy
		csúcsán?
	az
	(1, 5) 
	ilyen 
	(2 mp)
	passzivitás vagy micsuda
	tehetetlennek megítélt unalom valami halálosan
	aktívra épül?!
	(4, 5 mp)

	(H olyan arckifejezésű, amelyik az elképedt és a lelep-
	lezett között van)
	azt mindenesetre föltételesen már megkaptuk 
	hogy miért van az unalom hátterében
	az hogy elegünk van magából 
	az egész világból
	(H szemébe néz)
	képletes hasonlatából az óceánnal nos megkaptuk ez helyes is 
	ám itt több elágazási ponthoz is jutottunk
	ezek közül az a legfontosabb indóház azonban mire az van 
		pingálva hogy rendszerként áll elő maga a megészlelt 
		világ is és az is ki észleli
	s e két struktúra közt hasonlóság áll fenn 
	az ember...
B:	...nem is hinné
E:	Hogy aztán azért nem butul el az ilyen mert nincs egy 
		konkrét dolog amitől undorral fordulna el, hiszen 
		mindentől iszolyog s csak ennek következtében nem 
		zárol maga elől kellemetlen dolgot, avagy mert a
		fennebbi hasonlatosság él-e
	azt nem tudom
Sz:	Szavad ha jól veszem ki minél nagyobb a különbség a fel-
		fogó és a felfogott között
	a rendszerek volumenét és összetettségét illetően, annál 
		inkább van lehetőség egyfajta lelki retardációra, 
		melancholiára és fordítva, minél hasonlatosabb 
		kaliberűek annál biztosabban érzi magát emberünk 
	(1, 5 mp)
	mert nevezzük igy csak... hogy... „emberünk”
V:	És ki így érzi magát
	ül csak babérjain 
Sz:	A két rendszer hasonlóssága tehát az ami 
	az ő aktivitása

Sz+E:	és ez az amire „passzivitása” épül 
H:	Elég!
	(helyet avagy helyzetet vált)
	Puszta badar huncutság nincsen se eleje se vége miket össze 
		nem hordanak
V:	(tudálékosan jobb mutatóujját dorgálólag emelve fel: H-felé lépdel)
	a holtpontló vándor és a hasonló 
	szerkezetek
	mely a fűzfapoéta egység bizony biztosítja 
	aktívságát
	titkon 
B:	Brávó, idegen! 
E:	Jogi
	(1 mp)
	szempontból
	(1 mp, H felé)
	hadd tegyek fel uraságodnak egy kérdést
	megtehetem
	(ez az utolsó szó megint a kijelentő mód és a kérdőmód között van)
H:	Ha most itt
	(a többiek felé fordul)
	jogi kérdésről van szó ...
E:	...akkor nem mondja nekem ki hogy én
	mit fogtam akarni kérdezni, hanem bevárja szépen kér-
		deztem, mii?! Dehát jó, meglegyen
	szóval milyen egyszerre haladni át a világegyetem összes
		pontján? Ízlik?
	(7 mp)
H:	Látják hogy ez egy őrült látják hogy ez egy őrült hát
		nem hát nem az
	(16 mp; H leül, homlokát jobb tenyerébe téve fejét le-
	hajtja; a többiek M kivételével szép csöndben körbe-
	veszik: E – B – Sz – V)

M:	(a szín ellenkező pólusára vonul el, ott szerez egy kisebb hokkedlit, 
	arra ráül, tartása magábaroskadt, hangszíne sötét és tompa)
	Hogy mindig csak az ámítás 
	(8mp)
	és hogy én meg a varázslás 
	(6 mp)
	a valós hogy ellep
	a szem észre sem veszi 
	szó nem fogja
	meg nem érintheted a-karod 
	bármeddig is ér
	annyira kell az embernek valami – valaki 
	AZAKINEK
	megsúghatjuk a titkolt vágyat s beléképzelhetjük 
	pedig belül: szinte semmi
	(3 mp) 
	amit a legtöbb kihagy 
	(3 mp)
	az a horda
	vágyszádra kattanó kárvágó kaloda 
	mert
	(2 mp) 
	igen
	(2 mp)
	csak az erő mi önmagában hordozza maga ellenvektorát 
	rák-e a méhben nem tudom
B:	(otthagyja a többieket, odamegy M-hoz) 
	Milyen visszatartásról szólsz
M:	Mikről beszéltek nemes
	szép igazán kecses szavak ám fortélyos baja a dolognak 
		pusztáncsak annyi hogy megoldás
	nem lesz
	persze, ohh mily, ostobán mondok 
	(5 mp)
	hát 
	(2 mp) 
	azt tudom 
	(2 mp)
	azzal tisztában vagytok ti is, hogy megoldáskák vannak 
		és mindenkoR lesznek is dehát
	azt 
	(1 mp) 
	próbálom
	(3 mp)
	tudomásotokra hozni hogy elfogadható köztük
	az áfiumra nem leszen
	hiszen kiterjesztetek vonatkozásba hoztok és mérlegeltek 
		dolgokat
B:	...ahelyett hogy koncentrál...
M:	(közbevágva) Nem nem összpontosításról van itt szó 
	a vágyakat kell kordában tartani itt ... 
	az ötlet nem új nem is ... 
	(lemondóan legyint)
	ááááá
B:	(visszafordul a többiek irányába)
	Figyelitek?
	A fejébe vert szöget mint tudást kivette s fején találta 
	ott hol megcsókolja
	a Vágyó 
	(3-4 mp) 
	(visszafordul M felé) 
	de
	(2 mp)
	azért jó
	igen be 
	(E felé) 
		kell

	lát-
	(M-hoz vissza)
	ni mert a vak is láthatja hogy mederben kell jó
		zsilipek közt tartani a vágyakat különben
	elszabadultatnak
	némelyikük elvágtat s magamaga marad
	ám nem honában
	mások maradnak helyükben miközben
	már nem önmaguk
	bimbózva dagadnak s leválva szaporulnak buja dzsungellé
	önálló életté
	s ki vágyta-gondolta őket már nincs is többé
	az egész már csak képzelgés az önmagát képzelő gondolat
	és ezredévnyi az idő meg mégegyszer annyi míg először,
		jár erre valami utazó hogy beletévedjen ezen ős-erdőbe
	(3 mp)
	ohh nyomjeleket igy hagyni csaknem fölösleges
B:	E vészt miről szólsz
	kikerülni miképp lehet
	pótlásaink
	így vagy úgy de kiépültenek
	most a falakat rakni át
	mennyit és hol?
M:	Ahol kapir...
	(B- re néz)
	...keresgélni kell az az a toposz mely
	a manipulálhatóságra vonatkozik
	hogy ki vagy kik vezet avagy vezetnek az orránál fogva
		melyeket
B:	(hoz valahonnan egy széket, és M mellé ül)
	Ezeket a szinteket
	(E-re néz)
	és kapcsolódásaikat mindenfelé
	(4 mp)
	nos
	(3 mp) 
	bírod-é?
	Ezt még sajnos össze nem gyűjtötték raktárlistába, vele 
	nem rendelkezem
H+SZ:	Alaphiány. 
	(2 mp)
B:	(M-hoz):
	Az általad mondott kalodák s követelt kordák 
	(1 mp)
	igen 
	fontosak
	ha
	nincsenek
	(2 mp)
	elmosódik képzelt és meglevő közt a határ és ez csak
		manipulálja megkeveri az embert és
	bolonddá
	(5 mp)
	teszi
	(18 mp)
Sz:	(föláll, gondterhelten, hátratett kézzel járkál)
H:	Csáva
Sz:	(megáll, H-ra néz)
	Ha... itt... vagy
	(H nem reagál)
	(a többiek felé)
	az írt megtalálnunk sebesen kell
	(tapsol párat, hangját fölemeli, de nem teátrálisan)
	az udvarrendtartást kéretem és a haditanácsot!
	(a szereplők átrendeződnek; mindenki feláll, Sz leül
	egy hatalmas háttámlás székre, a többiek előtte)
	(8 mp) 

	Kellene hogy szóljak a Királynak a Királynéhoz de
	unom magam
	már nem érdekel a másik se
	a dialógus mit mondjon a monónak 
	beteg szamár
	bőr 
	hús
	szalámi
	prés 
	házunkban 
	hát
	hat 
	sajt...
B:	(közbevág) 
	...legyen a talpán, ha 
	(2 mp)
Sz:	présjelét ha lelé jelét e honban 
	hal álla fel nem koppan
	(B felé fordul)
	nehogy az orrára koppppincs
	mert ha csak hajtincse egy az nem sok is görbül, 
		akkor hopp
	(szemöldökét teátrálisan felvonja, jobb mutatóujjával 
	oktatólag int fölfelé)
B:	másszor
	hopp 
	(3 mp)
	tibi, ma neked 
	holnap mehetsz
	a 
	a híveddel 
	a jó hírekkel 
	szövetségbe forrandó 
	propagálnod mit akarsz
Sz:	A prés mely
	hal szőlő avagy sajt 
	nyomására szolgál
	t 
	most nem más mint mi minap megintcsak hangsúlyozánk a	pedagogizált húsprés
	(kihúzza magát, mint egy angolszász ügyész, kicsit német 
	filiszteresen)
	a tudós 
	társada
	lom
	hölgy eim és urrrrraim 
	ma is
	(mint mindenkoron) 
	kitart ama stabil, és
	(mindenkor – kéremszépen – stabilisnak is maradni tudó) meg 
	dönt
	he 
	tet 
	len
	nézetemellett miszerint
	az ellenség megsemmisítésének egyetlen tudományos módja a 
		már fölvázolt húsprés
	(kéremszépen) 
	merthogy! 
	pászirnyákoljuk be autoklávunkba a két autochton mobili-
		tásgondolakitta
	persze 
	hát
	az 
	emberekre 
	és a
	és a
	és ö ö ö hát ugye
	ezekrea ezekrea miszogyákra nevük mi is
	(a V felé fordul, kezével úgy hadonászik, ahogy azok
	gesztikulálnak, akik hirtelen elfelejtettek egy nevet,
	és már a nyelvükön van, csak..., csak...)
	nó hát a kardinális úr ha megmon...
V:	űrszéllova...
Sz:	Áááááázázz, űrszéllovas maskara bót az
	volt az az az űrszéllovas
	Szóval amellett rendithe...
	(állát megfogja egyik kezével, fejét töprengően kissé leszegi)
	... tranquillitásnak ma is meglészen az eredménye
	kéremszépen
	a húsprés a megoldás
	mert az urak is beláthatják – s nem kell ehhez természet -
		tudományos ismeret –, festették már önök is a
	kisdedóvótól kékkel és pirossalhogy mi jön ki
	ilyen egyszerű ez
	nosza hamar
	belerakjuk emberünk...
	(H felé néz, tesz őfelé – je – pár lépést
	H félve konstatálja annak fenyegető közeledtét)
	... meg persze ezt az űrszélmotorost
	fedő rájuk aztán ásó kapa nagyharang
	a többi a technika feladata mint mondtukvolt
M:	(Sz felé lép)
	Elnézést ó magiszteri nagyság
	gondolatát kétségbe hogy fogom
	hogy?
B:	Hogyne!!
M:	Hogyan?! Hogy ne? Ohhohohhhóóó, hógyisne!
	Még csak akkéne!
	(4 mp)
	(eltűnődve)
	De miről is kezdtem beszélni?! Hogyis volt?
B:	Gógyibolt
	(1, 5 mp)
	benneminden mesevolt
M:	Kérem
Sz:	Kérem... széééééépen!
M:	Ahh igen ééértem
B:	Dehogy magáért attól ne féljen félünk mi attól eléggé
		már zagyvát mit fog össze meg vissza
M:	Kérem én ...
	(Sz-ra pillant, kissé ijedten a tudós racionalitásától,
	érzékmentességétől, savatlan borsatlan voltától)
	(3 mp)
	kérem szépen én csak azt monda...
	...nám hogy
	megítélésem szerint
	(éreztessen M örömöt itt azt illetően, hogy ilyen szakkife-
	jezést tudott mondani a tudósnak)
	a vágytükör az egyetlen megoldás mit mi művészek mondtunk
		már megannyiszor
	úgy látszik; hasztalan
	(testhelyzetet vált, jókorát)
E:	Igen igen ez arra emlékeztet amikor egyszer valakivel arról
		vitatkoztunk, hogy vajh nem nagyobb hatásfokkal dolgo-
		zik-e a művészet egy tudományos kérdésben mint a tu-
		domány szóval feltárhat-e mondjuk egy festmény, ami
		persze nem művészet, tudható, szóval feltárhat-e
		mondjuk egy rabszolgákról való szoborcsoport egy pom-
		pás déli városban melynek múltja felmérhetetlen és
		ott él az emlék az életkorokon túl az emberekben 
	valahol
	igen, szóval feltárhat-e egy ilyen szobor többet a történet-
		tudomány eredményénél a rabszolgákról
	hiszen

	mint írta egykoron valaki egy műben több van mint mennyit
		beleszándékolt a jámbor megcsináló
	(4 mp)
	mert meglehet
	(3 mp) (feléje fordulnak kíváncsian) 
	de nem hiszem
	mert
	olyan ez mint amikor egy komolytalan darab egy szerep-
		lőjét kiragadjuk; a kifestőből
	ollóval kivágjuk majd 
	Életet! lehelünk belé s 
	kiderül
	benne mégiscsak annyi van mint mennyit csak beléírtak, 
		és ha nem vagy intelligencia és nagy kis hercegem 
		mégoly kevés is lehetsz egy lakáscserénél vagy ha a 
		szenesembert köll megrendelned vagy amennyiben a 
		rovar-terem őreként mert más munka nem akadt, át 
		kell verj egy számlaügyi eladót egy jó cél érde-
		kében két napig.
	Akkor elhiszem 
	akkor, ha 
	(2, 5 mp)
	ezt is megtudod
	de szerintem a csalódás, a kudarc rémes 
	magunk is össze
	omlanánk látván kis hősünk kit szívünk úgy megszeretett, 
		hogy drága gvinplenünk csak mily esetlen és bugris 
		abban, amit még pedig lenézett kollégánk is jóval 
		elfogadhatóbb érték mellett végez el
	hát ne áltasd magad 
	eredményed nem leszen
	mibe belebukik az álszent tudomány és a művészetnek is 
		eidosz és idol közti azt csak a bölcselet tette 

	éri fel
	ha 
	(1, 5 mp) 
	feléri 
	(1 mp)
	persze egyáltalán
	(2 mp) (Sz-hoz fordul, M-nek hátat fordít, hangszint vált) 
	Nagyúr! Dicső nagyúr! Ne feledd nem ír mi csak felszíni 
			kezelés
	a jelentem a dolgot, mint mondtam, megoldani nem lehet 
	vissza kell menni az évmilliókba
	egészen az elágazáspontig 
	ott lenni
	ott nyaralni
	ott strandolni és zátonyra nem futni
	megérteni a tó alatt mindeneket
	és ha van még kedv az előtervet bekövetkeztetni
	akkor
	(2, 5 mp)
	hagyjuk akkorra és az odakerülteknek
	(leül, V feláll).
V:	Eme utaztatással egyetértek az elgondolás remek kikap-
	csolja persze belőle a
	helyet
	olyat láttat barátom a dologba mely benne nincs, a helyzet
		ennél...
	...lássa be...
	sokkal kevesebb
	sajnos
	csak ön látja bele ezen komplikált dolgokat ennyit az ügy,
		meg kell, hogy mondjam, sajnos nem tud, pusztán ke-
		vesebb

	a probléma más és nem
	új 
	merthát van-e kiábrándítóbb mint végre elmenni a vágy
	földjére s kiderül az ott hogy minden mit beleképzelt 
	az ember legott csak egy díszlet maximum
	jóesetben 
	az egészcsak
	(lemondóan legyint, és hangszíne megvető) 
	eltévelyülés
B:	kapcsolódok az itteni elmefejtéshez elmevetéshez
	igen, ez kell nekik, a lemondatás
	hogy jusson el értékeikhez az hogy rossz ott lenni ahol
		nem kell és nem kell mindenütt ott lenni
	(2 mp)
	tudom
	(1, 5 mp)
	magam ellen is szólok hiszen mindenütt ott lenni és mindent
		megélni lenne jó ám most
	hazudok
	mert azt kell tegyem
	és ilyen mersz ritkán késztet 
	lemondatni a legnagyobb barbárság 
	mégis királyúr
	most az egyszer meg kell tennünk és akkor hátha vissza-
		fordulnak és utjukat affelé veszik mi ránk vészt
		nem hoz
	(2, 5 mp) 
	nem tudom
	(mindenki leül, Sz fel-alá kezd el járogatni, gondterhelten)
Sz:	Szép kis...
	Kis??
	helyzet ez
	mindegyik a másikba szeretne hullani, és állítható,

		igenishogy önként és nagy erővel kívánva szóval
		mindkét fél a másikba szeretne hullani úgy hogy
		közben pedig és ez is tény nemhogy nem szeretik
		egymást de éppen ellenkezőleg
H:	Erre jutottatok zavart eszetek!	
V, E és B hirtelen egymásfelé zuhanva eldűl úgy, hogy egymással
	szemben 120-120°-okat zárnak be, fejük befelé, lábaik kifelé
	mutatnak.
H:	A tárgyalások eredményre nem vezetnek e világban itt a 
		jó mindaz ami kiemeli hogy most ez: meglehet
V:	(felül, a nézőtér felé fordulva mondja):
	Az űrszéllovasok hozzáfogtak s két utolsó malom megsemmi-
		sítéséhez
B:	(szintén felül, V-felé fordulva, szinte annak szavába vágva):
	Megsemmisítésének az volt az oka-boka, hogy a hullámszerű-
		séget magokba
	szijjjják
E:	(felül, kinyitott tenyereire támaszkodik, ránéz H-ra és
	fexik is vissza)
	Ők is
	mint mi is
	holtpontra jutottak...
V:	...mert: pusztíták ám csak a malmokat
	mégsem lettek hullámtermészetűek
	sem határosak
	sem semmiben
	emberiek
	(H-ra néz)
	a tárgyalásnak
	(2 mp)
	értelme vész

M:	Azonban
	a dolgot minekis tagadnánk
	történt egyvalami nemvárt
	valami harcközi dolog mely
	mely
	nem mámor nem következménye dolgoknak azt hiszem 
	szóval beleszerettek az emberi életbe
	és
	tünetek ütöttek ki elméjükön 
	elterjedt
	elterjedt 
	és csak elterjedt
	lelkükben végre
	a hullámok lassan lassan beindultak 
	elterjed
	elterjedt az a nézet 
	beindultak beindultak
	a nézet a nézet elterjedt hogy
	ők maguk a 
	ők a
	malmok
	és nem ők
	és nem ők pusztítják a malmokat 
	(4 mp)
	hanem 
	(1 mp) 
	a sors 
	(2, 5 mp)
	űrszéllovasok alakjában 
	alakjában
	alakjában

E:	A kérdés átterjedt másra is másra is
	megérintette a filozófusi had tompa elméjét s magát a 
		szerető egyszerű
	szívek bátor birtokán belülre belopta 
	a kérdés
	akkormár maguknak az lett 
	léteznek-e az űrszéllovasok
	(5 mp)
	nem lehetett
	(2 mp)
	többé 
	(1 mp) 
	tudni már
	s telepatalények nem őrültek-e meg avagy 
	nem estek-e valami
	vallási fanatizmusba
	(ha ült, feláll, ha állt, leül; az egész 9 mp) 
	az
	(1,5 mp)
	emberek letargiába estek
	tudni való, mit nem értenek milyenek is 
	azok a lények akikké válni szerettek volna
	mindig
H:	E letargia érthető
	mindenki számára érthető
	módon ment végbe
	(3 mp)
	egyre kevesebbet kezdtek az emberek 
	beszélni
	(2 mp)
	többé nem foglalkoztak az öt gondolattal 

	miképp lehet megváltódni
	sem közösen
	sem
	másképp
Sz:	Az űrszéllovasok pedig
	(4 mp)
	elhatározták, hogy végső rohamot kezdenek meg a még meg-
		maradt két malom ellen
M:	Összefog ám az ország művésze a pappal
	hogy megmentsék
	meg mit fenntartani másoknak
	érvényes és érdemes
Sz:	Az egyik szélmalom védése a bolond tiszte, segédei a
		papság a másik
	bízva legyen a filozófusokra s művészkéimre
	(mindenki fel-alá kezd el tüsténtkedni, járni)
V:	Lázas építkezés kezdődött
	jött létre ez itt s lett áttéve amaz odaát
	közöttük, ne szaporítsuk a szót mi se, a vándor közvetített
	járt mint motolla malomból ki
	s bé a másikba mondani el hogy hol tart
	A másik
	pusztán csak serkentendő a védőket
	ide-oda ide, oda
	hogy ezt tedd meg azt vidd és erre rá és hová
		mit vigyázni mert jól tartson és legyen neki a roham
		csak viszketés véd erő vár végeken
H:	Üres látszat s jobb ha csak beteges képzelgés
	az egész lényegileg nem is létezik
	csak vádolás
	levezető
	beképzelés

	(elkezd sétálni közöttük, ezalatt csend, 10-12 mp)
	mozogni kell
	hogymint a légy ha lélekzeni akar hát
	mozogjon
	ficeregnie kell
	ez az ember virága-világa*
	hát minek
	minek is neki hogy egyszerre menjen át mindenen
	csak a vágyás és az elképzelés mit szervezete kibír, s bír,
		elbír vele
	(leül)
M:	Ez bűn mit szólsz elmondani
	nem szabad soha
	mondani a végső pontot
H:	Nem kérdés erkölcs végső maximális elszámolás
	a végsőből ítélni és nézni vissza
	a végsőnek Szintjén
	tudom nem
	hiszed
M:	(felnevet)
	azt csak hiszed hiszed hiszed nem hiszed
	(nevetve)
	hát figyelj
	(a zeneszám a Saga együttestől; M nevetve táncol rá,
	a végén kötényféléjéből előhúz egy maszkot, amely H arcát 
	másolja, s fölteszi, azzal táncol tovább; H döbbenten ül 
	le; kb. 3 perc)

_______________________
* angolul: that is your world
   németül: das ist die Welt von einem

H:	Bírni az univerzum minden
	egyes pontját egyszerre
	(9 mp)
	igaz
	meglehet
	(5 mp)
M:	Rendelkezned az összes anyagokkal és
	hullámokkal...
H:	(fölpattanva, a másikat félbeszakítva [ilyen bizonyítás-
	kényszerességgel teli reakciója eddig nem volt])
	Hát mit tehetnék?! Rohangáljak
	e tán
	s mit forrasszak össze alkossak valamit nekem
	nincs unalmam
	kitalálnotok – nektek kell
	(4 mp)
E:	Mindenesetre irigylésreméltó a
	helyzeted
	végre valaki köztünk ki tudja hol áll s előnyei még számosak 
	sokat tud mit soha el nem mond hogy hány centi volt a zacc
		Don Celestaso bögréjében 1816 április 5-én délután 1 
		előtt 1 perccel a kis tálalóban és hogy milyen rezgést 
		írt le az egyik mifenetudja melyik atom egy XV. Század-
		beli grönlandi egyik kis virág valamelyik részében, és
		hogy most hány grammal hízik az egyik molluszka az 
		argentin partoktól harminchét és fél métere a nem tu-
		doménmilyen helyen pont és ma éppen hányan látnak szí-
		várványt a lények mindenütt meg hány mikronra van most
		a Proxima Centauri legnagyobb hídja a Golden Gate-től

	nem rossz ha azt vesszük hogy még sulykolni s integrálnia
		sem kell hozzá
	számára a túlcsordulás ismeretlen kivévecsak
	ha épp nem azt akarja
	de teremtőm az arcúság
	hogy most hol van az én és hol az egy
	ha meglehet, nincs is végleges nyelv melyen gondolkozhatnánk s
	mi van
	csak félre –
	(3 mp)
	... nem nem állítás
	az már maga is a titkok egyféle megosztása volna nem 
	félreállítás hanem
	félrementetést kellene mondanunk mint amikor a gyereknek azt
		mondod, elvan, ha játszik
	de az arc és a felejtés
	hogy valamit azért csak tudunk s meglehet az idő multával
		egyre inkább
	s jobban, meghiszem
		bár a kétség előrevisz minduntalan egyfelől hogy harc avagy 
		énfeladás, énhit és hit össztüze közt
	más szempontok mentén pedig a kollektív emberi tudása 
		hogymert megmártóznék benne és épp tudásom gondolataim 
		a leszigetelő porkolábok
	hát pont az torzít s elfed minek segítségét 
	kérem
	kérem 
	kééérem 
	kééérem
	ez most milyen hogy nem maradt fogóddzóm 
	a látáshoz hogy minden oly lebegő
	és hogy van-e mozdulatlan pont ha egy is 
	a világmindenségben
	nem tudom.
V:	Talán egy kicsit megpihenni
	ezen már többször törtem tökfejem én is
	ám nem hozadékaként egy váltás igényének
	azt hiszem
B:	De jó urak ezekszerint ha azt mondom, hogy „álljunk meg
		csak egy szóra”, akkor ott valami tragikus bomlik ki
		a háttérben egy kiút az úttalanná válásból
	amin persze az időben elég hamar túllééépünk
	(3 mp)
	de nem tudom –
	hogy tudnánk-e mi vajon állni
	és ha igen
	mivé válunk általa
V:	Még olyat nem írtak le hogy valaki valami egy valamki
		megállt volna
	s jobb lett neki-
	a helyzet az hogy valami szörnyeteg azonnal megöli e for-
		radalmárt tette hogy hogy mer
	merni mást
	mint mi előírt mivel
	nem is élés de nem is öngyilkolás hát amivelpedig lehetne
		mondjuk
	hát
	valamitis
	felmutatni
	igen, igazad van nem de mindkettőtöknek ezt a megoldást
		még be nem tudta járni senki, hogy megnyugvást lelne
		bolyongó kukaclelkünk
	Vég-re
	(7 mp)
M:	(V-felé)
	Leállni kívánsz?!
	Miféle tagadás ez benned a parancsolat mi ha ily intenzívnek
	lenni tud
	erős lehet hisz
	(2 mp)
	fertőz
	most időnk erre
	(Sz-hoz fordul)
	nincs, ugye, nagyuram?
Sz:	De van mivelhogy lényegi miről szól
	hallgassuk a Vándort tovább
M:	Hallgatni hallgatni a munkával meg nem haladni veszélyes
	ez
Sz:	Azért hasznunkra csak leszen
	mert fontos az mi lényegi
	érint mindannyiónkat
M:	Szerintem nem inspiratív nem mozgatja meg a lelkeket
	csak szellemi torna miképphogy az ember a sivatag homokjába
		karmolász
Sz:	Nekem mégis tetszik
M:	Ám megyünk-e valamire a sztrájkkal mikormeg itt van nya-
		kunkon a vész?
Sz:	Látszólag jót beszélsz ám a
	távúság
	hogymert lehet javunkra mutat hosszú távon az mi röviden
		erejét ki nem adja
M:	Időnk hát ennyi
	tenger
	jobb ha tehát én is tudom
Sz:	Persze igazad meglehet éshát lássuk akkor te mit tennél
M:	Én
	(Sz-hoz közel megy, bizalmaskodó, lehalkított hangszínnel,
	szinte súgva közöl egy mondatot):
	ammondó vagyok hogy útban van ki áll
	(3 mp)
Sz:	(Halkabban beszélve mint eladdig)
		Mit értesz ezalatt
M:	Csak a szót szaporítja itt a munkálatokat pedig feltartja
		lázító beszéde
Sz:	Száműzettessék-e hát?
M:	A gondolat jó hatásfokát emelni azonban
	(2 mp)
	noshát ráfér még
Sz:	Helye félre valahol nemigen jó hát
M:	Úgy vélem
	(még halkabbra veszi kicsit hivataloskodó korábbi hangszínét)
	akkor végeznénk munkát letudottat ha
	(3 mp)
	eltörölnénk.
	(4 mp)
Sz:	(még nem érti) 
	Eltörölnénk? Dehát nem bandita csak egy
	jó vándor csu ...
M:	Vándor csupán, ez lázító lidérc,
	nagyúr meghihedd
Sz:	Úgy véled hát hogy birodalmi érdekeket véd az a tett mi őt
		kitörli
M:	Pontosan
	(3 mp)
Sz:	(mérlegel, állát fogja)
	(3 mp)
	Bár szívemnek kedves volt ám a helyzet kockázatot most meg
		nem bír, ezért ám hát meglegyen
	(kezét megint teátrálisan csapja össze)
	Vándor jöjj ide!
M:	Dehát ...
	(V Sz-hoz)
Sz:	Bajom van véled tetemes.
V:	Igenis, nagyuram?!

Sz:	Noshát megfelelj, kérdezlek: birtokában vagy-é te oly
		képességeknek melyek révén az űrszéllovasok gondo-
		latiba belépni mint nekünk titkok birodalmába tudsz?
V:	Nagykirály, gyönge az én elmém sok itt körülötted az eszes
		ki a dolgokat jobban
	(2 mp)
Sz:	Rendben
	most szólj, hogy dolgukat kifürkészni tudod-e
V:	Furcsa képességet kaptam én anyámtól nagykirály
	a gondolatbalépést
	(elfordul Sz felől és M-ra mered, az hátrahőkölve lép
	kettőt) (4 mp)
	mi haszon sokszor
Sz:	Kár lenni tud-e becsülettel felelj!
	(4 mp)
V:	Hogy mi a kár csak kicsiben érzem megfelelnem kötelező
		nos meglegyen.
	Kikerülhet mi bekerült oda s vissza megy ez
	az ismeretnek nincs parancs
	(5 mp)
Sz:	Nos elmehetsz
	(V el)
M:	Na látod még ez is
	kifecsegi titkaink
Sz:	(föl-alá járkálgat) (újabb tapsolása)
	Porkoláb!
M:	(férfias hangon felel, szalutál, bokáját hangosan csapja
	össze)
	Igenis Nagyuram!
Sz:	Az előbb ki itt volt elrendelem bitófára elvele munkád
		végezd sebesen időnk latolgatni e bajban oly kevés
M:	Értettem!
	(szögletes mozdulattal el)

	(M és V egymás mögött mennek körbe-körbe, V elől M mö-
	götte 2 m-rel, M néha előrehajol menetelés közben, ezt
	V előre megérzi, és ő is emevvel egy ütemben teszi, s ez
	így megy 44 mp-ig)
B:	(ült, most felpattan)
	Ebből elég legyen
	favicc, hol nem tudni hol a határ a reménytelenség tü-
		relmetlensége és a remény türelmetlensége közt
	és még valami
	(2, 5 mp)
	rohadt
	(3 mp)
	ihlet
	hogy csak ihlet meg ihlet már akit persze csak megihlet
		hogy annak járjon mit járjon dukáljon és szalutáljon
		hogy egy csomó ember meg várja e kurvát
	cumira
	a valós helyzet pedig csak az
	s a valóságtól a valoóóságtól a valoóóóóságtól peniglen
	hölgyeimésuraim még hol vagyunk még eme alapnívó sem tűnik 
	megközelíthetőnek
	miképp az irány eleve célvesztett, mivel nem kell eleve ihlet
	(V továbbmegy, M leáll, V „vakon” tovább csak egyre körbe s
	körbe, és B csak akkor folytatja tovább ha V már megtett egy		„önálló” kört – tegyük hozzá: végre!!... –, és belebotlik M
	hátába, fel is löki kissé, majd mint aki észre sem veszi,
	hogy fellökött valakit, megy tovább, azonban a következő
	köre már olyan, hogy kezeit tapogatóan teszi maga elé, 
	a Vándor megvakult, a Múzsa bénán áll).
	és eleve ezt élni meg
	hogy ihlet nélkül is robbanjon ki belőlünk
	mi az optimum

H:	Maximum maximum?!
	(8 mp, de B nem tud felelni)
E:	Ám mindegy jó
	mindegy a fenét mindegy
	ám igazad van mind egyre megy
	most tüsténtek legyünk mert kivégzik
	s akkor tényleg egyedül maradunk
B:	Úgy igaz
	életét megőriznünk most a legfontosabb
E:	Szólnunk kéne az uralkodónak
B:	Szeretem a naivitásod és ezt most kezelni is fogom latba
		vetem minden udvari benfentességemet
	(Sz felé fordul, odamegy hozzá)
	Jókirály...
Sz:	A Vándor mián jössz, nemdebár
B:	Uram, én...
Sz:	Üzenem a bakónak s pribék garmadának hogy a jámbort
		eleresszék parancsom tüstént megcselekedjék
B:	Uram...
Sz:	Hát nem sietsz
B:	Már máshol is vagyok
	(4 mp, elindul ellenkezőleg, de megáll, s visszafordul)
	(2 mp)
	tudd
	ettőlfogva veled mindig
M:	(a feje félre volt billenve, állva aludt mint a katonaló,
	most megelevenedik, mintegy felébred, s látja, hogy
	a V megy körbe-körbe)
	Száműzték száműzték ki mit tett
	a munka mit tett
	ő tette avagy magam
	ám a béke szent

E:	Ahogy a béke szent valagát csókolja
M:	Ám a munka parancsolja
	ő az úr
	s én az őr
Sz:	Nem.
	(M kérdőn néz felé)
Sz:	A szándék
	(2 mp)
	és ha a csúcson vagy
	a rászánás is
	(3 mp)
	merthogyha én a késem bánom
	hogy mily cudar
	s nyele megrepedt
	megjavítani ideje lenne már
	egy porkolábra van csak szükségem egy szorgalomfalatra
	ne húzzam-halogassam már s megszögeljem végre
	pusztán ennyi
	(8 mp, M szólni sem tud, „megkapta a magáét”)
	ám hagyjuk most a filozofálást
	a munka hogy áll
	(B felé fordul)
B:	A papok nagyúr
	elhatározták hogy olyan íráskákat hagynak
	a védelmükre bízott malomban mik sejtető erejüknél fogva
	az űrszéllovasok idejét elveszi szelüket szárnyaik alól
		kifogja és azok csak olvassák olvassák, mert nem gon-
		dolt gondolatok
	s nem érzett érzetek
	időien kell bennük haladniok ha a végükre kívánnak járni
		s hogy kedvük végére járni meglegyen
	gondoskodik majd az írások többértelműsége falatja
	és foga

	aminélfogva idejük pusztítani másra már nem lesz
	az ötlet én belátom nem túl eredeti
	okozták már mások is s belekövesedett ki végérejutni 
		kívánt
	(2 mp) 
	meglehet. 
	(9 mp)
M:	Nagyúr a másik malom célja 
	hasonló végcél
	ahol a művészek és a filozófusok állítottak fel csuda tár-
		gyakat a figyelmet kötni le
	eme 
	képződmények 
	(3 mp)
	használatjukról mondani tulajdonképpen 
	semmit nem lehet
	eléggé 
	(nyel egyet; 3 mp) 
	képzetrombolók és 
	elkeseredetté tevők 
	hogy mi kik is lehetünk
	merthátcsak silány tetűbanda mitől elvenni sem érdemes 
		semmit
	egy tükör
	melybe belenézés után 
	mert a vágy tükre volt 
	szégyenében elfut 
	(V-ra néz; 4 mp)
	s ha honja lesz is valaha 
	távol tőlünk.
H:	Vagyis holtpontra akarta juttatni 
	mindkét malom
	a behatolókat kiket idegeneknek állít be 

	(3 mp)
E:	Nem azok?! Hát nem azok? Nem azok. Nem azok!
	Jajj.
H:	Annyiban idegenek köztetek amennyiben más tesznek s
	kötődnek hozzájuk eltérő dolgok
	ti
	(2 mp)
	látom
	tetteitekben serények vagytok istentelen
	érzelmeitekben passzívak
	a spekulációtok ez
	ők
	mindkettőben aktívak
V:	Állni – menni
	a valahol lenni
	ám a kihagyott felelet csak az lehet
	tudni azt hogy
	egyszerre tényleg egy helyen vagyunk-e csak
	és meddig terjed ki
	elérési köre annak, amit úgy hívunk
	hogy ez vagyok én és ez meg ez
	és mindezeknek helye micsoda
H:	Veszélyeseket kérdezel fiatal
	egyszermég
	megvénülhetsz te is
	és a léptékekkel-mértékekkel bajod más lesz
	ám egy kevés az tény
	hogy úton jársz
E:	(Sz mellé ül, hozzá beszél)
	Azt hiszem mi most e bajjal másutt vagyunk
Sz:	És eme másuttlevés a közös kapocs a két létezésforma közt
	mely nem
	a másik dezilluzionálása

	mely nem
	időgépes kísérlet s 
	mely nem
	a vágyak reciprocitása
	(E-re néz)
	hanem egyként felfogott
	harc s nemcsak felfogása hanem maga
	a harc
	a teremtés
	(2 mp) (sóhaj)
	konkrétsága ellen
E:	Pontosan.
M:	(elkezd futni ugyanazon a pályán amin korább V ment ám épp
	ellenkező irányba, s kiabál)
	Emberek, utcanépe a telepatalények
	elfoglalták a malmokat
	mindkettő övéké
	(megáll) 
	Ám figyeljetek s halljatok csudát
	csak várjuk csak várjuk és csak várjuk szüntelen, hogy
		kijönnének
	legott pedig semmi
	hát mit tehetnek
	odaragadtak-e hát csirizmód a székekhez
	(mindenki székeken ül ekkora már, kivéve őt, ám már ő
	is áll)
H:	Láthatjátok magatok is holtpontra jutottatok megint, kellett –
		nem
	S következő mit sajtkukac lelketek tenni fog hogy hír-
		nököt küldtök beléjük
	hasukba
	(körülnéz 5 mp tekintete B-on megpihen).

	ám mit megtudni fogtok
	hasatokat nevettetekben nem fogjátok,
		bár lehasaltok a hírre
	hogy a malomban
	egyikben sem
	nem találni senkit.
V:	A malmok üresek és a vándor feltűnt megint
	próbálták szóra bírni így s úgy
	ám néma maradt
	s csak hallgatott*
	Szaván fogta
	(B-ra néz ő is)
	valami – valaki kinek – minek az ember nem tartozik
	ha örököse
	megint
	(4 mp)
	ám az arcáról lerítt hogy tudója valami nagy vésznek
	faggathatták szóra nem fakadt
E:	A legmegdöbbentőbb az volt hogy
	(feláll, kissé idegesen elkezd fel-alá járkálni homlokát
	fogja)
	a malmok mind a kikötőben
	a jó testvérrokonok
	(4 mp)
	lassan-lassan kezdtek felépülni
	és
	(5 mp)
	magukból
B:	Egyre pompázatosabbak lettek
M:	Sokkal szebbek mint voltak valaha
	következésképp az akkori sebbel-lobbal való építéseknek
____________
* D: und er hat nur ja geschwiegen
	hogy a sietségben kihagyott ornamentikák 
		is eleve megjelentek
	és más díszítések
H:	Az emberek nem tudták mire gondoljanak
Sz:	Ott pompázott egyszercsak az összes díszlő varázsban 
	megérinthető valóságban
	igaz csodaként 
	(7 mp)
B:	Az emberek nem tudták mitévők kellene legyenek
	és csak álltak és bágyadoztak és ötletezgettek hogy mi is 
		mivégre
	az értelem hol
	vagy ha azt nem lelik a hasznot hol keressék 
	és
	elhatározták 
	(3 mp)
	hogy a malmok feladata 
	(2 mp)
	ettől fogva az lészen 
	(2 mp)
	hogy őrölni fognak 
	(6 mp)
	magot a kenyérnek, gipszport a szobrásznak, papírt az 
		íróknak és maltert a háznak
Sz:	(feláll)
	A legmegdöbbentőbb azonban
	(az ajtó felé kezd el menni, H arckifejezése ijedt)
	az volt, hogy akik bennük dolgoztak
	napról-napra egyre 
	szótlanabbakká váltak
	s egy már malomban tíz éve dolgozótól szót elvárni 
	nem volt lehet

	s közmondásossá lett
	hogy ha valaki egy molnárhoz ment
	(kint hatalmas villámlás, Sz kissé összerezzen, kinéz az
	ablakon, megjön a dörgő hang)
	szóval ha egy molnárhoz
	(a közönség felé fordul)
	ha mentél az már szavak nélkül is tudta tennie mit kell
	vendége mit
	(az ajtó elé ér)
	kíván.
	(A beszélynek itt végeszakad. Kopogtatnak, s az ajtó ki-
	nyílik kívülről befelé, és belép egy vasgolyófejű, amúgy
	emberi testű – törzsű és végtagú alak, és szótlanul lerak
	egy fekete üveglapot; egy olyat ami félig tükör, és 4
	tükröt. A hat lap mérete egyforma)

- VÉGE -

GONDOLÁM, A MALOM...
	Ich fühle, die Mühle...
	I THINK, THE MILL...
Rhapszódosz-Kórusmű nyelvben
Hatszereplős színdarab szkeccs-szerű leírása, történésmutató

Adott egy imaginárius térben 2 malom. Hogy a szimbolikában a torony, vagy a híd mit jelent, egyértelmű. A malomnak is két pólusa van. Az egyik, amelyik „beadja magát” a sorsnak, szelek szárnyának van kitéve; eszközszerű, és passzív mátrix. A másik oldala a kihívás a Don Quijotóknak, örökös cél az emberi lét túlhaladására – amennyiben a teremtésben az egyetlen szabad tett az öngyilkosság, s ez azt kerüli ki azzal, hogy egyszerre kvintesszenciális középpontja észnek, erőnek, heroizmusnak s etikumnak, miközben pedig mer magáról a legnagyobbról is, épp eménti lényegéről lemondani azzal, hogy a puszta eszközlétét is felvállalja. Ennek okán nincs még egy ilyen erő-entitás, mert míg a kardfogú tigris (Smifodon Californicus), a Bábeli Torony, az Alexandriai Könyvtár, Don Qujote és a Titanic is csak az egyedi név mellett tudja azt nyújtani, ami.
- x -

A közegről csak annyit tudunk meg, hogy egyben kikötők is.
	CAST:	Elmélkedő	(E)
		Szájfy		(Sz)
		Holtpont	(H)
		Muzsaalak	(M)
		Bohóc		(B)
		Vándor	(V)
Viharban jönnek be a malomba, fejvesztetten. Láthatóan ismeretlenek egymás számára. Bezárják a malom ajtaját, lassan összeszoknak, lecsillapodnak, félelmük elül. Egyelőre még nem tudjuk, ki mitől fél. Parallel: zene, mely az egésszel ellentétben cinikus és könnyed. Ezek ezalatt hektikusan össze-vissza. Hangeffektek: viharé, később égő házé.
Elm. és Bohóc észreveszik, hogy a malom belül képekkel, festményekkel van illusztrálva. Négy kép. Az egyik egy királyt ábrázol, a másik egy udvari bolondot, a harmadik egy festőt (az akkori idők leggyorsabban dolgozó dokumentátorát), amint egy fényképezőgépet fest, a negyedik egy olyan képet ábrázol, akin nagyon látszik, hogy fáj a lelke. Adott még két képkeret, az egyikben valami olyan kép, amit mindenki másnak, más tartalmúnak lát, a hatodikat üres keretnek látják. Elmélkedő kiötli, hogy játsszák el a képszereplőket, hogy elűzzék az unalmukat (Nietzsce-i tragédiaelmélet: az isteneket az ógörögök azért találták ki, hogy elviselhessék a lét tragédiáját). Holtpont ez ellen van. Végül is a szereposztás a következő lesz:
		E:	a fájó ember
		Sz:	a király
		M:	a festő
		B:	az udvari bolond
Ez az a 4 szereplő, egy mindenkori társadalomban, akiknek „minden” megengedett. Holtpont és Vándor kívül maradnak szándéxerint.
E először is azt veti fel, hogy azt kellene kitalálni, minden önálló képet fessen-e le, avagy közös történet – act legyen-e inkább. A vita kifutása az, hogy közös darab legyen. Ezzel egy alkotás (=folyamat) indul be, s nem veszik közben észre, hogy ebben ők teremtők és teremtettek is. Megindul a játék.
- x -
Szereplőjellemzések:

	E:	németes alkat, léte a gondolkodásra van építve. Hasonlóan az ógörögökhöz, nem ismer elköszönést, megköszönést, üdvözlést és viccet. Személyét illetően fontos, hogy a Muzsaalakhoz viszonya apollói, a Bohóchoz és a Vándorhoz dionyszoszi.

	Sz:	született arisztokrata a szó eredeti, igazi értelmében. Megmozdulataiból sugározzék a Fenséges.

	H:	nem destruktív, nem passzív elem. Érzékei a legfontosabbak; az, hogy meg tudja találni (túlélés, de etikum nélkül, tisztán szűz értelemben). Nem mérlegel. Nincs rá szüksége.

	M:	szép nő. Nő. Érzékei vannak a Behivásra. Természetesen az irracionális, mintolyan felé huzza el a dolgokat.

	B:	cinikus ellenpontja E-nek. Ő is létértő, de viccet csinál abból, ami nem az. nem lehet archetypusa semminemű diogenészi krakilerkedő, profanizáló alkat (!).

	V:	nevében is megvan a lénye: elégedetlen a fennálló dolgokkal. Terepváltó, de megtalálásai épp ellentétesek H-éval.

	Sz:	huzattattam a kikötőkbe egy csomó malmot, hogy megvédjenek bennünket az űrszéllovasoktól, akik portyázásaikkal be-betörtek és törnek most is az országba. Sajnos ezeket, 2 kivételével az űrszéllovasok elpusztították.

	M:	Az űrszéllovasok vastag páncélokban jártak állítólag, és az volt a tulajdonságuk, hogy fejük helyén egy nagy, fényes, fekete emberfejnyi méretű golyó volt híján szerveknek. Telepatikusan érintkeztek.

	B:	Beteggé tette őket a leszigeteletlenség.* Akartak egy helyet, ahol hullámokban jönnek az információk, ahol vannak titkok, ha időre is. Szerettek volna találós kérdéseket és vicceket, mert egyszer az udvari bolondjuk, aki nagyon bölcs volt, megjósolta nekik, hogy lelkük csak akkor váltatik meg, ha eltanulják az emberektől az érzékeket és érzékelésüket. Hogy miképp fogták fel akkor az emberi világot, ha nem voltak érzékeik? Az emberi kultúra maga egy információköteg, s az, mivel ők épp a leszigeteléssel nem tudtak rendelkezni, az Egész bennük volt.
		S azonnal...

-----------------
* biológiai tény, hogy az evolúció kísérletet tett a telepatikus-empatikus információátvitelre, de ez zsákutcába vezetett, mivel az információ leszigetelhetetlenül maradt.

- x -

	E:	Addig kell menniük, míg az emberek közt meg nem történik a csoda: azok odaadják nekik az önmaguk számára legértékesebbet.
		De mi az embereknek a legértékesebb? Az űrszéllovasoknak ugyanis az érzékek. Eljöttek tehát az emberekhez, de azokkal nem tudtak kommunikálni. A viszonyt a pusztítás képezte. Ez lett a közös köztük, ez lett köztük az a tükör, amiben egymásra és önmagukra ismertek. Kiderült ugyanis, hogy egymás álmaik.
		Az emberek a határtalanságot, a szigeteletlenséget, a mindazonnaliságot keresik, vagyis mindazt, amivel az űrszéllovasok már bírnak, amazok viszont emberek akarnak lenni. Mindazonáltal az űrszéllovasok is megválthatatlanok voltak, hiszen az emberektől nem kaphatták meg azt, amit amazok a legtöbbre tartottak, hiszen az maga a pusztító űrszéllovas.
		Történt pedig, hogy az emberek közt volt egy botcsinálta telepata. Ez nem is lelé honját a hazában.

	V:	Ez a Vándor volt. Ő közölte a királlyal, hogy mit is akarnak valójában az űrszéllovasok. Összeült a haditanács, hogy miképp lehetne tulajdonságokat cserélni. A feladatot kiadták a tudósoknak, a művészeknek, ki mit javall az áfiumra.

	Sz:	A tudósok azt mondták, kell csinálni egy húsprést, amiben összepépelnék a kétféle lény 1-1 példányát, s ami kijön, azt két különbözőképp kell nevelni. Az itthagyott kérdés azonban az, hogy a végén ki ki?

	M:	Kell csinálni egy tükröt, ami a vágyakat tükrözi, s ami ott képileg megjelenik, azt mindig rögzítse (!) valaki, s a vágyó nézze állandóan a képeket addig, amig maga is teljesen azokká nem válik.

	E:	A filozófusok arra jutottak, hogy kell készíteni egy időgépet, amellyel vissza lehet menni az elágazáspontig, s ami kettévált, azt nem engedni, hogy kettéváljon. Ez az elképzelés azonban a papok éles tüntetésébe fulladt, mert ők az isteni genezist nem akarták megtörni, és kiátkozással fenyegetőztek. A diplomaták is a papok mellé álltak, mert az ő munkájuk, amely a reprezentáció reprezentációja, is a hitcentrikusság felé vitte őket. Egyébként ötletük nem volt.

	V:	Az utazók azt mondták, utaztatni kell a két céget, hogy hadd lássák, mekkora is a boldogtalanság ott, ahová vágynak.

	B:	Be kell bizonyítani mindkettőnek, hogy bolondság a másik bőrének irigylése, inkább a teremtettségek soxinű heterogenitásának „kell” örülni (kisebb vita E-vel), és annak, hogy a vágyak kordában is tarthatók, különben az illető belebolondulhat abba (( B! )), hogy elmosódik a valós és a képzelt közötti határ, s ezek csak manipulálják a lényt (!).

	H:	Holtpontra jutottak. A haditanács nem tudott A-ról B-re jutni azt illetően, hogy a pedagogizált húsprés kell-e, a vágytükörre van-e szükség, az időgép a megoldás-e, az utaztatás jó-e, avagy a lemondatás.

	Sz:	Kialakult tehát egy közös platform a helyzetek azonosságát illetően mindkét cégnél. Mindkettő a másik szeretett volna lenni, és az, hogy holtpontra jutottak. A tárgyalásoknak eredménye nem lévén az űrszéllovasok hozzáfogtak a két utolsó malom megsemmisítéséhez is, hogy a hullámszerűséget magukba szívják. (Náluk a holtpontrajutottságot az okozta, hogy a sok malom elpusztításával sem lettek határosak és hullámszerűek, és a tárgyalások az emberekkel sem hoztak eredményt, pedig amazok vészteammel dolgoztak). Az űrszéllovasok miközben pusztították a malmokat, egyre jobban beleszerettek az emberi létbe, és tünetek ütöttek ki rajtuk.
		Az a kényszerképzet terjedt el közöttük, hogy ők a malmok, és nem ők pusztítják a malmokat, hanem azok őket, a malmokat, a sors, mégpedig azon formában, amit az emberek űrszéllovasoknak neveznek meg. Kérdéssé vált hát a filozófusok körében, léteznek-e az űrszéllovasok?
		A telepatalényekről, tehát tovább nem lehetett biztosan állítani, hogy nem őrültek-e meg, avagy valami fanatizmusba nem estek-e.

	H:	Az emberek letargiába estek, hogy milyenek azok a lények, akikké szerettek volna pedig válni. Ennek a letargiának a megnyilatkozásformája leginkább az volt, HOGY EGYRE KEVESEBBET KEZDTEK BESZÉLNI. Többé nem is foglalkoztak az 5 gondolattal, miképp lehet megváltódni, sem közösen, sem másképp.

	Sz:	És az űrszéllovasok elhatározták, hogy végső rohamra indulnak a még megmaradt két malom ellen.

	M:	Az ország művészei és papjai azonban elhatározták, hogy megmentik a két mementót. Az egyik szélmalom megvédését az udvari bolondra és a papokra bízták, a másikat a filozófusokra és a művészekre.

	V:	Lázas építkezés kezdődött. Közöttük a Vándor közvetített, hogy serkentse a két malomban őrlőket, hogy egymás teljesítményét hallván még tökéletesebb legyen munkájuk.

	Sz:	A király azonban elhatározta, hogy a Vándort ki kell végezni, hiszen általa a jövevények értesülhetnek a dolgokról.

	E:	Végülis azonban úgy döntöttek, hogy a Vándort száműzik, aki el is futott, bujdokolt.

	B:	Az udvari bolond és a papok az egyik malomban elhatározták, hogy olyan irásokat hagynak a malmukban, amik sejttető erejüknél fogva örökös adatfelvétel által történő időleterhelést okoz az űrszéllovasoknál, akik ezáltal csak erre kötődnek le, s lépni mást kisebb valószínűséggel tudnak csak.

	M:	A másik malomban is hasonló végcélt próbáltak elérni. A holtvágányraterelést azonban a művészek a filozófusok segítségével olyan műtárgyak otthagyására készültek, amik vagy dezilluzionálók, vagy tükörszerű hatást kiváltók azzal, hogy a „tükröm, tükröm, mondd meg nékem...” kérdésre a legfusztrálóbb választ adják a telepatalényeknek.

	H:	Vagyis holtpontra akarták juttatni az űrszéllovasokat. Ezalatt azonban aktív tevékenység volt. Az emberek tetteikben voltak aktívak, és az érzelemvilágukban passzívak, a jövevények viszont tetteikben és érzelmeikben is aktívak voltak.

	E:	Kiderült a lényeg. A közös kapocs a két létezésforma között nem a másik dezilluzionálása, sem az időgépi kisérlet, sem a vágyaik reciprocitása, hanem a harc a teremtés konkretitása ellen...

	M:	Közben a telepatalények elfoglalták a két üresen otthagyott malmot.
		Nem jöttek ki belőle. Az emberek várták, mi lesz, de nem történt semmi.

	H:	Mivel holtpontra jutottak, elküldtek 1-1 hírhozót a két malomba. Azok közölték viszont, hogy a malmok üresek.

	V:	Eltelt ki idő, és előtünt a színen az elüzött Vándor. Nem szólt egyszót sem, de lehetett látni az arcán, hogy valami nagy dráma történt. Akárhogy is faggatták azonban néma maradt.

	E:	Kiderült, hogy a kikötőkben lerombolt malmok maguktól kezdenek felépülni. Sokkal szebbek

	B:	Az emberek nem tudták, mit tegyenek. Elhatározták, hogy a funkcióikat vesztett malmokat munkára fogják. Elhatározták, hogy a malmok őrőlni fognak.
		Magot a kenyérnek, gipszport a szobrásznak, papírt az íróknak, és maltert a háznak.

	Sz:	A legmeghökkentőbb azonban az volt, hogy akik elkezdtek bennük dolgozni, szótlanabbakká lettek, s egy már tíz éve malomban dolgozóból egy szót sem lehetett kihúzni. Az pedig már közmondásáos lett, hogy ha valaki egy molnárhoz őrőlni ment, amaz már szavak nélkül is tudta, mit kíván a vendége.
		A beszélgetésüknek itt végeszakadt. Kopogtatnak. Bejön egy vasgolyófejű alak, és szótlanul lerak egy fekete üveglapot, egy olyat, ami félig tükör, és 4 tükröt.

Kedves Talán!

	Felelősségébresztő leveled nyomán haladéktalanul nekikezdtem Malmod pörgetésének, amit megkönnyített egy múló betegség – s az általa felszabadított idő – továbbá a városba korán bekéredzkedő ősz is.
	Szöveged plazmatikus hatású. Plazmatikus, posztmodern népszínművet írtál, ami nem akármilyen teljesítmény. A plazma forró és kaotikus, ugyanakkor hihetetlen szellemi energiák feszülnek benne. Nyelvileg mindenképp egységes szövetű a mű, sajátos, a betlehemezésekhez, s a középkori misztériumjátékokhoz, olykor a naív csepűrágók által játszott rég feledésbe merült színművekéhez hasonló nyelvezet jellemzi, mely önreflexív karikatúraként a darab stílusát is mintegy önkigúnyoló Bohóv odapörköléseiben csúcsosodik ki. Általa egyidejűleg lesz abszurd királyi udvarrá és éjjeli menedékhelyé a szín!
	A szellemi holdudvar, s a gorkíji nyomorlégypapír, ahol összegyűlnek a „lelki szegények”, persze csupán egy-egy interpretációja a „sorsfogház” típusú, általad is megénekelt szituációjátéknak, melyet később a scifi-irodalom is a maga űr-odüsszeiáiban sokszor felhasznált. Thornton Wilder Szent Lajos király hídja, és Catherine Ann Porter hajótörténete ugyancsak erről szól. Összezárva és egymásba kényszerítve.
	Thomas Mann, a maga szanatóriummisztifikációival sem járt messze ettől a forrásvidéktől, de elég fölülni a vonatra, Budapest-Bécs, és bárki részesülhet az élményből, a percnyi összetartozás, majd szétszéledettség élményéből. Amikor ehhez az élményanyaghoz nyúltál, akkor jó érzékkel a dramaturgia egyik legősibb alaphelyzetét hoztad helyzetbe.
	A malomjelkép szintén kozmikus és irodalmi asszociációk keltője. Jómagam sem tudtam mentesülni hatása alól Hisztériumjátékomban, ahol Don Quijote de la Pancher személyesen is képviselve volt. A malmok reménytelen védelme az űrszéllovasok ellen nyilvánvaló szellemi szélmalomharc, mely legvégül a malomság, e hamvasi értelemben vett körkörös, szakrális, kozmikus létforma negatív katasztrófájába, antikatasztrófájába torkollik: felépül az evilági malomvilág – az Akropolisz fölött az új és defilozofizálódott görögország – a malom ekkor már őrlésre való, a hajdani Mesterek pedig elnémulnak, megszünik érzékük a Liszt iránt, innen már nincs tovább, szükségképp itt kell befejeződnie a darabnak.
	Plazmatikus példázatot írtál tehát, melyben a már említett népi motivumoktól a scifi-motivumokig mérhetetlenül sok mező felmerül, s -vonul. Az üres acélgömbfejű űrszéllovasok, ezek az űrbelű UFO-nauták érdekes módon Sebők Éva Mimóza című könyvének üvegfejűire emlékeztettek, s talán nem alaptalanul, hísz drámádban már itt is jelen van a 32-es szubkultúra szintjén kiteljesedő meseiség és vállalt infantilitás. A történet sehol sem akar valóságnak tetszeni.
	Ez a bohócos infantilitás teszi lehetővé, hogy az ember ne is várja el hőseidtől, hogy emberszabásúan, ember módjára beszéljenek. A beszéltetés klasszikus törvényei szerint t.i. szöveged abszolúte irreleváns és nem színdarabszerű, lévénhogy a párbeszédek az élőbeszéd semelyik létező formájára nem hasonlítanak. Erről azonban még később írok.
	A szimbolikánál maradva: A hat rejtélyes portré, a képek előtti tanácstalan bolyongás, majd az űrszéllovasok tükörreflektív válasza az ontológiai síkon feltett kérdésre engem mint hivatásos feketepárducot a New York-i állatkertbe kitett tükörre emlékeztet, mely által mindenki önmagával szembesül.
	Plazmatikus igényű lévén művedből nem maradhatott ki az erotika sem. Ennek a rétegnek a fókusza a Múzsaalak, ki mind Vándorban, mind Elmélkedőben erotikus fohászt gyújt. Az erotikus részek itt-ott az Énekek Énekére, máshol Juhász, vagy épp Weöres erotikus hangoltságú költészetére alluzionálnak.
	A szellem és szerelem koegzisztenciáját nálad jobban kevesen ismerik, egyértelmű tehát, hogy a darab első harmadát uralló platóian erotikus hangulat a másodig-harmadik harmadra átlényegűljön ontológiába. Az ontológiai részek néminemű otthontalansága az irodalmi szövegen belül természetes. Itt sincs másképp. A revelációszerű felvillanások, a tudományos igénnyel, de olykor nem tudományos megalapozottsággal / bolygó helyett csillagot írsz, ami minden poétánál engem legalábbis idegesít / kidolgozott sejtések sajátosan vegyülnek, s épp a plazmatikus hőfok nem engedi, hogy belőlük Giordano Bruno-i cizelláltságú párbeszéd kerekedjék.
	Tömören összefoglalva tehát ez a véleményem plazmagömbödről, ugyanakkor el kell mondanom, hogy e plazmagömb gömbvillámszerűen csak keringett szobámban, s belenyúlni nem tudtam. Meglehet azért, mert érzékeny bőrű vagyok.
	A nietzche-i rokontövűség és szolidarítás meggátol abban, hogy előadást tartsak közérthetőségről, kommunikációról, olvasóról, befogadóról, hisz a Médium szerzőjének ez nem állna jól. Saját korlátaimban keresem a hibát, amiért szöveged az előbb, fentebb elmondott makrostrukturális erővonalak mellett mikrostruktúrájában sokhelyütt érthetetlen, követhetetlen, vagy csak hiányosan befogadható maradt számomra. Azt, hogy e mű a beavatott kevesekhez szól, te is tudod, mint ahogy azt is, hogy csak igen szűk körben előadható.
	A szellem öntörvénye és magánya számomra szent, tisztellek ezért a teljesítményért, s köszönöm erőszakos, kitartó bizalmadat. Ami a „forgalombahozatalt” illeti, arról a színház világához nálamnál jobban értő szerzővel kellene elbeszélgetned. Én mint rossz olvasó és nem színházi ember ebben semmiképp sem vagyok kompetens. Szerintem érdemes ezért a darabért megküzdeni, ez kétségtelen, azt azonban, hogy a darabbal szemben kell megküzdened a világért, vagy a világgal szemben a darabért, egyrészt neked, másrészt pedig a nálamnál értőbb itészeknek kell eldönteni.

Olümposzi arccsókkal:
Sebeők János sk.

Budapest: 1993 augusztus 28.

Dr. Sebeő Talán: Gondolám a malom című kórusművéről

	A mű gondolati anyaga feltétlen érdekes. A textura minden irányban nyitott; egyetlen szellemi főfolyam sem kap lezárást, ami mindenképpen helyén való, hiszen a mű centruma a lét végső kérdéseit feszegeti.
	A drámai szöveg egyetlen artisztikus regiszterbe záródik. Ez erénye, de ugyanakkor hibája is a darabnak. A stílusváltozások ereje nem igazán lett kihasználva, ami – ebben a neutrális, lefestett szín-térben – olykor-olykor monotoniát teremt. / Bár ez értelmezhető végső konkluzióként is az eszkatológiai kérdések vonatkozásában. /

A színpadra állítás kérdései

-	Valamennyi szereplő állandóan a színen tartózkodik; a puszta jelenlét hitelessé tétele az egyik legnehezebb színészi feladat.
-	A hosszú monológok az előbbi problémát fokozzák, különösen a darab második felében, ahol az egyforma jelmez miatt az alakok, karakterük addig látható jegyeit elveszítik.
-	Nagyon érdekes lehetőségeket tartogat a színhely. Eredeti rendezői megoldásokkal kifejezetten izgalmassá tehető.
-	Mivel a szereplők szimbolikus alakok, fizikai megjelenésük, mozgásuk is hangsúlyozottan gondolati és pszihés tartalmakat kell hogy kifejezzen; ehhez el kell távolodni a mindennapi mozdulatbázistól – ez sok lehetőséget kínál; ezt a síkot azonban nagyon finom érzékkel kell egyeztetni az olykor létrejövő valós interperszonális szituációkkal, a megszokott színpadi mozgásokra épülő mozzanatokkal, melyekről a szerző konkrétan rendelkezik.

STANO sk.
az Egri Gárdonyi Géza Színház dramaturgja

1992 szeptembere

	Sebő Talán: Gondolám, a malom... című színdarabja hat összezárt színész gondolat-párviadaláról szól, anélkül, hogy a szerző bármelyik szereplőjének igazságot szolgáltatna. A helyszín egy malom, amelynek szimbólikus jelentését, illetve ennek rétegei a szerző meggyőzően tárja fel szereplőinek dialógusai révén. A hat szereplő a világ értelmezésének s átélésének hat lehetséges változatát képviseli. Valamennyi archetipikus figura, s ezért egymáshoz való viszonyulásuk is jelképekben s jelentésekben gazdag. A szerző eleve olyan hangfekvésben indítja el társalgásukat, amely nem engedi meg, hogy szereplői később „alábbszálljanak”. A darab ettől költői, ám ugyanettől elvont is.
	Bár a mű gondolati mélységét ez érvényesülni engedi, annak színszerűségét érezhetően veszélyezteti. Emiatt egyes jelenetek állóképekké merevednek, s ha a szereplők ebből ki akarnak mozdulni, akkor ezt csak stilustörés révén tudják elérni.
	Bizonyos megszólalások ezért nincsenek stílusban egymással – amihez természetesen azonnal hozzá kell fűzni azt, hogy ez csak a színpadon, egy élő előadás keretén belül igazolódik vagy éppen cáfolódok meg. A színdarab legutolsó jelenete, amelyben a színészek saját tükörképeikkel szembesülnek, a szerző jó színpadi érzékéről árulkodik; innen „visszafelé” olvasva-nézve a darabot valószínűnek tűnik, hogy némelyik jelenet átdolgozása, illetve színszerűbbé tétele révén a mű egésze is jól megállja színpadon a helyét.

Földényi F. László sk.

Sebeő Talán: Gondolám, a malom

	Ha „történetileg” akarnám mondani: ez a mű az „Isten meghalt” kérdésköréhez tartozik, mai, modern változatban.
	Ha az általam kidolgozott drámaelmélet alapján mondhatnék valamit: kétszintes dráma ez; az egyik szint a betűvel jelzett alakok élete a malomban, a másik az űrszéllovasoké. A drámát – műnemi értelemben – e két szint viszonyának változása adja.
	Ha az általános irodalomszemlélet nézőpontjából fogalmaznám, akkor: az alakok kiváló szellemi-spirituális arculattal rendelkeznek, noha az úgynevezett „egyéniségtől-személyiségtől” megfosztottak; ám mégsem allegóriák.
	Ha mind a három lényeges nézőpontot érvényesíteni lehet, akkor igen érdekes és jó dráma ez: Érdektelen művekkel kapcsolatban nem lehet vagy nem érdemes ezeket a megértő és értelmező szempontokat felvenni.
	Azt is gondolom azonban, hogy a könnyebb felfoghatóság kedvéért az „evilági” szintet kellene-lehetne markánsabbá tenni; a szellemi arculatok alá „talapzatot” építeni. / Szó sincs természetesen realisztikus kivánalmakról. /
	Ez talán azért is hasznos lenne, mert ebben a drámában határozottan „komolyan” veendők az űrszéllovasok; vagyis a „transzcendens” világ és az ahhoz tartozó lények. Márpedig, ahogyan „valaki” írta: „From those bourn No traveller returns”. Vagyis csak elképzelés-elgondolás lehetséges arra vonatkozóan, illetve a hit képei. Ha ez a „talapzat” ott lenne, pregnánsabb lenne az alakok közötti és az alakok és az űrszéllovasok közötti viszonyváltozás.
	A mű sok pontján igen-igen szép, a szó legnemesebb, lirai értelmében.
	Azt is javasolhatom, hogy az író „nyess meg” több helyen saját asszociációit.
	Igen jónak tartom, hogy a mű sok műveltségi elemet is „tartalmaz”; ezek összekötik a múlttal, belehelyezik a spirituális folyamatba. Ez is bizonyítja – mivel ezek az elemek szervesen jelennek meg –, hogy ez a dráma nem valami teljesen egyéni „kitaláció”. Csak a „talapzat...”

1992 április

Bécsy Tamás sk.

Kedves Talán!

	Megtiszteltél, hogy drámádat elküldted nekem, s kérlek, hogy amit arról most lejegyzek, arról tudd, olyan valakinek a kommentárja, aki nem tartja magát tévedhetetlennek, sőt!...
Vonzódásom egy-egy drámához, amiként az izlésem is, meglepően változatos, s hozzáteszem, az, hogy ráadásul ma már egy színházat kell vezessek, nagyban determinálja megfontolásaimat.
	Számtalan rossz és dilettáns darabot kapok, de a te írásodba beleolvasva azonnal látszik, hogy a maga nemében igen jó tollú, bizonyos színházi stilusnak igen helytállóan markáns valaki műve. Kitetszik, hogy a szerző, még amikor rögtönzést imitál, amikor a nyelvi lelemények révén játszik, akkor is tudja, miért teszi, jelesül kétségtelen, hogy alapos és tehetséges képet igazol számomra a színdarab.
	Még azt sem állítom, hogy nekem nem tetszik, mindössze abból kell kiindulnod, amikor olvasod e sorokat, hogy én már az ilyesfajta darabokat nem szeretem. Magam már nem vonzódom sem Eliot-hoz, se Arrabal-hoz, se Mrožek-hez, hogy csak hármat említsek, akiknek rokonsága a darab kapcsán eszembe ötlött. Biztos a korom és a „piaci állapotok” is igazítottak merészségeimen, de én már csak a történeteket szeretem, a reális viszonylatokba oltott hiteles állapotokat dokumentáló párbeszédeket. A te darabod is tud ilyesmit, de prioritásai mégis stiláris megközelítést gerjesztenek, vagyis mivel a dráma nagyon speciális formát karakterizál, annak a színházeszménynek is speciálisnak kell lennie, amelyik szeretni tudja, amelyik színpadra akarja állítani.
	A darabodnak való rendező biztosan nem a nyíregyházi!...
	Örülök, hogy Tandorinak az a véleménye, ami, s megengedve, hogy a beszükült barom én vagyok, azt is megvallom: én tudomásul veszem Tandori elismertségét, különlegességét, ám néhány koraibb verskötetén túl sem esszéit nem voltam még képes elolvasni az 1. oldalon túl. Esterházyt, mint embert rajongom, a műveivel nem tudok mit kezdeni!... Földhöz ragadtabb vagyok, kevésbé szórakoztat a szemantikai virtuózitás, én a vallomásos irodalmat kedvelem.
	/ Ezért a legnagyobb kortársi író nekem Nádas Péter!.../
	Mindezt azért írom neked, hogy értsd, valószínűleg én vagyok alulképzett, vagy retrográd ízlésű, de nagyon ritka, amikor az experimentalitás arra ragad, hogy közösséget legyek képes avval vállalni!...
	Ugyanakkor érzem, hogy a te darabodnak van sorsa. Ha avatott, hozzárendelt rendezőt talál – csak néhány név, akit ajánlok: Szikora János, Kamondi Zoli, Jeles, Máthé Kriszta, Bagossy Laci, Zsótér, Gál Erzsi –, akkor megfelelően megválasztott aurában, térben és időben jelentős helyzetet vájhat ki magának. / Ajánlom még Pinczés Pistát Debrecenben, ő csinált már hasonlóan különös darabokból sikeres előadásokat. /
	Remélem nem veszed zokon, hogy általad is méltán kedves „gyerekedet” nem vállalhatom jó szívvel, lévén, hogy magam más nyelven beszélek színházban.
	Amúgy őszinte szívvel kívánok drámádnak kellő elismerést, nem az udvariasság mián, hanem mert érzem, hogy a tehetségnek kell legyen esélye.
	Ha nem orrolsz meg rám, bármikor máskor is szívesen elolvasok tőled bármit, aztán ha hasznát veszed nyílt mondataimnak, az örömteli, ha nem, akkor sem történt nagy baj...!
	Még egyszer köszönöm jelentkezésed, üdvözöllek és boldog ünnepeket kívánok mind neked, mind szeretteidnek,
	tisztelettel:
		Verebes István sk.
Budapest, 1996. december 3.

Tandori Dezső (ld. az első példányon) véleménye (lelkiismereti!)
Sebeő Talán
tragico-panoptico-dinamicoordinatióriójáról

	Hosszan húztam-halasztottam, hogy az utóbbi idők talán legjelentősebb magyar nyelvű színpadi művéről rövid összefoglalót írjak. Tulajdonképpen a döbbenet tartott vissza. Hiányoljuk a Madách utáni összefoglaló igényű magyar drámát? Itt van.
	Megtévesztő a kamara-jelleg. Egy filozofikus elme és egy intermedialtáson iskolázott, elasztikus szellem szintézist teremtett commedia dell’arte és egzisztencialista „költemény” elemeiből, e tette ezt oly plasztikusan, hogy egyik jeles méltatója ezt „plazmatikusnak” mondta. Vladimir és Estragon kicsit bővebb leosztásban, az emberélet lélektől lélekig útjának megannyiszor „a felén”, a köztességgel toldva „innen s túl”: a szellemi izgalom élő színpadi mozgás nyelvére lefordítható, aktuális „netovábbja” ez a mű, mely ugyanakkor az értelemig „és tovább” hatol.
	Ráadásul a nézőnek, aki elé kívánkozik, pompás mulatság. Kabinetalakítások egész sorára nyílik lehetőség. Kosztolányi „medvesúly-emlegetése” nélkül mély és szüszifosz-terheket görgető csaknem minden szerep.
	Én ezt a darabot imádom – és féltem. Félek sorsáért. Sebeő Talán a magyar drámaíró jellegzetes sorsára lenne kárhoztatva? Ma ezt ne tegyük vele! Boldog lehet a színház, mely előtt ily lehetőség nyílik. De ki vagyok én a magyar színpadot illetően, előadatlan drámák szerzője, hogy autentikus madárjósként nyilatkozom? Aláírom: nevemet adom, a „Malom” (khároni „gondolánk”) kvalitásának szellemiközhaszonra lehetnének. S remek mulatságra.
	Sebeő Talánt én magam is féltem bíztatni. Érzem odaadó alkatát, szélsőségeit, heveskedésre hajlását.
	Féltettem Sebeő Talánt, az embert – a drámaírói sors megpróbáltatásaitól. Lehet, hogy ő ezért neheztelt is rám. Hogy pokoli malmát, édeni malmát, az életnek e színmívesen megtagadott unalmát inkább könyvdráma sorsra véltem látni. Hát ne. Mi akadálya volna egy kisérletnek, persze, a legjobb szereposztásban? Mondom, ne feledjük Beckett, Hemingway sokszori elutasításának példáját.
	Sebeő Talánnak ez nyilván nem az utolsó szava, e mű.
	Mert megtisztelt bizalmával – nem tudtam, hogy az én színpadi-amatőr véleményem így számít neki! –, hát legyen.
	Minden mód érvelni tudok és fogok e mű mellett.
	Csak: üzletember nem vagyok, így engem senki ne hibáztasson, hogy nem tudok jegyek árában, reklámhadjáratban számolni. Nemcsak az utóbbi évek legjelentősebb színpadi szellem-vállalkozásának tekintem Sebeő művét, de az elmúlt 5 év 20 legjelentősebb honi irodalmi termékei között is rangos helyét látom.
	Sebeő Talán, jó kollégám, vajon visszagondolsz-e még, hogy várva vártad jeles kollégáid véleményét, tudva tudván, mit ér munkád – s elindulsz „ gyakorlat rögös útján”?
Az ég vezéreljen. „Gondolád, amolom” ringjon veled kóbor lovagok és rossz fogadósok világában. Kedves Szellem, ne nyugodj – de néha azért picit nyugodj is. Értesíts, mi lett darabod sorsa.
	Színházaknak: tessék foglalkozni e darabbal; ahogy kell!

Bp. 1993 dec 12.

Tandori Dezső sk.