BOTHO STRAUSS

A PARK

Fordította: Forgách András
(2008)

Szereplők
Helén
Georg
Helma
Wolf
Titánia
Oberon
Erstling
Höfling
Cyprian
Fekete fiú
Lány
1. fiú
2. fiú
3. fiú

Peter Steinnek

Képzeljünk el egy tisztes társadalmat, amelyik majdnem ugyanannyira eltávolodott a szent dolgoktól mint az időtlen költészettől (és meg is fáradt egy kissé), de nem valamilyen mítosznak vagy ideológiának adja meg magát, hanem egy nagy mű géniuszának. Innen nézve ami ennek az új darabnak az alakjait és cselekményét megszállja, megindítja, fölemeli és megőrjíti az Shakespeare “Szentivánéji álmának” szelleme. És ahogyan közülünk sem élheti senki a saját életét, csakis egy olyant, amelyik ezernyi fölérendelt és aláépült előfeltételtől, “struktúrától”, átörökített hagyománytól függ, ugyanúgy válnak itt fellépő kortársaink függővé egy régi, kifürkészhetetlen komédia varázslatos uralmától, s lesznek annak ideológusai. A virág nedvéhez hasonlóan, amelyet Puck és Oberon az athéni erdőben alvók halántékára hint, az itt fellépő személyeknek – összezavarva őket – egy műalkotást csepegtetnek érzékeire. Ámbár átváltozások sora megy végbe, és egymás alakját veszi föl ember, szellem és cselekmény – de a “Szentivánéji álom” egyre csak halad előre, és senki sem marad ébren, hogy valami jó kis ellenszert találva a többieket megszabadítsa téveszméjétől.

I.
1.
A városi parkban. Jobboldalon, elöl embermagas bodzabokor. Vörös ágai csupaszon merednek, mint télen. Mindenféle szemét ragadt rá: papír, sörösdobozok, harisnyanadrág, cipő, egy széttört magnókazetta tekergő szalagja, stb. A még sötét színpadon reflektorfény seper végig a bozóton és a hulladékok domborművén. Cirkuszi ketrecbe zárt állatok zajai. Majd bágyadt fény hull az egész színpadra. Baloldalt alacsony láda, benne piszkos, szemetes homok. Mögötte kettéosztott sötétvörös függöny. A függönyrésen éles fény hatol át. Üres trapéz leng ide-oda. Elöl, a homokláda szélén Helén ül, a cirkuszi akrobaták flitteres ruhájában. Reszket és cigarettázik. Georg jön előre jobbról, a bozót mögül.
GEORG	Jó estét. Hogy s mint?
HELÉN	Szo szo. Na ja. Vagyogatok.
GEORG	Csak kíváncsi voltam, mi lehet már magával.
HELÉN	Hm. Derék.
GEORG	És a művészettel mi a helyzet? Elégedett?
HELÉN	Művészet? Viccel?	
megkopogtatja a homlokát	
Itt! Á! Ph!	
Amit ezek művelnek? Az nem művészet.	
Az valami más, á, dehogy művészet.	
Amatőr banda, csupa dilettáns.
GEORG	Itt ül kint és mindjárt megfagy.	
Mért nem próbál bent a többiekkel?
HELÉN	Én? Én ezekkel nem próbálok, ennyi.	
Én ezekkel soha többé abszolúte semmit.
GEORG	Talán összeveszett a partnereivel?	
Most maga nem akar velük, vagy ők	
nem akarnak magával?
HELÉN	Hogy ők velem? Mondok valamit. Ezek kezet csókolnának nekem, ha visszamennék. Megnyalnák a tíz ujjukat, ha odamennék és azt mondanám: hopplá, tratatatamm!	
közben előre-hátra ing	
na, mit kértek, megcsináljam nektek a dögös Helénát a szöges ágyon, vagy a Madárembert, vagy mit akartok? De a rúd mellett, a trapézon, odafent, ezek mindenbe belevartyognak. Hol a timingom nem elég jó, hol túl nagy vagyok, hol túl kicsi, ami a lényeg, mindig találnak hajszált a levesben. Á, what the fuck, I’m not such a dumb little cutie, hogy állandóan egzecíroztassanak.
GEORG	Bent biztos hiányolják már magát.
HELÉN	Nem. Leestem.
GEORG	Mi?
HELÉN	Leestem. Fentről le.	
Zuhantam. Lezuhantam.
GEORG	A kötélről?
HELÉN	Trapézról.
GEORG	Hálóval?
HELÉN	Anélkül.
GEORG	Megsérült?
HELÉN	Nem mentem vissza föl. Na, ez az.	
Na, ez az, amit nem szabad soha.	
Egy egyszerű csavar, és már röpülök lefelé.	
Pedig a dupla is megvan. Semmi az egész.	
Viszont nem kaptam el a Pascal kezét.	
Még csak meg se érintettem. Rosszul mértem be. Röpülök bele a homokba, és nem megyek rögtön vissza föl. Az volt bennem: nem bírom, képtelen vagyok rá. De mint a cirkuszban mindenkinek, nekem is rögtön vissza kellett volna másznom, és nem számít, hogy ez csak egy hülye amatőrcirkusz, mert különben soha a büdös életben nem tudod újra megcsinálni.
GEORG	Beviszem a kórházba, Helén. Ki kell vizsgáltatnia magát.
HELÉN	Á, nee. Hagyjuk. Megyek, megmosakszom.	
lehúzza az egyik cipőjét és homokot szór ki belőle	
Micsoda szar kis amatőrcirkusz. Tiszta időpocsékolás. It’s a sheer waste of time. They’re just a bunch of would-bes. Műkedvelők egytől egyig. Csak a pofájuk jár, mögötte a nagy büdös semmi.	
föláll
GEORG	Jöjjön. Igyunk valamit.
HELÉN	Igen? Felőlem.
Georg a zakóját Helén vállára teríti. Jobbra el.
HELÉN	Ismerem ezeket a szupersztárokat. Állítom, egyik se tud többet nálam, egy hangyafasznyival se. They can’t top me by a fart – none of them. Big mouth – no go...

2.
A bozótban megjelenik Oberon és Titánia feje.
TITÁNIA	Máris újra itt, én Oberonom?	
Máris harcra készen a vesztett ügyért?
OBERON	Csúfolj csak, szívtelen Titánia.
TITÁNIA	Én? Nem vagyok szívtelenebb nálad,	
féltékeny uram és parancsolóm.
OBERON	Talpunk alatt a göröngyös lomha föld sem csillapítja sóvár lépteid.
TITÁNIA	Mint a te féltékenységed sem csitul,	
míg kihalt, kopár városokon űz, hajszol	
keresztül, nem mint hajdan, lágy felhők mezőin.	
Ég és föld ezen az egy hangon ostoroz.
OBERON	Akkor maradj velem, és abban segíts,	
miként gyakorolhatna lényünk mélyebb hatást	
a városlakókra. Az örökös veszekedés	
kínosan tompítja ragyogásunk.
TITÁNIA	Így igaz, én Oberonom.	
De hogy is mondjam... a kéjvágyunk sem könnyíti meg éppen,	
hogy egymáshoz kedvesebbek legyünk.
OBERON	Engem a kéjvágyam nem zavar semmiben.
TITÁNIA	Engem se, Oberon.	
És mégis – az istenlét fáj	
e testbe bezárva. Ez nekem túl szűk, túl szoros.	
Fáj.
A jelenés eltűnik. Balról jön Erstling és Höfling, két ideges férfi.
ERSTLING	Ne vedd rossznéven: de eddig és ne tovább.	
Tovább egy lépést se.
HÖFLING	Már itt volna? Itt kezdődne már?
ERSTLING	Forduljunk vissza. Ez a hely nem tetszik nekem...
HÖFLING	Ezt nem hiszem el! Félsz éjjel keresztülvágni a parkon, közben mint egy bika arról ábrándozol, hogy a bokrok közé löksz egy nőt, és sec-perc, megerőszakolod.
ERSTLING	Azt a kövéret, igen.
HÖFLING	Azt a kövéret! Aki avval a kiszáradt kóróval, avval a csontkollekcióval él együtt?
ERSTLING	Él? Élt. A csontkollekció halott.
HÖFLING	Már?
ERSTLING	Már.
HÖFLING	Hogyhogy a csontkollekció halott?
ERSTLING	Hogyhogy hogyhogy?
HÖFLING	Mibe halt bele?
ERSTLING	Mibe! Egy ilyen vékony valaki, aki napról napra egyre vékonyabb lesz, egy szép napon fogja magát, és nincs többé.	
Sorvadásba halt bele. Valami vírusba.	
Valami sorvasztó vírusba. Egy minden jel szerint ismeretlen vírusba.
HÖFLING	Senki nem értette, hogy egy ilyen eszméletlenül vékony, szabad szemmel alig látható valaki hogy járhat egy nővel, aki olyan kövér, már gurul? Állítom, hogy hirdetés útján jöttek össze.
ERSTLING	Házasságközvetítés internet-katalógussal!
HÖFLING	Online partnerkereső!
ERSTLING	Egy adatbankban lettek egymáséi!
HÖFLING	Ilyenből sose lesz harmonikus páros.
ERSTLING	Bohócpáros!
HÖFLING	Forduljunk vissza.
ERSTLING	Látod: én megmondtam előre.	
Jobb ha visszafordulunk.
Mindketten balra el. Oberon lép ki a bozót mögül és a függöny közelébe megy. Jobbról az 1. fiú és a lány jön. A fiún kertésznadrág, a lányon vastag szemüveg, szétszakadt edzőcipő, pólóján Mikiegér, farmerja térdben leszakítva, bokáján lánc, arca és térde kifestve, plüsskutya a hóna alatt. Egy láda sört hoznak.
1. FIÚ	Ez az állandó rángatás. Nem vennéd fel az én ritmusomat?
LÁNY	Vedd föl te az enyémet.
Mindketten balra el. Jobbról jön Helma. Titánia jelenik meg a bozótban. Szélesre tárva a kabátját megmutatja magát. Helma rémülten hőköl vissza és az alhastájon erős, állatian burjánzó fanszőrrel ellátott szoborfehér testre mered. Utána Oberonhoz fut.
HELMA	Uram! Elnézést... de ott, a bokorban, egy nő, egy nő! Ilyet még nem láttam. Rémes! Iszonyú! Egy nő, mutogatja magát... széttárja a kabátját, hallja! – jaj, nagyon megijedtem. Hívja kérem a rendőrséget! Ha ezt egy gyerek meglátja, Jézusom, ha ezt egy gyerek meglátja!
OBERON	“Tudok egy partot, hol kakukkfű virágzik	
Ibolya izzik, kankalin világít	
Hol sűrű loncból szőve baldachin,	
Alatta mályva nő, rózsa és jázmin	
Ott szunnyad Titánia egy-egy éjszakán	
Ha illat, tánc és kéj kifullasztotta tán	
Ott, hol kígyó vedli ezüstruháját –”
Hirtelen kitárja a kabátját és megmutatja magát. Helma az öklébe harap és elszalad.

3.
TITÁNIA	Túl sokra nem jutottál vele, jóuram.
OBERON	Te sem.
TITÁNIA	De előttem hosszabb ideig állt.	
Engem mégis hosszabb ideig bámult.
OBERON	Megtörtént az első pillanat, most egyelőre	
Várjuk ki, hogy mi lesz belőle.
TITÁNIA	Valamit mindig elrontunk végül.	
Az önmutogatástól nem túl lelkesek.	
Én még egy örömtől kigyúlt arcot se láttam eddig,	
sugaramból szikra se pattant vissza rám.	
Mintha én nem szorulnék rá e mégoly	
emberi-gyönge visszfényre, megerősítésül.	
Mind bambán megy tovább, sőt: undorodva,	
vagy felsikolt, ha lát! Ez volna a kéj, a mámor?	
Maradt még bennük egyáltalán nemiség?
OBERON	Az embereknek sejtelmük sincs a kéjről.	
Sejtelmük sincs a brutális vágyról,	
amellyel más bolygókon másfajta lények	
egymásnak esnek. A mi nászunknak	
az övék csupán korcs utánzata,	
s amit ők túláradó gyönyörnek hisznek, az csak szánalmas, kontár és fukar gazdálkodás az adománnyal, melyet csak eltékozolva lehet megtartani és megújítani. Az ő kéjük olyan távol áll a miénktől, mint a gyík a sárkánytól. Ráadásul újabban egyre lankad, sőt azzal fenyeget, hogy teljesen kihal, ha a lángot nem szítjuk fel újra bennük.
TITÁNIA	Mit akarsz tenni?	
Idelent annál többet, mint hogy egy villanásra	
Durva, szelídítetlen alakodban	
Megmutasd magad, nem nagyon tehetsz.	
Itt meg vagy kötözve.	
Földöntúli erőid nem használhatod.	
Már túlságosan belesüllyedtünk	
e nagyon is földhözragadt misszióba.
OBERON	Az arcukon látom, milyen nagy a baj,	
És azt is, amit nem tudnak kimondani:	
kérik, térítsük végre magukhoz őket.	
Tudom, biztosan érzem, beérnek nemsokára.	
Ösztöneiket az öntudat és az üzlet	
úgy megrongálta, hogy néhányan már	
segítségért a régi istenekhez folyamodnak.	
Mi pedig – hadd legyünk mi az elsők,	
kik a mélybe temetett vágyakat kiköltik,	
a jéggé dermedt józanságot feloldják.	
Mert ha ez sikerül, és át tudjuk hatni őket,	
míg van bennük élet,	
végül minket fognak fennen imádni,	
és szebb jutalmat nyerünk el azoknál,	
akik miutánunk jönnek nemsokára.
TITÁNIA	És nem állunk rém-párosként tovább	
a bozótban, didergő jelenések,	
mint romlott nevelőnő, kit büntetésből áthelyeztek,	
arra átkozva, hogy az idők végezetéig mutogassa magát,	
anélkül, hogy bárkinek tetszene.
OBERON	Csak még egy kis türelem, Titánia.	
Nagykorú választópolgárokból egy éj alatt	
nem válik trubadúr, és Salamon király mohó kéjvágyát	
sem lehet egy autóvezető-oktatóban fölébreszteni.	
De azt remélem, hogy nem is kevesen	
már első próbára megzavarhatók,	
s ha megfakult lelkük kifényesedett,	
megpillanthatjuk benne önmagunkat.	
Nekem is, hidd el, nagy szükségem van erre,	
a visszfény édes ízét nem nélkülözhetem –
TITÁNIA	Csitt! Ki jő?
OBERON	A fekete fiúcskád jön, Titánia.	
És Cyprian, a művész fut utána.
TITÁNIA	Ez a te kibírhatatlan művészed, Oberon, tűnjön végre el, és ne járjon folyton a barátom nyakára!
Balról jön a fekete fiú, a parkfelügyelőség overalljában. Kis szemeteskocsit húz maga után, amibe a hulladékot gyűjti. Mögötte Cyprian, körülbelül hatvan éves férfi szürke munkaköpenyben. Homloka magas, arca szikár, haja erős, göndörödő.
CYPRIAN	Norman! Kekou!	
Tudnál rám időt szakítani?
A fekete fiú megdermed és a fejét rázza.
CYPRIAN	Mikor?
A fekete fiú a vállát rándítja.
CYPRIAN	Nem jössz fel hozzám?	
Már megígérted.
A fekete fiú eltűnik a bozót mögött.
CYPRIAN	Mi a francot tudhat az a nő?!	
Fehér ingeket húz elő a földből.	
Na jó. Én meg maszkokat készítek, meg	
olyan figurákat, amik tetszenek neked... Csupa olyasmit,	
amit látni se akarsz. Holdbéli Titánia!	
Koldust fosztasz ki, nem szégyelled magad!	
És neked, te felfoghatatlan szépség,	
nincs bátorságod megmondani neki,	
hogy egy öreg férfit még mindig vonzónak találsz!	
Eddig mindennap együtt jártunk,	
és tessék, ma megsebesült a lábam...
Balról jön a lány és a 2. fiú, leülnek a homokláda peremére.
CYPRIAN	Itt ez a bokor,	
mocskos, kopár, beteg –	
És amit az árnyékok mögött látok,	
a pillantáson túl mi vibrál, mi áll,	
csak úgy nyüzsögnek ott a patkányok	
és azokon trónol az üres király!	
el balra
2. FIÚ	Van, aki egyedül akar lenni, csak nem tanulta meg, és van, aki egyszerűen rákényszerül. Azt nem tudom, te melyik típusba tartozol.
LÁNY	Én egyedül akarok lenni.
2. FIÚ	Hm.
LÁNY	De szerintem az a legnagyobb hazugság,	
ha úgy teszünk, mintha semmi baj nem lenne.
2. FIÚ	Ez szerintem is ez a lehető leghazugabb dolog.
LÁNY	Vagy ha valaki luxus hajókirándulásra megy.
2. FIÚ	Au!
LÁNY	És azt gondolja, legalább mindig emberek között vagyok.
2. FIÚ	Rémes.
LÁNY	Na ja. Persze, hogy mindig emberek között van, de állandóan beleütközik abba a problémába, hogy mindig emberek között van.
2. FIÚ	Ha már tényleg nem tudod, hogyan tovább,	
mondjuk fél évre Finnországba mész,	
föl a magas északra, egy ilyen kis	
kunyhóba szaunával, tök egyedül.
LÁNY	Ott túl sok a szúnyog.
2. FIÚ	Attól függ, hol.
LÁNY	Ki akar egész nap csapkodni?
2. FIÚ	Persze a magunkfajta embernek,	
akár Finnországban csücsül, akár máshol,	
van egy égető problémája, és hát elég értelmetlen is	
mellébeszélni, és ez nem más, mint az	
emberi szexualitás.
LÁNY	Hm. Na ja. Én nem tudom.
2. FIÚ	Nem, de őszintén! Totál őszintén.	
Neked kell tudni legjobban, hol szorít a cipő.
LÁNY	Én őszinte vagyok.
2. FIÚ	Csöppet se.
LÁNY	Az kizárt, hogy te meg tudd mondani, őszinte vagyok vagy se.
2. FIÚ	Mi nagyon hasonlítunk, azt ne felejtsed el.	
Ismerek minden trükköt.
LÁNY	Akkor azt is tudnod kéne,	
hogy nincsenek trükkjeim.
2. FIÚ	feláll	
Oké. Ennek semmi értelme.	
Ha egyszer egyedül maradnék, nem szeretnék a helyedben lenni. Te még a magány alapfogalmaival se vagy tisztában.
Mindketten el balra. Nem sokkal később Oberon kilép a bozótból, a cirkuszfüggönyhöz megy és feltépi. Titánia a fekete fiúval fekszik.
OBERON	Mit művelsz?! Mit művelsz?!
A fekete fiú elfut.
OBERON	Lerombolod a képet, lerombolod a látszatot...	
Gyere ide! Állj föl!
TITÁNIA	Téged meg! Téged csak a te dicsőséged érdekel. Hogy oltárokat építsenek neked az emberek. Engem bezársz ebbe a csontvázba és hagysz szenvedni. Haza akarok menni. Az én tág szabad mezőimre haza.
OBERON	nyakon ragadja	
Neked jelenéssé kell válnod,	
nem pedig az emberek közé keveredned.	
Ha nem maradsz Holdbéli Titánia,	
éjszakai hatalmad egyre gyengül,	
és hozzászoksz a tökéletlen szerelemhez!
TITÁNIA	Igen, én Oberonom. Ez fáj, elég.
Balról jön az 1. fiú.
OBERON	Szétrombolod a képet, összezúzod tündöklésünk, pedig abban rejlik minden hatalmunk –
Titánia kiszabadul Oberon kezéből, a fiúhoz fut.
TITÁNIA	Meg tudja mondani, hány óra van?
Az 1. fiú megmutatja a karóráját. Titánia megragadja a kezét, megcsókolja.
TITÁNIA	Rád vártam, mindig csak terád!	
Vigyél magaddal! Vigyél magaddal!
OBERON	Fogja meg, kérem!	
Ő már ilyen.	
Elmúlik mindjárt.	
Nagyon köszönöm.
Az 1. fiú el jobbra.
TITÁNIA	Elegem van!	
Mindent tudok.	
Eleget forogtam közöttük.	
Csak a halál tudna többet mesélni nálam.	
Haza akarok menni...	
Hol megoldódik minden, és mi értjük egymást.
OBERON	leülteti Titániát a homokláda szélére	
Hallgass rám jól, Titánia!	
Hazatérünk, de nem mikor úri kedvünk	
hozza, hanem ha már a szemük kinyílt,	
és képünkkel ittasan megfáradt érzékiségük	
új életre kel, csak ha megmentettük a gyönyört,	
akkor vethetjük le ezt a kínos és nyűgös	
megtestesülést (bár attól fogva nem lesz ez se szűkebb,	
mint az a másik, tündérek és szellemek honában,	
s te újabb birodalom fölött nyersz hatalmat...)	
De csak ha oldalamon állva türelmes	
mintává, szent példázattá változol,	
érinthetetlen, mesebeli, vidám! –	
És békén hagyod a fekete fiút,	
aki szolgám, Cyprián jogos tulajdona,	
kinek hidegsége bénítja, megzavarja,	
gonosz gőgje gyötri, örömet nem szerez –	
te meg a fiú hiúságát, hideg tompaságát	
úgy fokozod, mintha nem tudnád,	
hogy ezek a mi missziónk	
legádázabb ellenségei?
TITÁNIA	Igen, én Oberonom.
OBERON	Akkor hallgass rám: ne befolyásold	
a fiút tovább, és add nekem;	
én őt az igazi szenvedélyre megtanítom,	
és Cypriánnak adom, cserébe szolgálataiért.
TITÁNIA	Igen, én Oberonom.
OBERON	Igent mondasz, de a fordítottját teszed.	
Nem én vagyok a hűvösségben hibás,	
hogy a telihold többé senkit sem tesz	
holdkórossá, s a forró nyári éj	
sem kergeti őrületbe a szerelmeseket –	
persze az őrületben nincs hiány,	
de itt mindenki csak saját kisszerűsége miatt	
nyög és üvölt, ugyan ki őrülne meg valaki másért? –	
jobbról jön a 3. fiú	
Nem, drágám, mindez csak azért lehet így,	
mert mi ketten folyton veszekszünk,	
és ha mi nem tudunk megegyezni semmiben,	
hogy tetszhetnénk meg akárkinek is?
TITÁNIA	fáradtan, önkéntelenül	
Helló! Hány óra...?
3. FIÚ	Most van –
OBERON	Nem! Semmi! Csönd!
TITÁNIA	Rád vártam, csak terád...	
a fiú balra el
OBERON	Az időt?	
Mért kérdezed te, hogy mennyi az idő?!
TITÁNIA	Mert tudni szeretném.
OBERON	Neked nem kell tudnod, hogy mennyi az idő!
TITÁNIA	De. Meg kell tanulnom.	
föláll
OBERON	magában	
Minden szó hiába.
TITÁNIA	Virrad a nap. Már fenyőerdőmben	
a kicsiny tavak fel-felcsillanva bámulnak	
az égre. Ilyenkor dőltem végig	
mohaágyamon, álomba manó-ének ringatott...	
Most kemény padokon nyújtózom el,	
a dallam fülemben sziréna, vad dudálás.	
Ég veled. Kedvezőbb órán lássuk egymást.	
elmegy hátra
OBERON	Tűnj el nyugodtan. Ne félj, jobb belátásra	
térítlek még. Nem tudsz te ártani	
hírnevemnek, és önfejűségednek is véget vetünk.	
Más módszerekkel, manók, tündérek, virágszellemek	
nélkül is megzabolázom pimaszságodat,	
és akaratodat enyémhez hajlítom.	
Kitalálok egy rád szabott kínzási formát.	
hátulról a bodzabokorban elfoglalt helyére lép	
kiált	
Cyprian!... Cyprian!	
Cyprian álomittasan jön és a bokor alá fekszik	
Cyprian, hallasz?
CYPRIAN	álomban	
Igen.
OBERON	Itt az idő. Most kérem tőled mesterművedet.
CYPRIAN	A szorongás – a szorongás...
OBERON	Művész vagy?	
Cyprian a vállát rándítja

4.
(“Stimmel”)
A színpad baloldalán kétszintes dobogó. Fönt: Helén és Georg lakásán. Lent: Asztal egy kávéházban.

A kávéházban. A két jóbarát.
GEORG	Hagyjuk a lényegtelen dolgokat.	
Nem sokkal ezelőtt bemutattam Helént.	
Mondd, milyen benyomást tett rád?
WOLF	Helén. Igen.	
Mivel foglalkozik? Ki is ő?
GEORG	Azt nem tudom. Képtelen vagyok kiszedni belőle. Hazudik. Hazudik, mint a vízfolyás. Másfél éve bejött hozzám az irodába. Látszatházasságot kötött egy libanonival, és pénzt fogadott el cserébe azért, hogy a férfit tartózkodási engedélyhez segítse. Aztán beadta a válást, hogy megköthesse a következő ugyanilyen típusú üzletét. Ügyvédként a gondját viseltem. Segítettem neki abban, hogy fölhagyjon a szervezett házassági üzelmekkel. Német-amerikai. Az anyja még az Államokban él.
WOLF	Ég és föld vagytok, nekem úgy tűnik,
GEORG	Vagyis lebeszélsz róla, hogy feleségül vegyem?
WOLF	Tudod, hogy egy jóbarát vonzalmait mindig támogatja az ember, bárhová is tévedjen is a szerelem. De nem! Rólad és Helénről az a véleményem, hogy nagyszerű, hálás feladat lesz egymásért élnetek...
GEORG	Azt mondod, feladat lesz? Ez elég szkeptikusan hangzik.
WOLF	Ismersz, Georg. Erről fölösleges többet beszélnünk.
GEORG	Fölösleges.

Helén és Georg lakásán. A nő és a férfi.
HELÉN	Wolffal találkoztál, nem?
GEORG	De.
HELÉN	Nyomaszt valami?
GEORG	Nem. Semmi.
HELÉN	És mi a véleménye rólunk a barátodnak?
GEORG	Nos, sok boldogságot kíván nekünk.
HELÉN	Ezt értsem ironikusan, vagy ti így szoktatok beszélni?
GEORG	Nem. Egyáltalán nem ironikus volt. Halálkomoly.
HELÉN	És nem tudtad kiszedni belőle, valójában mit gondol rólunk?
GEORG	Úgy érted: rólad, hogy mit gondol rólad?
HELÉN	Hát persze!
GEORG	Óvott attól, hogy feleségül vegyelek.
HELÉN	megrémül	
Ó!
GEORG	Ha az ösztöneire hallgatna, mondta, akkor lebeszélne róla.
HELÉN	És te mit gondolsz erről, hogy így óvott tőlem téged?
GEORG	Nyilván megérted, hogy ha egy jóbarát, mint Wolf ilyesmit mond, az számomra nem lehet teljesen közömbös.
HELÉN	Nem lehet teljesen közömbös... És mit mondanak a te ösztöneid?	
Georg a vállát rántja	
Ezt most nem értem, Georg. Ezt most nem teljesen értem...

A kávéházban. A barát és a nő.
HELÉN	Mért mondasz rosszakat rólam?	
Nem is ismersz.
WOLF	Soha nem mondtam rosszakat rólad.
HELÉN	Óvtad tőlem Georgot.
WOLF	Ezt tettem volna?! Az ellenkezője igaz: sok szerencsét kívántam az elhatározásához, hogy végre összeköti valakivel az életét.
HELÉN	De szerinte neked az a véleményed, hogy mi egyáltalán nem illünk egymáshoz.
WOLF	Hazudik. Semmi ilyesmit nem mondtam. Van viszont egy dolog, amiről nem beszéltem vele. Amiről nem beszélhetek vele. De előtted nem fogom elhallgatni. Te az én szememben is egy igencsak kívánatos nő vagy. Ha kíváncsi vagy rá, megmondom: féltékeny vagyok Georgra.
HELÉN	Vagy úgy –	
Ez igaz?

Helén és Georg lakásán. A nő és a férfi.
HELÉN	Georg! Találkoztam a barátoddal, Wolffal.
GEORG	Igazán?
HELÉN	Tényleg már az egyetemről ismeritek egymást?
GEORG	Igen. Stimmel.
HELÉN	Akkor ő hogy lehet autóvezető-oktató?
GEORG	Mert van egy autósiskolája. Történelemből diplomázott, és egy szép napon átvette az apja cégét.
HELÉN	Tény, hogy ki nem állhat engem.
GEORG	Ó! Mit mondott?
HELÉN	Szerinte nem vagyok hozzád való.
GEORG	És ezt egyenesen az arcodba mondja?
HELÉN	Mindent megtesz, hogy téged, a legjobb barátját megóvjon egy szörnyű tévedéstől. Gyűlölöm.
GEORG	Ne. Erre semmi szükség. Persze elég komplikált egy ilyen érzékeny viszonyt fenntartani három ember között, akik –
HELÉN	Három? És Helma? Talán nincs felesége?
GEORG	Ja igen, Helma. Az teljesen más eset. Wolf mindenestre erősen vonzódik hozzánk.
HELÉN	Hozzám nem. Hozzád.	
Azt hiszem, előbb-utóbb döntened kell.	
Vagy ő, vagy én.
GEORG	Ez a kérdés föl se merül.
HELÉN	Nem? Már döntöttél?
GEORG	Wolf a legjobb barátom, és téged szeretlek.	
Mi köze ennek a kettőnek egymáshoz?
HELÉN	Sok. Nagyon sok. Ő nem fogad el engem, és én sem fogadom el őt. Tehát kettéreped a szíved.

Kávéházban. A férfi és a barát.
GEORG	Soha nem árultad el, hogy igazából mi a véleményed Helénről!
WOLF	De te megérezted. Hiszen elárultad neki, milyen rossz véleményem van róla.
GEORG	És tényleg az van?
WOLF	Azóta volt alkalmam közelebbről megismerni. Azt hiszem, nagyon is illik hozzád.
GEORG	Ezt meg hogy érted?
WOLF	Úgy, hogy minél hamarabb vedd feleségül.
GEORG	Ez az utolsó szavad?	
Nem veszem feleségül, ha emiatt tönkremegy a barátságunk.
WOLF	Tehát azt akarod, hogy csodáljam a feleségedet, és ugyanakkor maradjak a legjobb barátod?
GEORG	Wolf, nézd, neked egyrészt ott van Helma, és a rendezett otthonod. Másrészt Helénnel és velem megtalálod a számodra olyannyira szükséges szellemi-lelki hátteret.
WOLF	Magyarán a családhoz tartozom?
GEORG	Természetesen. Hozzánk tartozol. Bizonyos értelemben. Egy pontig feltétlenül.
WOLF	Ez Helén véleménye is?
GEORG	Magától értetődik. Kifejezetten arra kért, biztosítsalak a barátságáról, amely semmiben sem marad el az enyémtől.

Kávéházban. A barát és a nő.
WOLF	Hogy lehetsz ennyire képmutató, hogy Georgon keresztül biztosítasz a “barátságodról”?
HELÉN	Ah!	
Nem tettem ilyet.
WOLF	Szerinted én milyen érzéseket táplálok irántad? Barátiakat?
HELÉN	Azt nem tudom. Csak azt tudom, hogy a lelked mélyén egyet akarsz, hogy Georg meg én szétmenjünk.
WOLF	Talán nem vallottam be utolsó találkozásunkkor az igazi érzéseimet? És te ezek után is eljöttél –
HELÉN	Ezek után is eljöttem, és arra szeretnélek kérni, hogy hagyj békén engem meg a férjemet.
WOLF	A férjed azonban nem hajlandó lemondani a barátságunkról. És ha igazán szereted Georgot, akkor ezt nem követelheted tőle.
HELÉN	Nem házasodhatok össze egyszerre Georggal és a legjobb barátjával.
WOLF	Erre nem is lesz szükség.
HELÉN	Mert te már előtte eléred, hogy szétmenjünk!
WOLF	Dehogy! Épp ellenkezőleg! Mivel én mindent el fogok követni, hogy Georg barátságát megőrizzem, ti annál inkább együtt maradtok.
HELÉN	Mit jelent az, hogy “mindent el fogsz követni”?
WOLF	Például azt, hogy vágyom utánad, mert Georg semmit sem kíván hevesebben, mint hogy vágyakozzam utánad.
HELÉN	Georg nem diktálhatja, hogy te mit érezz.
WOLF	Szerintem igen. Egy férj szemében, sőt karjaiban a feleség értéke – most úgy beszélek a szívről, mint a tőzsdéről – abban a mértékben emelkedik, amennyire a nő a legjobb barátjának tetszik. És ezt a férj a barátjának még mélyebb odaadással hálálja meg. Ez viszont újra csak azt a vágyat fokozza, amit a barát a feleség iránt érez.
HELÉN	A szív nem tőzsde.	
Mit akarsz tőlem?
WOLF	Micsoda kérdés!
HELÉN	És akkor is ugyanilyen vonzónak találnál, ha máshol, és nem Georg társaságában találkozunk?
WOLF	Aligha.
HELÉN	Cinikus vagy és visszataszító.	
Nem vagy te egy igazi jóbarát.
WOLF	Hamarosan megtanulod, hogy csak akkor lehetek igazi jóbarát, ha mostantól mindenféléket susoghatok a füledbe, és célzatos gyöngédségekkel üldözhetlek.
HELÉN	Sajnos mostantól kénytelen leszek Georgot óvni tőled.

Georg és Helén lakásán. A férfi és a nő.
HELÉN	Nemrég találkoztam Wolffal. Úgy gondolom, hogy kifejezetten elbűvölő férfi.
GEORG	Ó! Na ugye. Akkor mégis használt egy kicsit.
HELÉN	Mi használt egy kicsit?
GEORG	Bevallom, megengedtem magamnak egy kis őszintétlenséget. Anélkül, hogy erre felhatalmaztál volna, biztosítottam őt a barátságodról. És ez úgy látszik nagyon jól esett neki.
HELÉN	Seems to me you like doing things behind my back, now and then...
GEORG	Ha így volna is! Ha egyszer így lesz jó mindenkinek! Wolf most a tűzbe menne érted. Te pedig ehhez képest “kifejezetten elbűvölőnek” találod. És ráadásul közte és köztem minden a legnagyobb rendben van.
HELÉN	Tény... És közted és köztem?
GEORG	Minket nem zavarhat meg semmi!	
Már ha te nem érzed másként... De mondd, nem gondolod, hogyha közted és közte minden stimmel, és közte és köztem minden stimmel, akkor az érzések logikája azt diktálja, hogy közted és köztem is –
Sötét

II.
1.
Cyprian műtermében. Hosszú munkaasztal. Jobbra egy régi szófa. Mögötte nagy maszkok és papírmasészobrok darabjai. A munkalapon: egy borostyántömb, méhviasz, föld, mikroszkóp, csipeszek, csiszoló- és vésőszerszámok, nagyító, mérőszalag és egyéb mérőeszközök.
Cyprian szürke munkaköpenyben és farmerban egy parányi szobrocskát tart a kezében és mutatja Wolfnak.
CYPRIAN	Elég tébolyult, mi?	
nevet
WOLF	Nekem úgy tűnik, mintha élne a nő. Mint egy szent!
Cyprian előrehajol és a szőnyeg alól két tovább kis figurát vesz elő.
CYPRIAN	Egész picike emberek, mi?
WOLF	Teremtmények!
CYPRIAN	Mérj mérj mérj, mondja. Mérj mérj mérj!	
De mit mérjek? Fogtam a mérőszalagomat,	
és mindent megmértem, ami az utamba került. A parancsai űztek hajtottak tovább. És azt vettem észre, hogy egyre kisebb méretarányokkal dolgozom.
WOLF	Mért dugja őket a szőnyeg alá?
CYPRIAN	Nem dugom. Ők akarnak odamenni.
WOLF	És ha rájuk lép valaki –	
Miből vannak? Ez milyen anyag?
CYPRIAN	Az ott, az földből van. Savanyú földből és méhviaszból. És az gagát. Polírozott szén. Abból régebben amulettet csináltak.
WOLF	Bámulatos. Hát nem pont úgy néznek ki, mint a minosz korabeli terrakotta bábuk? Ugyanaz az ősi életöröm.
CYPRIAN	Gondolja? Lehet. Csinálj valamit, mondja, csinálj valamit Cyp. Adok szuflát, adok szemmértéket, és te nekilátsz. Pirinyó kis emberkék, érti? Erdei manók, koboldok, akik lyukat fúrnak a katolikusok gumióvszerébe, és a titkárnők széke alá borsot hintenek.	
nevet	
Régebben ilyen óriás papírmasékat csináltam. Óriási méretűeket. Óriásdolgokat. Most azt mondja: csinálj egyszer valami irinyó-pirinyót, hátha az emberek azt jobban beveszik.
WOLF	Ki mondja?
CYPRIAN	Oberon.	
egy újabb figurát mutat
WOLF	Fantasztikus.
CYPRIAN	Ennek az a címe: “A szétpukkedlizett térdű leány”. Túl sokat pukkedlizett a kicsike valaki előtt. Most meg sántikál.
WOLF	A mozdulata, a tartása – maga a tökély, mindjárt mászni kezd a tenyeremen.
CYPRIAN	nagyítót ad neki	
Nézze meg! Nézze meg!
WOLF	A szeme – a szeme is mintha élne. Ezzel valami egész rendkívülit alkotott.
CYPRIAN	Tisztára kis démonok, mi? Ja ja.	
Mit gondol: tetszeni fog az embereknek?
WOLF	Mit érdekli ez magát? Ne törődjön vele, hogy az “embereknek” tetszik-e majd vagy se.
CYPRIAN	Legyen. Azért csak fölteszem magamnak a kérdést, hogy vajon tetszik-e bárkinek, vagy se? Az ember végsősoron örömet akar szerezni. Sokszor gondolok arra – például a “Dél rózsáját” hallgatom vésés közben vagy a “Kék Duna-keringőt”, és Strauss, a valcerkirály is biztos föltette magának a kérdést, hogy vajon ez tetszik-e majd a társadalomnak vagy sem? Ó, ez biztos tetszeni fog a társadalomnak! Hallgassátok! Kéremszépen, ez a művész ajándéka!
WOLF	A valcerkirály, igen. De ön kis figurákat készít. Néma és megalkuvásmentes tárgyakat a nagyon keveseknek.
CYPRIAN	Figurakészítő? Csak ennyi volnék?	
Az nem éri meg a fáradságot.
WOLF	Egy pillanat! Szeretném megvenni ezt a szobrocskát. “A szétpukkedlizett térdű lány”-t. Nászajándékba akarom adni valakinek. A nő, akit szeretek, hozzámegy valaki máshoz.
CYPRIAN	Vagy úgy. Akkor ne a lányt vigye. Akkor vigye inkább a holdtündért, a buja Titániát. Ha őt választja, mérget vehet rá, hogy imádottja a házasságot elég lazán értelmezi majd...
WOLF	Ez csodás. Szebb a többinél. Mi van a hajában? Virág?
CYPRIAN	Virág? Extrudált kenyér, sűrített tej, négercsók, burgonyaszirom. Egy dög ez a Titánia. Gyakran megy emberek közé. Délben, a szupermarketban, amikor nincsenek sokan, csak megérinti az árut és követik maguktól, úgy lebegnek a feje körül, mint a bolygók. “Mért nem vesz el egy bevásárlókocsit?” dohog a pénztárosnő. Na, vele megtalálná a számítását. A fejem teszem rá, hogy pont ez kell magának.
WOLF	Igen. Megveszem.
CYPRIAN	magában	
Egy dög! Bánt engem. Kínoz és gyötör...	
fennhangon	
Na! Látja, egy jó ötlet sose árt.	
Néha hetekig facsarja az ember az agyát, semmi, aztán egyet köhint, és az ölébe pottyan az ötlet.

2.
A parkban. Titánia a cirkuszfüggöny előtt, a fekete fiú előtte ül a homokláda szélén.
TITÁNIA	“Ne vágyj el az erdőből, édesem;	
Velem jössz majd mezőkön, rétemen.	
Én nem mindennapi szellem vagyok;	
Államomban örökös nyár ragyog.	
S látod, téged szeretlek! Hát gyere,	
Szolgál tündéreim egész serege;	
Neked tengermély gyöngyeit felhozzák,	
Virágágyon fekszel, énekelnek hozzád.	
Én megszabadítlak minden földi súlytól,	
S tested szellemként a légben lubickol.	
Pókháló! Moly! Mustármag! Babvirág!”
Titánia négy fehér inget húz ki a földből. Jobbról jön Oberon és Cyprian és bizonyos távolságból figyelik a jelenetet.
TITÁNIA	“Ezzel az úrral itt kedvesen bánjatok,	
Ha szól szökelljetek, ha int, ugorjatok;	
Etessétek édes barackkal, szederrel,	
Tömjétek fügével, szőlővel, eperrel.	
A vadméh odvából raboljatok mézet,	
Gyertyául a méh viaszlábát kitépjed,	
Szentjánosbogár lángja gyújtsa fényed,	
Szerelmem fekhelyét, hogy földerítsétek.	
Pillangó szárnyát kölcsönbe vegyétek,	
A hold fényétől szemeit védjétek.	
Hódoljatok előtte szépen, tündérek.”
OBERON	Ott álmodik Titánia szomorú	
száműzetésben nyáréji államáról,	
és mór fiúcskádnak azt a bájos darabot	
adja elő, amelynek hőse a szegény,	
szerelembe őrült szamármenyasszony.
CYPRIAN	Feltételezem, hogy itt és most	
ez részéről a búcsúelőadás.
OBERON	Fogadkozik ezerszer is, hiába,	
ha egy karórát lát, rögtön futni kezd utána,	
és összeszűri a levet akárkivel.	
Képtelen másképp; ezt a környezetet	
nagyon rosszul tűri.	
A föld erőterei zavarják ép eszét.
CYPRIAN	Felforr a vérem, ha csak rágondolok!
OBERON	Akkor lássuk, mire képes együtt	
a te művészeted és Oberon szelleme,	
van-e biztos szer, melynek csodája	
lecsillapítaná a megvadult királynőt,	
s egy rövid időre sokkírozzuk őt,	
és bezárjuk egy távolabbi korba.
Jobbról jön Höfling, üres bevásárlókocsit tol maga előtt és körülbelül a homokláda magasságában megáll.
TITÁNIA	“Gyerünk, fektessétek a nyoszolyámra.	
Nekem úgy tűnik, könnye van a holdnak;	
S ha a hold sír, sír a rét minden virága,	
Valahol valakit megerőszakolnak...”	
a függöny mögé tolja a fekete fiút és Höflinghez fut	
Meg tudná mondani nekem kérem,	
hány óra van?
HÖFLING	anélkül, hogy megfordulna	
Most van –
TITÁNIA	Rád vártam, mindig csak terád!	
A távolság köztünk bármekkora volt,	
csak arra kellett, hogy téged keresselek,	
lábujjhegyen állva lestelek!
HÖFLING	zavartan, de élvezi	
Nos, hát...
TITÁNIA	Mért nem jössz velem a birodalmamba?	
Parkon át, gáton át, folyón át, tűzön át!
HÖFLING	Nos, hát...
TITÁNIA	Hol laksz?
HÖFLING	Heimeranstrasse nyolc.
TITÁNIA	mintha idegen nyelven beszélne	
“Mi-van-még-a-mély-hű-tő-ben?”
HÖFLING	folyékonyan	
A mélyhűtőben van még	
csirkeaprólék, pizza, mézfagyi.
OBERON	Most!
Cyprian megpróbál Titániára egy amulettet akasztani.
CYPRIAN	Höflinghez	
A karját! Fogja le a karját!
Cyprian ráakasztja, miközben Titánia hevesen védekezik, az amulettet. Akkor Titánia megnyugszik és végül mozdulatlanul áll.
OBERON	magában	
Hát igen. Működik.	
De ez a kis trükk, én azt gyanítom, is csak arra jó,	
hogy mérhetetlenül megsokszorozza	
a bánatom...
CYPRIAN	Köszönöm a közreműködését.
HÖFLING	Nincs mit, Cyp.	
Majdnem szívrohamot kaptam –

3.
Az esküvő napja. Emelvény, fehér hátsó fallal, amin zöld girlandok. Egy virággal díszített oszlop tetején a Titánia-szobrocska áll, megvilágítva. Helén menyasszonyi ruhában, Georg, Wolf, Helma félkörben állnak az oszlop mögött. A tekintetük beszéd közben is gyakran a figurára irányul.
HELÉN	Istenem, milyen édi!
GEORG	Nincs benne semmi édi.
HELÉN	De igen, édi. Őrülten édi.	
How cute she is! A sweet little darling!	
Such a refined little lady! What’s her name?
HELMA	Nem is nő.
GEORG	De.
WOLF	“Hasadás”.
HELÉN	Mi?
GEORG	Mint hajnalhasadás.
WOLF	Nem. Hasadás, mint tudathasadás. Skizó.
GEORG	Skizó. A tökéletes nászajándék.
WOLF	A teljes címe: “Hasadás avagy Titánia Tetániában”.
HELÉN	Hogy szikrázik, hogy villog!
WOLF	Egy kicsit haboztam, a komor címe miatt persze. De ez volt messze a legérdekesebb munka, amit a műtermében láttam. Egy igazán kiérlelt műalkotás.
HELMA	Műalkotás? Ez a kis mütyür? Ez nem műalkotás.
HELÉN	Mindenesetre nagyon szeretnivaló.	
Szerencsét hoz. Talizmán.
WOLF	Nem, Helén, már elnézést: ez egy modern műalkotás. Ez a művész találta föl a mikrominiatúra stílust. Azonkívül nagyon sokba került. A francba.
GEORG	Tipikus, mennyire divatba jönnek most ezek a kis izék. Az egyik kollégám még a bíróságon is egy ilyen amulettet visel.
WOLF	De nem. Összetéveszted a kettőt. Ilyet biztos, hogy nem.
GEORG	Egyáltalán nem tévesztem össze. Ez most a trendi cucc. “A tuti”, suttogják az ember fülébe a kezük mögött. Félig nevetnek rajta, félig esküsznek rá.
WOLF	Csak nem akarod azt állítani, hogy Helén esküvőjére én egy giccs-szuvenírt vettem valami szektashopban?
GEORG	Ilyet nem mondtam. Biztos nagyon drága volt. De most mindenhol ezeket a kis izéket árusítják. Ezek most a menők.
HELÉN	Talizmenők.
WOLF	Talizmánok.
GEORG	Hány játékdivatot megéltünk már: volt jojó és hullahop, gördeszka, walkman, a Bűvös kocka – most ezeket a kis termékenységdémonokat dobják a piacra. Szerintem ez nagyon is tipikus.
WOLF	Mi lenne ebben a tipikus?
GEORG	Tipikus, igen. Minden, ami hatékony manapság, a technikában, a gazdaságban, minden, ami dinamikus, az icipici. Kompakt, parányi, körömfeketényi. Minden kicsi és egyre kisebb lesz. Ez a korstílus. Mikroelektronika. Mikrofilm. Mikrobiszbasz. Mikroművészet.
WOLF	Helénnek	
Tisztára hülyeség, amit itt előad.	
Szavát se hidd el, kérlek! Nézd meg jobban.	
Nem érzed, hogy vonz, hogy húz magához? Mint	
holdfényes ösvény a tengeren...
HELÉN	Georgnak	
Ha le kéne írnom, mit érzek ma, akkor egy kissé régimódi kifejezéssel élve: I dote on you, my love. Olyan gyerek vagyok, vakon belédzúgtam.
GEORG	Én is beléd. De vigyázat, kedvesem! Nehogy holnap reggel zúgó fejjel ébredjünk, két buta birkafej, nézik, de nem ismerik föl egymást.
HELÉN	Nagyon bízom abban, drága férjem, hogy vigyázol rám, és akkor is éber maradsz, ha magamat elveszíteném.
HELMA	A legrosszabbtól biztosan megvéd	
majd titeket az egészséges kifáradás.
GEORG	Nem lenne kényelmesebb az esti bál előtt,	
ha levetnéd a menyasszonyi ruhád?
HELÉN	Én addig járok ebben a ruhakölteményben,	
míg meg nem keményszik a ráfröccsent mocsoktól,	
és olyan nem lesz, mint egy niggerfattyú.
HELMA	Hoppá. Kezdődik.
WOLF	Helénhez	
Bocsáss meg –
HELMA	Mi van?
WOLF	Bocsáss meg, Helén –
HELMA	Mi van?
WOLF	ráüvölt Helmára	
Pofa be!	
Helénnek	
Bocsáss meg, kérlek, kissé kínos nekem,	
hogy ennyire zavar a címe, a “Hasadás” –	
nem volt szándékomban megijeszteni.
HELÉN	De hiszen imádom! Imádom!

4.
A parkban. Titánia “Másik korból való nő”-ként. Szűk utcai kosztüm. Harangszoknya, hajában lapos kis virágkalap. Mereven áll és riadtan néz, mint egy foglyul ejtett madár. A három fiú és a lány körülállják.
1. FIÚ	Melyik állatkertből szabadultál?	
Egyébként egész jól nézel ki.
2. FIÚ	Vagy inkább egy múzeumból.
3. FIÚ	Nem tudsz beszélni? Honnan jössz? Nem vagy idevalósi?
Titánia azt a – veleszületett – mozdulatot teszi, amellyel mintha széttárná a kabátját, hogy megmutassa magát.
2. FIÚ	Mi a neved?
LÁNY	Nem ért minket.
1. FIÚ	Ez úgy néz ki, hogy nem is hall minket.
3. FIÚ	A neved mi?!
1. FIÚ	kiabálva	
Hal-lasz-min-ket?
LÁNY	Ez nem a mából jött.
3. FIÚ	Nem egészen a mából, mi?
1. FIÚ	De ha nem a mából jött,	
akkor viszont elmesélhetné,	
hogy itt hogy nézett ki minden korábban.
3. FIÚ	ujjával pattint Titánia arca előtt	
Na, mondd már.
2. FIÚ	Nem beszél, nem hall, nem érez.
LÁNY	a plüsskutyáját Titánia kezébe nyomja	
Még a kutyát sem bírja megfogni.	
Fogni se tud.
3. FIÚ	a Walkman fejhallgatóját Titánia szájába tömi	
Talán ízeket még érez.
1. FIÚ	egy üres sörösdobozt vág a fejéhez	
Talán agya még van.
2. FIÚ	Hej, te más csillagkorból érkezett dáma!
3. FIÚ	kitépi a fülhallgatót Titánia szájából	
Ne vágd tönkre a cuccomat!	
Te disznó!	
közelebb lép hozzá
LÁNY	előénekel	
Rengeteg ember jár a parkban...
A HÁROM FIÚ	kórusban	
Igen, a parkban rengetegen járnak.
Mind a négyen táncolnak és énekelnek.
3. FIÚ	Hányból jöttél, he? Te múltrém!
LÁNY	Korábbról!
3. FIÚ	Te holnemvolt-nyanya!
LÁNY	Még korábbról!
3. FIÚ	Te szuper-holnemvolt-nyanya!
LÁNY	Még sokkal korábbról!
3. FIÚ	Unicum Kingkong!
1. FIÚ	Arcod az van.	
Nem vagy műanyag.	
Tátsd ki a pofád, a pofádat tátsd ki!
Az 1. fiú, anélkül, hogy a táncmozdulatokat abbahagyná, odamegy Titániához. Titánia tenyerével arcon löki. Mind a négyen a hátukra esnek.
3. FIÚ	Ez fentről jött.
1. FIÚ	Spuri, futás!
A fiúk elszaladnak. A lány a plüsskutyájával a földön guggol.
LÁNY	monotonon	
Én még elég új vagyok itt.	
Én még nem tudom, hogy mit csinálok.	
Én egész jól érzem magam.	
Én sokat járok az utcán, de	
én még nem láttam a házakat belülről.	
Néha azt hiszem, hogy rajtam kívül mindenki	
totál oké, csak én futkosok folyton	
a falakon kívül körbe-körbe.	
És érzem, milyen sok erőt fordítok	
önmagam ellen, és fogalmam sincs, miért.	
Az öregem le akar lépni, az anyám	
egész nap bőg, nem tudja abbahagyni,	
kiszúrom az apám autógumiját.	
Pincérnőnek megyek, ha nagyon muszáj,	
és egész addig dolgozom, míg újra	
el nem szúrom valahol.
Titánia lassan a lány hajára helyezi a kezét. Abban a pillanatban, hogy megérinti, a lány arca fájdalmasan összerándul.

5.
Wolf és Helma lakásán. Wolf a padlón fekszik, fejét egy térképbe temeti. Helma mellette ül egy széken, kibámul a parkba. Éjszaka. Állatkerti zajok, tücsökciripelés.
HELMA	Régen még magyaráztad a csillagokat.	
Tudtad, hol van a Nagy Kutyában a Szíriusz,	
hogy mi mért van, és hogy mit jelent. De ma?	
Elfelejtettél mindent. Fölnézel még	
Egyáltalán a csillagos égre, mondd? –	
A nem-válasz, az is egy fajta válasz.	
Mi a park napos oldalán lakunk.	
Csak pár perc séta, és máris ott vagy	
a zöldsodrú folyócska mellett,	
amibe hajdan olyan szerelmes voltál.	
Mióta nem jártál már arra, hm?	
Hónapok óta. Hónapok óta itt fekszel	
a szabadidődben és szundikálsz	
a térképeiden.	
Wolf! Nem tekinthetjük úgy ezt a parkot, mintha nem lenne hozzá semmi közünk! Muszáj a parkban egyet járnunk. Muszáj lesz egyszer a parkban egyet járnunk. Drága öreg majmom... Régebben még a francia forradalmat is olyan ékes szavakkal tudtad lefesteni. Ma már azt sem tudod megmondani, mikor történt. Hogy megtörtént-e egyáltalán. Csak azt akarom mondani, hogy annyi értékes tudás megy így veszendőbe. Végül is mindketten jó családból származunk. Hogy juthattunk oda, hogy a világtörténelem és az univerzum legfontosabb tényeivel sem vagy már tisztában. Ma már le se tudnál érettségizni. Kevesebbet tudsz, mint egy kisegítő iskolás.
WOLF	Egyáltalán nincs semmi okom rá,	
hogy a francia forradalomra emlékezzem.
HELMA	Csak mert utálod.	
Mert egyszerűen mindent utálsz.	
Még a csillagokat is. Ezért nem tudsz gyakorlatilag semmit. És egyszerre minden túl magas lett neked.
WOLF	Nincs ember, akinek a csillagok ne lennének túl magasak.
HELMA	És régen? Az első emberek? Valahogy csak megbirkóztak vele. Történeteket és meséket találtak ki, hogy a mennybolt ne zuhanjon a fejükre.
WOLF	Milyen nap van ma?
HELMA	Kedd. Szerda.
WOLF	felpattan	
Keddszerda.
HELMA	Kedd vagy szerda.
WOLF	Akkor mondd meg. Ne hagyj találgatni.
HELMA	Magam se tudom pontosan.
WOLF	Még egy olyan közeli dologban is képtelenség megállapodni veled, hogy milyen nap van ma. Akkor ugyan mi késztetne rá, hogy egy olyan távoli eseményről beszélgessek veled, mint a francia forradalom.
HELMA	Egykor olyan tapintható közelségbe tudtad hozni a francia forradalmat, mintha tegnap történt volna.
WOLF	Meghamisítjuk a Nagy Francia Forradalmat, ha úgy teszünk, mintha tegnap történt volna. Mivelhogy éppenséggel nem tegnap történt.
HELMA	Hanem? Na, mikor? Mikor?	
Wolf hallgat	
Annodacumál, mi? Annodacumál. A te visszatérő fordulatod.
WOLF	Az én visszatérő fordulatom? Mióta ez a visszatérő fordulatom?
HELMA	Évek óta! Évek óta!
WOLF	Légy pontos: mióta?
HELMA	Amióta nem igazodsz el a dolgok között.	
Amióta nem olvasunk semmit.	
Amióta nem utazunk sehová.	
Amióta már nem vagyunk ugyanazok mi ketten.
WOLF	Légy pontos!
HELMA	Mióta egyszer Desmoulins-nal összekeverted Dantont.
WOLF	Aha. Tehát ezt észrevetted. Tehát ez minden, amit a francia forradalomból megjegyeztél.
HELMA	Már hogy ne vettem volna észre!	
Mikor ez a kis nyelvbotlás volt a francia forradalomról szóló minden további elbeszélés lélekharangja.
WOLF	Összekeverni Desmoulins-nal Dantont	
sajnos nem nevezhető kis nyelvbotlásnak többé.
HELMA	Uram teremtőm! Mi volt ezzel a kettővel?	
Meséld el végre! Hogy volt az a dolog ezzel a kettővel, hm? Na?
WOLF	Összekevertem őket.
HELMA	És ez minden, de tényleg ez minden, ami még eszedbe jut – ezekről a... ezekről az idiótákról!

6.
Éjszakai kávéház a parkban. Titánián kívül a jelenet minden szereplője valamelyik asztalnál ül, magában vagy társaságban és pihen. Csupán Erstling és Höfling, a kereskedelmi ügynök és a munkanélküli építész tartják folyamatosan szóval egymást.
HÖFLING	Az orrnyeregtől fölfelé. Mondom, nem vettem be semmilyen tablettát, nem én – és fáj a fejem, mondom, de annyira, hogy a szememet se bírom megmozdítani. Mostanáig azt se tudtam, mi a fejfájás, évek óta nem.
ERSTLING	heves érdeklődéssel	
De a tünetek, mik a tüneteid?
HÖFLING	Magad is láthatod! Ez a bőrlebernyeg itt rálóg a szememre...	
Erstling fölkel a helyéről, szakértő módon belenéz Höfling pupilláiba.	
Az egész arc megfeszül, majd szétszakad. Lüktetés a fülben. Ami aztán benyomul az agyba.
ERSTLING	Gyanakszol valamire? Az arcizmaid – vagyis: van úgy, hogy valósággal csüng az arcod?
HÖFLING	Gyanakszom valamire.
ERSTLING	Tehát valamire gyanakszol!
HÖFLING	Igen, gyanakszom. Ha ez ugyanaz, mint ami a karommal volt –
ERSTLING	Mi volt a karoddal?
HÖFLING	A karomban! Azt hittem, belepusztulok! Üvöltöttem, mondtam, amputálják le a karomat, le vele! Én ebbe belepusztulok. A Stiermeyer Klinikán. Nagy hiba volt, mint utólag kiderült. Csak injekciókat adtak ezek a lódoktorok. Most már tudom. Tudod, hogy mért nem cserélték ki a kötésemet? Mert nem volt elég kötszerük, hogy új kötést csináljanak. De komolyan. Szóval nem ismersz valami jó helyet, valamilyen orvost?
ERSTLING	Kinél voltál akkor a karoddal?
HÖFLING	Ha ez ugyanaz, mint ami a karommal volt, akkor jóccakát. Akkor nekem végem.
ERSTLING	Külföldön voltál?
HÖFLING	Külföldön? Dehogy. Nem erről van szó.
ERSTLING	szája elé tett kézzel	
Fertőzés!
HÖFLING	Ugyan már, a politikusok folyton külföldre utaznak.
ERSTLING	Folyton utaznak, igen. De azokra nálad sokkal jobban vigyáznak – szóval melyik orvosnál voltál?
HÖFLING	A Mainzer Strassén Dr. Sinekoe-nál, röviden Sinko, biztos ismered az Elkét, az asszisztensét.
ERSTLING	felpattan, a kabátjához megy	
Azt hiszem, van valamim a számodra.	
egy fogászati apparátust hoz	
Tessék! Ezt hozták be ma reggel az ügynökségre. Ezzel úgy turkálhatsz a fogaid között, mint egy fogorvos. 98 euró. A német piacon ez az izé tökéletesen eladhatatlan. Nem kell hozzá se akku, se elem, közvetlenül bedugod a 220 voltba. Sőt, mit mondok, egy eldugult húgycsövet is ki lehet vele tisztítani.	
megfordul	
Ó, most túl hangos voltam... Na tessék! Letörted! Tönkrement!
HÖFLING	Ugyan már. Ez csak egy új típusú fogkefe, semmi más.
ERSTLING	A német piacon tökéletesen eladhatatlan.
HÖFLING	Miket beszélsz?! Ugyanolyan fogkefe, mint az a másik, az elektromos, csak ez erősebben pucol.
ERSTLING	Tessék! Tönkretetted! Nem működik. Tökéletesen eladhatatlan.	
egy rovart vesz észre a virágváza mellett	
Nézd csak! Egy kis jávorszarvas! Nem tud repülni, csak szökellni rovar létére. Anyám azt mondja: pakoljatok, ha van eszetek, kopjatok le innen, amíg nem késő.
HÖFLING	Nem értesz te az öregekhez! Nem kell nekik mindent elhinni. Nemrég beszéltem le a meckelstrassei házról. Erre most azt kérdezi tőlem: találtam egy másik házat, a hátsó kijárata a parkra nyílik, felőlem, de nézze meg előbb egyedül. Még mindig a legdrágább ingeket hordod.
ERSTLING	Mi? Ez az ing? Ez tíz éves. Tíz éves, kisapa.
HÖFLING	És ez mi? Mindig van rajtad valami új.
ERSTLING	Amulett. Ne! Ne nyúlj hozzá! Mindenki lelépne Németországból. Csak a kancellár és én maradunk itt a végén.
HÖFLING	A kapitány és a patkány nem hagyják el a hajót.
ERSTLING	A patkány! A patkány az nem én vagyok, hallod! Sokkal rosszabb idők jönnek, recesszió!
HÖFLING	Az American Airlines vezérigazgatója –
ERSTLING	És az Alitalia: egy milliárd dollár veszteség –
HÖFLING	Az American Airlines sokkal nagyobb cég. Chicagóban, vagy hol, a nagyfőnök kiküldi a titkárnőjét, kávét hozat magának és aztán bumm! kiloccsantja az agyvelejét, dirr-durr!
ERSTLING	A Frankfurter Allgemeinéban, mi?
HÖFLING	Nem, nekünk a Newsweek jár –
ERSTLING	Akkor a Frankfurter-cikk már biztos elavult.
HÖFLING	De legalább nem vagyok BMW-függő, mint te.
ERSTLING	De nem ám! Te Porsche-mániás vagy!
HÖFLING	Szóval te egy – te egy –
ERSTLING	Hagyd már.
HÖFLING	De tényleg, állítsd le magad. Te mindig egészen más pénzügyi kategóriába tartoztál, mint én. BMW alá nem mentél soha.
ERSTLING	Felvirrad még ránk, ne félj. Hogy múlik az idő, ember. Három napja, 22-én lapátoltuk el Meinhardot.
HÖFLING	Ma 25-e van?
ERSTLING	az órájára néz	
26-a. Istenkém, ha belegondolok, három év az 36 hónap –
HÖFLING	Addigra letörleszted?
ERSTLING	36 hónap az 144 hét.
HÖFLING	Minden héten?
ERSTLING	Puszta túlélés.	
Höfling leveszi a szemüvegét	
Muszáj lenne lepucolni a szemüvegedet. Tedd sósvízbe.
HÖFLING	Itt, az orrtövemnél. Ezer oka lehet. Genetikus is.
ERSTLING	Hol voltál annakidején a karoddal?
HÖFLING	A Mainzer Strassén. Dr. Sinekoe, röviden Sinko.
ERSTLING	Figyelj ide! Ismerek egy kiváló ortopéd orvost.
HÖFLING	Ortopéd orvost!
ERSTLING	Igen. Nem hiszed?
HÖFLING	Mi köze az arcomnak egy ortopéd orvoshoz? Nekem neurológusra van szükségem!
ERSTLING	Ha nem, hát nem.
HÖFLING	Ugyan. Nemsoká úgyis mindennek vége. Minket ez nem érint. Vagyis dehogyisnem érint. De még beletelik pár évbe.
Sötét

III
1.
Georg és Helén lakásán. Kanapé, asztal, szék. Parkra néző veranda. Jobbra és balra nyitott átjárók.
GEORG	Mondd, miért beszéltél annyira csúnyán	
azzal a színesbőrű fiúval?
HELÉN	Melyik színesbőrűvel?
GEORG	Az előbb, a buszon.
HELÉN	Nem bírom a niggereket.
GEORG	Nem vettem észre, hogy bármivel zaklatott volna.
HELÉN	Hogy nem zaklatott? Egy büdös nigger disznó, pawing my knee all the time! “Oh my, you’re looking real pretty, li’lady, wonna see some hot pictures, just look at my –” The creep was all over me!
GEORG	Ez egy egészen fiatal fiú, játszik a testével, a busz rázkódott és lehet, hogy egy kicsit eltúlozta.
HELÉN	Keep off your rotten old fingers and beat it! You nigger son of a bitch! Stop touching me!
GEORG	Nahát, elég hogyismondjamcsak egy fiatal színesbőrűvel ilyen durván beszélni. Kész csoda, hogy olyan nyugodtan fogadta.
HELÉN	műsiránkozással	
The lady there pushed me! That lady says I touch her. But I never didn’t lay my hands on her, nosirre!
GEORG	Amikor leszállt, kiöltötte rád a nyelvét. Mint egy kisfiú.
HELÉN	Ezek a niggerkölykök tanuljanak meg ugyanúgy viselkedni, mint más rendes utasok. Ha már egy buszon utazunk.
GEORG	Mi ütött beléd?
HELÉN	Semmi. A niggerek alacsonyabbrendűek.
GEORG	Ezt magad se hiszed.
HELÉN	Dehogynem! Be van bizonyítva. Alattomosabbak, lustábbak és inkább hajlanak az erőszakra, mint a többi emberek.
GEORG	Marhaság!
HELÉN	Ez nem marhaság. Én éltem niggerek között. Tudom, miről beszélek.
GEORG	Helén! Értelmes nő vagy. A huszadik század végén élünk. Korunk legtöbb problémájáról józan megfontoltsággal mondsz véleményt. Nem jelentheted ki egyszerre, hogy a színesbőrűek másodrendűek!
HELÉN	Nekem nincs semmi bajom a színesbőrűekkel. Csak a niggerekkel. A kínaiak azok keményen élnek, sokat dolgoznak, kevéssel beérik.
GEORG	Ne! Kérlek! Elég!
HELÉN	Na ja. Nem harcolok mindenáron az elveimért. De azt se hagyom, hogy megfosszanak tőlük.
GEORG	Izgatott vagy ma, kismackó.	
Talán mert Wolf jön, vagy nem?	
Na jó, én máris eltűnök.	
Legtöbbször úgy intéztem, hogy akkor találkozzatok, amikor az irodában vagyok. Egy újabb szép délutánt töltötök el együtt. Most is úgy lesz, mint mindig, azt remélem. Ha mindig úgy volt, mint ahogy remélem. De talán összefutok még vele, amikor visszajövök. Az utóbbi időben különösen jóba voltunk, Wolf meg én. Ennyi harmónia az általad szeretett két férfi között – mindig bepárásodik a szemed, ha együtt látsz minket. Nem is tiltakozol, amikor “az általad szeretett két férfiról” beszélek?
HELÉN	Ugyan minek. Amúgy is tudod.
GEORG	Nem tudok semmit!	
feláll, hátramegy	
Akkor hát...
HELÉN	Georg?
GEORG	Igen?
HELÉN	Ugye mi jól elvagyunk, nem igaz?	
Úgy értem, nincs okunk aggódni pénzügyi tekintetben?
GEORG	Nincs. Mért kérdezed?
HELÉN	Mert az emberek körülöttem folyton panaszkodnak, és aggódnak a jövő miatt.
GEORG	Erre nekünk nincs okunk, habár –
HELÉN	Nem szeretném egy nap azt hallani,	
hogy bennünket is utolért a válság.	
Kérlek, légy éberebb, mint mostanáig.	
Van egy olyan érzésem, eljött az idő,	
hogy átütő nagy sikereket érj el.	
Te nem hiszed? Látsz rá esélyt?	
Jól védsz? Nem vesztesz el túl sok	
Pert? Az ügyfeleid fizetőképesek? Elég nagyok	
A perben forgó összegek?
GEORG	De kismackó, mért aggódsz emiatt?
HELÉN	Annyira sóvárgok a siker után,	
valósággal éhezek a sikerre!
GEORG	Talán jó volna, ha újra aktív lennél...
HELÉN	Nem: te légy az. Erősnek, okosnak, jobbnak	
akarlak látni a többieknél. Szeretném	
érezni a benned rejlő erőket. Stramm	
legyél, még ennél sokkal strammabb!	
Semmi hátrálás, hanyatlás, megingás.	
Látod, milyen sokat kívánok tőled. Nekem	
olyan férfi kell, aki mindig győz, aki erősebb,	
még erősebb, annál is erősebb. Aki elragad, aki	
boldoggá tesz, aki legyőz – és szeret mindörökre.	
És sok pénz legyen, Georg. Pénz a gyerekekre, az	
iskolára, pénz magunkra, pénz öregkorunkra,	
pénz a szépségre, pénz!
Georg Helén felé megy. Helén a karját az arca elé emeli, mintha attól tartana, hogy megütik. De Georg azért jön, hogy átkarolja. 		
HELÉN	nevet	
A széken!... A széken!
Cyprian hirtelen ott áll a szobában.
CYPRIAN	Maga mit művel ott? Megőrült? A háborúban elvesztettem a fél fülemet. Az összes majom halott. Az összes fű halott. Ez kapd ki. Kitört a kötelező bejelentés. Itt már nem építesz több országutat. Jelentkezzen a polgári védelemnél. El a kezekkel! Azt mondtam, el a kezekkel!
GEORG	Ki maga? Mit keres itt?
CYPRIAN	Maga! Maga az anyatermészettel együtt hált, a pályaudvaron maga állt. Láttam magát a moziban. Ne menjen olyan gyorsan. Én is hadirokkant vagyok. Az adatvédelem így írja elő. Igenis! Hagyja abba! Elég! Rablógazdaság!
HELÉN	nyöszörög	
Segítség! Segítség!
CYPRIAN	nevet	
Nem, dehogy. Csak tréfa volt, csak tréfa.	
Úgy látszik, egy kissé elkeveredtem.
GEORG	Tűnjön el, amíg szépen mondom!
CYPRIAN	Ezeknél a modern öko-házaknál az ember sose tudja, hol ér véget a közpark és hol kezdődik a magántulajdon. Ajtójuk nincs mindenesetre.
GEORG	Helénnek	
Megint nem hajtottad be a rácsot.	
elvezeti hátra Cypriant	
Jöjjön...
CYPRIAN	A régi kínaiak azok még tudták, hogy a földgolyót keresztül-kasul mágikus ösvények hálózzák be. A maguk lakószobáját biztos hogy keresztülmetszi egy ilyen ösvény. Én a maguk helyében megvizsgáltatnám.
Georg visszajön.
GEORG	Mindig járkál néhány őrült a parkban.	
Ha nem húzod be az ajtókat, átjárnak a házon is.
HELÉN	Igen, Georg.
GEORG	Mit is akartam mondani... az előbbi, az a kirohanásod a négerek ellen, azt ugye nem gondoltad komolyan?
HELÉN	Nem gondoltam komolyan? Már hogyne gondoltam volna?
GEORG	De honnan jön nálad ez a gyűlölet?
HELÉN	Nem tudom. Az ember fejében születik.	
De a vérében van.
GEORG	Bántott téged valaha is egy fekete?
HELÉN	Undorítóak. Ez nem elég? Ők a megtestesült gonosz a földön. Elnyomják, megfojtják, széttiporják a fehér fajt. Világuralomra törnek. Nincs lelkük, csak a fekete testük és a hatalom mérhetetlen akarása.
GEORG	Az előbb mintha azt mondtad volna, hogy nagyon lusták.
HELÉN	Igen, lusták és hatalomvágyók.
GEORG	Ügyvéd vagyok, Helén! Az a hivatásom, hogy a gyengék, az üldözöttek és a kisebbségiek jogaiért küzdjek. Bérlőket képviselek a tulajdonosokkal szemben, külföldieket a német hatóságokkal szemben –
HELÉN	Igen, ez tiszta sor, remek. De ennek semmi köze a niggerekhez. Itt nincs egy néger se, akivel komolyabb dolgunk lett volna. Ezért nem kéne ezen veszekednünk. Ez olyan, mint amikor az egyik protestáns hitű, a másik meg katolikus. Felőlem mindkettő megtarthatja a maga hitét magának, és a házasság mégis jól működik.
GEORG	De az én feleségem nem lehet fajgyűlölő!
HELÉN	Dehogynem.
GEORG	Istenem, micsoda iszonyú szélhámosság:... Ezt maga mért nem árulta el nekem korábban?! Így nem mehet az emberek közé, ezekkel a beteges nézeteivel! Az ilyesmit előbb meg kellett volna mondani az embernek!

2.
Ház bejárata a parkban. Holdfény. Titánia, mint “Másik korból való nő” lassan, mint akit a távolból mozgatnak, halad a ház felé. Hallatszik szoknyája suhogása. Höfling lép ki a házból. Sötét öltönyt visel, sapkát, szemüveget, becsukott esernyő van nála. Gondosan bezárja az ajtót. Közben Titánia már mögötte áll; Höfling köszön és elindul. Titánia megfogja a kilincset, kinyitja az ajtót és belép a házba. Höfling megfordul, látja, hogy a ház ajtaja félig nyitva van, megrázza a fejét, visszamegy, megvizsgálja a zárat, újra bezárja az ajtót, elindul. Hirtelen megáll és így szól: “Mit keres maga a házamban?” Visszafut, kinyitja az ajtót, beszalad a házba. Röviddel később hosszú kiáltás hallatszik, mely férfihangon kezdődik és gyerekhanggá változik. Titánia a karjában egy körülbelül tíz éves fiúval jelenik meg, Höfling kicsinyített kiadásával, aki szintén sötét öltönyt, sapkát, szemüveget visel és esernyő van nála. Titánia a kis embert a homokládához viszi és leteszi oda úgy, hogy az beláthat a cirkuszi függöny világos résén. Titánia eltűnik jobbra a bozót mögött.

3.
Balról jön Erstling és a plüsskutyás lány.
ERSTLING	Maga valószínűleg nem olyan robosztus, mint a többiek. Nagyon finom lapockái vannak.
LÁNY	Az ember lapockái voltaképp elcsökevényesült szárnyak.
ERSTLING	Nem mondja komolyan.
LÁNY	De, de. Az úgy van.	
sószórót húz elő a farmerja zsebéből és sót szór a szájába	
Rajtam kívül mindenki totál oké és érett.	
Csak én futkosok folyton a falakon kívül körbe.
ERSTLING	idegesen	
Hm, hm.
LÁNY	Én még elég új vagyok itt.	
Még nem tudom, hogy mit csinálok.	
De egész jól érzem magam.
ERSTLING	Hm, hm.	
Ami még némi reményt ébreszt bennem, tudja, az az emberi szív melege az általános felfordulás közepette. Vandalizmus, kilátástalanság, égő kartondobozok, égő autógumik –
LÁNY	Érzem, milyen sok erőt fordítok	
önmagam ellen.
ERSTLING	Hm, hm.
LÁNY	sót szór a szájába	
Kanálszámra tudnék sót enni.
ERSTLING	Hm, hm. Egyszer majd csak szájon csókolja magát valaki, nem igaz?	
kuncog
LÁNY	Én úgy látom, hogy van a baromihatalmas mérnökvilág az egyik oldalon, és a szegény disznók irinyó-pirinyó rohadtegyvilága a másikon.
ERSTLING	Hm, hm. Azért bizonyos haladást elértünk már. Például ott van a higiénia. Azt már nem lehet olyan egyszerűen visszacsinálni.
LÁNY	Higiénia. Kész terror. Ettől lesz a gomba, a pattanás, a sömör, egy egész dzsungelnyi szirszar a bőrödön.
ERSTLING	Hm, hm.
Közben a bozót elé jutottak. Erstling minden irányba körbekémlel.
LÁNY	Ma éjjel azt álmodtam megint,	
hogy a rokonságot úgy általában	
eltörölték, de radikálisan! Az ember	
megszületik valahol és azonnal benyomják a társadalomba. A család, mint olyan kiesik az életedből. Legföljebb laza baráti körök vannak, munkahelyi körök, tanulókörök, lakóközösségek, ehhez hasonló.
ERSTLING	Rémálom!
LÁNY	Na persze, ezzel nem értek egyet föltétlenül.	
Egy csipetnyi igazság van azért benne.
ERSTLING	Magának nincsenek rokonai?
LÁNY	Nekem? Dehogynem. Hogyne volnának.
Abban a pillanatban, hogy a lány a sószórót megint a szájába dugja, Erstling lerántja magával a bozótba.
ERSTLING	Gyere, te mocskos kis Mikiegér, te... Európa legszebb asszonyává teszlek. Csak maradj szépen nyugton! Sziporkázóan elegáns nőt csinálok belőled... Minden kívánságodat teljesítem, de ha úgy átversz, mint Irmgard Peters, akkor kitaposom a beledet! Te az én büszke hercegnőm vagy, hallod! Légy büszke, légy nagyon büszke, akkor majd jó lesz, akkor –
Elnémítja egy fájdalmas kiáltás. A lány kimászik a bozót alól, veszi a szemüvegét, a plüssállatát, leveri a földet a ruhájáról.
LÁNY	Rohadt geci.
Jobbról jön a három fiú, nagy kötélből font hálót hoznak.
1. FIÚ	Fogd meg! Elkapjuk a múltból jött nőt.
3. FIÚ	Hé, gyere velünk! Elkapjuk a pliocénkori csajszit és eladjuk a múzeumnak.
LÁNY	Ááá, nincs kedvem.
3. FIÚ	Levelet írt neki a nő.
2. FIÚ	Az égből lógott ki, két felhő közül, egy állati nagy levél, aztán hirtelen leesett a rétre. Rohanok át a parkon. Próbálom elolvasni. De túl közel vannak azok az állatnagy betűk. Fölmászok egy fára, és fölülről próbálom elolvasni –
3. FIÚ	És tudod, mi volt benne? Találkozni akar vele. Nicóval! Csak vele, egyedül... De mind odamegyünk. Most elkapjuk a bestiát.
LÁNY	Arról ti csak álmodtok. Kopjatok le.
A fiúk elfutnak balra, a lány elmegy jobbra. Erstling kidugja a fejét a bodzabokor alól és körülnéz. Valami ilyesmit mormog: “Nem eszik olyan forrón a kását.” Kimászik, rendbehozza magát.
ERSTLING	magában	
Je suis comme je suis.	
Kérdezem, mi vehet rá egy fölegyenesedett, két lábon járó embert, hogy ilyen nevetségesen összegörnyedve rángjon, ha egy kis szórakozásra vágyik? Ami itt most összejött: a félig gerjedt vágy, a gyanakvás és a nemi aktus. Az összes többi irmgardszerűen alakult... De nem! Igazán bájos volt! Mért kritizálsz utólag? Miért kell egy hibátlanul összeillő szerelmespárt utólag szétcincálni? Ezt úgy hívják: elvonatkoztatás! Amint két lábra áll az ember, már csak szavak maradnak a fejében. Az előbb még, a földközelben, nem volt, csak néhány csöndes, lendületes, vidám fogás és alig múlt el egy perc, máris feltolakszik az emberben a heves fogalomalkotás! De miből következik, hogy gondolkoznom kell? Abból, ahogyan viselkedett!	
hátramegy. A homokláda szélén ülő kis Höflingből egy magas és halk “i” szakad ki. Erstling megtorpan, fülel, aztán odamegy a kis emberhez	
Mi van kisfiam? Ilyen későn még nem vagy ágyban?	
Milyen szépen kiöltöztél. Készülsz valahová ma este?	
a fiú halk “i” hangot ad ki	
Mi van veled? Hadd nézzelek... Jézusom: Höfling! De hát mi történt? Az isten szerelmére, hallasz engem? Höfling! Mi bajod? A tünetek, a tünetek – mik a tüneteid?! Ez már a vég, elérkezett. Höfling, most lecsapott rád. Gyere, viszlek a doktor bácsihoz. Jézusom, mit műveltél?! Na, ne sírj kicsim, itt vagyok, most már nem hagylak el. Segítek. Még mindened egyben van. Öregfiú! Viszlek az ortopédusomhoz... Á, francokat. Az úgyse segít. Máshova kell mennünk. De hová?	
kézenfogja Höflinget, és eltűnnek a bozót mögött

4.
Balról jön Georg és Wolf.
WOLF	Nem, Georg, most túl keserű vagy. Nem néztél elég mélyen az arcába. Helén az valami egészen különleges.
GEORG	Valami egészen különleges. Ez a valami egészen különleges számomra különleges próbatétellé változott. Számomra kínszenvedés a furcsasága. Hogy ilyen megátalkodott konok. Mintha valami rovar csípett volna a fejébe – kívülről szép és friss, belülről hernyó rágja szét. Megmérgez a rothadt elveivel!
WOLF	Csak kritizálod. Rögtön kiborulsz tőle. Ahelyett, hogy nyugodt maradnál, csodálnád, és így segítenél neki. Ha egyedül van, föltámadnak benne a gyermekkori félelmek, újra rettegni kezd a fekete embertől. Túl komolyan veszed ezt az egészet.
GEORG	Kisiklik előlem, fejlődik visszafelé. Napról napra távolabb kerülök tőle, és már alig vesz rólam tudomást. És aztán az utóbbi időben, akármilyen köznapi kérdés felmerül, hirtelen belémhasít, és mint akit megbabonáztak, osztani kezdem a legszörnyűbb nézeteit! Kit vettem én feleségül? A tévedés és annak zöld fénye vezettek el a rossz tündérhez. A tévedés és annak zöld fénye, úgy van!
WOLF	Én ezt másképp látom. Ő nekem is idegen – de közben értékes, csodálatos –, egy igazi csoda.
GEORG	Wolfba kapaszkodik	
Vigyél jó társaságba! Jó társaságba, Wolf! Nem bírom tovább az emberi vadállatok között! Inkább élnék manók és tündérek között, mint teljesítményszakemberek és jóléthabzsolók között. Inkább lennék fürkésződarázs, mint ember a pszichológusok, bírók és tanárok között. Bár volnék szúnyog, belecsípnék abba a húsos, dagadt ajkukba. Inkább lennék kobold a nagyanyám befőttes üvegében, mint államilag dotált önmegvalósító a maga zagyvasággal és a rothadásmeleggel teli szabadketrecében, kihamvadt tekintetű gyerekkísértetek, kölyökkorú életuntak között. Inkább lennék féreg az ürülékükben, mintsem hogy napról napra szembenézzek velük. Látod, én már nem értek egyet senkivel sem. Este a kávéházban ülök és leszedem a keresztvizet a barátaimról. Azokról mondom a legrosszabbat, akik a legközelebb állnak hozzám. Egyiket a másik előtt szidom, a másikat az egyik előtt... Csak a hazug szó köt össze, csak a hamisság teremt békét. Ó, drágám! Honnan ez az én hirtelen kétségbeesésem? Különben nem látom a dolgokat ilyen kellemetlen fényben. Mi kettőnknek, Wolf, most sziklaszilárdan össze kell tartanunk. Értesz? Te vagy az egyetlen, aki előtt kitárhatom a szívemet!
WOLF	Helénnel ez nem megy?
GEORG	Helén, Helén! Téged csak ez az egy érdekel belőlem! Ha átölellek, az ő illatát szimatolod a ruhámon!
WOLF	Ha ízléstelen vagy, akkor nyavalyogj tovább egyedül.
GEORG	Wolf! Maradj. Tudod, mit csináltam?	
Alapítottam egy videócéget.	
Egy ügynökfej, egy munkanélküli építész, meg én.
WOLF	Videót miről?
GEORG	Üdülőhelyekről készítünk kisfilmeket. Egyre nehezebb papírhoz jutni. Drága színes prospektusok helyett a jövőben egy utazási irodában ingyen kikölcsönözheted a videóinkat. Csak annyit mondsz “Elba”, és máris ott vagy Elba szigetén.	
Mondd, mi a fenét csinálok én, mit képzelek egyáltalán?
WOLF	Egyszer az életben végre komoly dohányt akarsz zsebre vágni.
GEORG	Biztos vagy te abban, hogy ébren vagyunk? Nekem úgy tűnik, hogy pont mi alszunk. És más virraszt. És hogy bennünket senki – senki nem ébreszt már föl, mert az alvás elsodort magával, és mert nincs többé ébredés, csak sodródás újabb átváltozások felé.	
És körülöttünk lidércek és hazajáró lelkek sétálnak, velünk választópolgárokkal egyenlő jogokat élveznek és befolyásuk van! Éjjel és nappal, a holtak és az élők, békésen együtt. Egy és ugyanaz a mispóche!	
Gyönge halántékunkra, Wolf, ős árnyék vetül. Micsoda idiotizmus! Kit vettem én feleségül?
WOLF	Hát igen. Az ember céget alapít és egy szempillantás alatt kiszalad a lába alól a talaj. Szépen beszippantja az örvény.

5.
Cyprian és Helma találkoznak a parkban.
CYPRIAN	Na végre! Itt van. Már mindenhol kerestem. Még idegen lakásokba is begyalogoltam.
HELMA	Magával hozta a figurát?
CYPRIAN	Lassan, lassan.	
Mért nem jön el hozzám a műterembe?	
a zsebkendőjéből egy kis medált csomagol ki
HELMA	Hadd nézzem. Ez micsoda?
CYPRIAN	Nem látja? Az állig befalazott nő. Kidugja a fejét és üvölt. Kiugró bőgőmasina fehér falból.
HELMA	És ez hatásos?
CYPRIAN	Hatásos, igen.
HELMA	Milyen ronda.
CYPRIAN	Adja vissza!
HELMA	Nem! Ez egész biztosan egy igazi műalkotás. Én nem értek hozzá. De szükségem van rá, szükségem van rá. Tessék, itt a pénze, Cyp... Mondja, hogy tud valami ilyen kifejezőt csinálni! És ezt nyakba akasztva viselik?
CYPRIAN	Igen. Lejjebb.
HELMA	És aztán? Mi történik?
CYPRIAN	Embereket szólít magához. Amennyit csak akar. Férfiakat. Amennyit csak akar. Válogathat köztük.
HELMA	Nekem csak az enyém kell.
CYPRIAN	Naná, az is eljön. Magának jó, magának egy eredeti jutott. A legtöbben csak gépi másolatot kapnak.
HELMA	Ezeket az izéket most az egész világon keresik, mi? Szinte már olyan ez, mint egy járvány.
CYPRIAN	Gyereke van?
HELMA	Nincs. Sajnos.
CYPRIAN	De bőgőmasinája már van.	
mindketten nevetnek	
A mellén lóg, meg se mukkan, mégis bőgőmasina. Mi az?...	
Igen. Ma még együtt nevetünk. És holnap beveri a fejem egy szöges kerítésléccel.
HELMA	Ki tesz ilyet?
CYPRIAN	Maga. Meg a magához hasonlók.
HELMA	Maga őrült. Beteg! Őrült!	
jobbra elszalad

6.
Meredek füves töltés. Titánia egy földbe cövekekkel erősített háló alatt megkötözve. A három fiú és a lány. Egymás mellett áll a 2. fiú és a lány, valamivel távolabb lent az 1. és a 3. fiú.
1. FIÚ	a harmadiknak	
Fázol? Odaadom a pulóveremet.
2. FIÚ	a lánynak	
Az ember legyen őszinte. Minden reggel fedezd fel egy ócska dilidet és szabadulj meg tőle.
LÁNY	Nem olyan egyszerű.
1. FIÚ	a harmadiknak	
Nem érzed jól magad?	
Átveszem tőled az őrködést.
2. FIÚ	Csak akkor jutsz fel a csúcsra, ha totál őszinte vagy. Csalás kizárva. Olyan légy magadnak, mint a kristálytiszta víz, kristálytiszta és jéghideg, lényegében ilyenné kell válnod, ha el akarod fogadni saját magadat.
LÁNY	Világos. Aztán elmész Tibetbe, lehajítsz egy követ a világ tetejéről, hallgatod, ahogy gurul, és egyfolytában csak gurul, gurul lefelé.
1. FIÚ	a harmadiknak	
Szereted az Empty Love-ot a Migstől? Majd adok neked egy kazettát.
2. FIÚ	Például az emberi szexualitás –
LÁNY	Uááá. Már megint kezdi.
2. FIÚ	De őszintén. Néha azért becsukhatnád a fél szemedet. Nem mindig jön arra a szőke királyfi fehér lovon.
LÁNY	Á, nem, én már döntöttem. Ha azt mondom magamnak, oké, egyedül mész a zuhogó esőben, akkor nem téma ebben a nyomorult helyzetben, hogy komolyan számolnom kéne azzal, hogy valami csodalény akad az utamba.
2. FIÚ	De ezt nézhetjük úgy is, hogy én az utadba akadtam, és ezt tekintheted csodának is.
3. FIÚ	Szeretnék egyszer áthajózni Írországba.
1. FIÚ	Ha ez a vágyad, akkor megpróbáljuk teljesíteni.
3. FIÚ	De annyi pénzünk nincs, hogy hajót béreljünk.
1. FIÚ	De még találhatunk egy roncsot, amit kikupálunk.
LÁNY	Ugyanilyen erővel másképp is dönthettem volna. Mondhatnám azt is: oké, férjhez megyek. Mint a nővérem. Vagy franc tudja ki. Na persze. Az ember folyton reménykedik. Mindenki reménykedik. Ez van.

7.
Wolf és Helma lakásán. Terasz. Két szék. Helma, egy szál ingben, a lakáshoz vezető átjárónak dől és dohányzik.
WOLF	Hogy van mostanában Helén?
GEORG	Jól van. Baromi jól van.	
Csak úrrá lett rajta egyfajta politikai koprolália.
WOLF	Az mi?
GEORG	A beteges kényszer, hogy egyfolytában a legreakciósabb szarságokat beszélje a szájával. Elveszel egy szép nőt feleségül és kiderül, hogy a Ku Klux Klán tagja.
WOLF	Egy szép napon majd csak összevakarja magát.	
egy üres üveggel bemegy a lakásba
GEORG	Helmához	
Szinte meztelenül járkálsz itt.
HELMA	Meleg van.
GEORG	Ülj ide mellém.
A jobb öklét felfelé fordított hüvelykujjával az üres székre teszi. Helma, miközben lassan leül, anélkül, hogy odanézne:
HELMA	Vedd el innen a mocskos mancsodat.
GEORG	Meztelenkedünk? Nagyon trendik vagyunk, nagyon modernek, mi?	
Helma dohányzik	
És? Izzadás, remegés, visítás, egyébként minden rendben?
HELMA	Minden rendben, igen.
Wolf visszajön. Helma felé lép. Wolf balkezét Helma orcájára teszi, jobbját a csípőjére. Helma az arcát Wolf tenyerébe simítja és ránéz. Aztán a fogával Wolf keze után kap és úgy tartja, mint valami zsákmányt a szájában.
GEORG	Ma Szent Iván éjszakája van.	
Megfordulnak a tengermélyre süllyedt hajók.	
Lovak beszélni kezdenek.	
Szerelmesek ugrálnak át a napforduló máglyái fölött,	
s a hajnal harmatában beteg asszonyok hemperegnek.

8.
Töltés a réten. Zene. Bikabőgés. Az 1. fiú a Titánia alatti részen alszik. A cirkuszi függöny a töltés fölé felhasasodva eltakarja a megkötözött Titániát. A függönyt bikaszarvak döfik át. Amikor a függöny újra lesüllyed és visszacsapódik a helyére, Titánia egyenesen áll a töltés tetején, szétpattant bilincsben, szakadt ruhában.

9.
Helén és Wolf érkeznek jobbról a parkba.
HELÉN	a földre mutat	
Ez meg mi?
WOLF	Elég meglepő, de csak egy folt. Talán kakukk-köpet. Mindenesetre ilyen foltot ezerszámra láthatunk a természetben.
HELÉN	Akasztott emberé!
WOLF	Úgy látom, nincs vérpad a közelben.	
De még egy fa sem. Csak a csupasz ég,	
amire senki sem akaszthatja föl magát.
HELÉN	És mégis, ez egy akasztott ember foltja!	
Ezáltal kétszeresen is átkozott.	
Egy ilyen folton ötven-száz	
mandragóragyökér is megterem. Ezek az	
akasztófamanók. Miattuk emelkedik	
ezen a környéken öt-nyolcszorosára	
a születési ráta.
WOLF	Addig ismételgeted, amíg valósággal beleragadsz a babonáidba. Mint egy felforrósodott motordugattyú. Szerintem ez egyszerűen csak egy szétloccsant kakukknyál.
HELÉN	Kakukknyál! Hahh! És mit gondolsz, mi az? Azt hiszed, hogy a kakukk köpi a fáról?
WOLF	Mit tudom én. Valami kakukkváladék, igen.
HELÉN	Naná. Hülyeség!	
A kakukknyál a kabóca lárvájának védőtajtékja. Kiskorában a növények nedvét szürcsöli és vedeli. Ebből valamilyen viaszos váladék keletkezik, amit a saját folyékony ürülékével ügyesen összekever és levegővel dúsítva felhabosít. Így védekezik és ezért lehet belőle egy szép napon tücsök.
WOLF	Ez most így van, vagy ez megint valami boszorkánylatin?	
Tényleg gyerekkorom óta szilárdan hittem, hogy ez a folt, amint a neve is mondja –
HELÉN	Gyermeki hiedelem! Látod, te gépkocsitulajdonos, mi történik, mikor a gyermeki hiedelem rabja babonásnak nevezi a másikat? Fogalma sincs, miről beszél.
A bozót mögé mennek.

10.
Titánia Cypriánnál a műtermében.
TITÁNIA	Daidalos: teheneket is tudsz építeni?
CYPRIAN	Mit keresel te itt? Nem hívtalak. Menj utadra, mű. Ne ijesztegess!
TITÁNIA	Vágy, vágy!	
Hallasz engem?
CYPRIAN	Nincs több hozzádfűznivalóm. Új munkán dolgozom.
TITÁNIA	Most még megtart és megóv az érzékek zűrzavara. Most még lélegzetének köde beburkol tébolyával. De ha magamhoz térek egyszer, azt a szívem nem éli túl... Daidalos: Megőrülök egy bikáért!
CYPRIAN	Minek neveztél engem?	
Holdbéli Titánia, te túl könnyen játszol	
azzal, aminek látszol, mindent összekavarsz.	
Nem szerencsés ennyi alakot egyszerre belakni.	
Gondolj bele, milyen komoly	
következménnyel járnak fenséges tetteid,	
mert minden tetted új törvényt teremt.
TITÁNIA	Azt én is jól tudom.	
Te ne oktass ki engem.	
Nem Daidalos vagy, a figurakészítő?
CYPRIAN	Én a Cyprian vagyok. Másképpen Cyp.
TITÁNIA	Ugyan, ugyan. Ne bújócskázz tovább.	
Te vagy a fickó, aki Minósznak s a gyerekeknek	
az életre kelt bábokkal örömet szerzett,	
és más aranyos játékokkal is.	
És te voltál az is, aki a hangyát	
egy cérnaszállal átküldted a kagylón...	
Könyörgöm, most énrajtam segíts!	
Egy szegény asszony vagyok, aki tüzel.	
Sikítok, minden porcikám a	
a fehér bestia után sikolt.	
Kín gyötör érte, hamuvá éget!	
A szeméremajkam duzzadt-kemény, mint egy tehéné,	
a pattanásig feszült rózsaszín bőr alatt	
különös dudorok dagadnak; a nehéz, ragacsos nyálka	
nem nő folyása: már szinte tehéné!	
A pofám forró büdössége: kész tehéné!	
Fájások, fájások... De nem: ez csak a vérem zubogása,	
a hosszú, véget érni nem akaró reszketés,	
a termékenyülésé –	
Csinálj egy tehénsegget nekem!	
Nem bírom ki másként, különben nem jön el.	
Amilyennek most kinézek, ez az emberi soványság	
nem hat rá, nem izgatja föl.
CYPRIAN	Tán még emlékszel:	
én is megőrülök egy csodálatos illetőért,	
aki ügyet se vet rám.
TITÁNIA	Nem tudod, milyen nagy kínban vagyok.	
Az emberek nem tudják, mi a kéj.
CYPRIAN	Legalább most átérzed, milyen a kedvem,	
mikor a fekete fiút akarom.
TITÁNIA	Széles és kerek toldást csinálj,	
és mohapuhát, de nehogy otromba legyen!	
Hófehér lágyéka van a kedvesemnek,	
a nyakában jácintkoszorú,	
és homloka oly sima, mint a márvány.	
Daidalos, úgy szégyellem magam: mit keresek	
ilyen szűk asszonytestbe préselődve?	
Miféle félig élő hullát kínálok	
föl az én isteni bestiámnak?
CYPRIAN	Régebben volt gyakorlatom az ilyen nagyobb plasztikákban –
TITÁNIA	Tehenet, egy üreges tehenet!
CYPRIAN	Nem, nem. Én Oberont szolgálom...
TITÁNIA	Belemászok és ráborulok a vázra –
CYPRIAN	Kis szerencsével meg tudnám csinálni.	
De én Oberont szolgálom...
TITÁNIA	És ahol vékony vagyok, ott puha kendővel kibéleled.
CYPRIAN	De csak ha átengeded a fekete fiúdat!
TITÁNIA	Fekete fiú, fekete fiú.	
Fogalmam sincs, kiről beszélsz.	
Ugyan mit kezdjek vele?	
Fiút vagy férfiembert soha többé	
meg nem kívánok: én, Pasiphae,	
alkalmatlan lettem mostantól	
otthoni közösülésre.
CYPRIAN	Tehát átengeded nekem Normant és többé	
nem befolyásolod? Megígéred?
TITÁNIA	Megígérem. Amit a legjobban szerettem,	
odaadom, csak legyek gyönyörű, mint egy állat.	
Azt látom, amit ő: csak fát, csak tengert, csak mezőt.	
Az éjszakáim, mint ő, hófehérek.	
Sötét tájra az álmatlanság fénye hull,	
az ő nászfehérségétől szemem elvakul.	
Hadd tegyem boldoggá,	
és szarva hegyéig bizsergő örömmel	
térjen vissza hozzám, bár állnánk már	
egymáshoz oly közel, hogy vérem minden cseppje	
ezt zsibonganá.

11.
A parkban. Helma csípőjétől lefelé összenőtt egy fával. Georg átöleli a fa törzsét.
GEORG	Wolf Helént szereti, nem téged szeret!	
Eltékozlod a legszebb éveidet.
HELMA	Ugyan, én évről évre elvirágzom és mindig újra zöldbe borulok. Árnyékot adok, friss lélegzetet, védelmet nyújtok a rossz idő és a vihar ellen, suttogok és nyögök. Csak nemzeni nem tudok vele. Állandóságot és biztonságot kínálok neki, törhetetlen hűséget és egészséges életritmust. Az öregségemtől és kopárságomtól nem kell tartania, mert minden évben keresztülgázolok ezen a fázison, és a következő évben ismét ifjan állok az oldalán, hogy fölgerjesszem szerelmi érzéseit. Közben csak nem ijed meg a nevetséges, göcsörtös, nyikorgó véntől, nem igaz?
GEORG	Elment az eszem, amikor Helént feleségül vettem. Csak a testét láttam. Olyan volt, mint egy pompás városkapu, amelyen át fényes diadallal vonultam be. De a kapu mögött komor kisváros lapult, egy minden képzeletet fölülmúlóan nyomorúságos koszfészek. A csalódás hatására szinte egy pillanat alatt érett férfi lettem. Az eszem és az érzéki vágy is egyet súg most: te vagy a jobb nő, rád van szükségem.
HELMA	Ha már nem tudom megtartani azt, akit szeretek, azért nem kell, hogy ki is gúnyolj ezért.
GEORG	Nem gúnyollak! Rólad álmodom. A szádról, a szemedről, a szomorúságodról. Az arcod egészen átjárja az enyémet. Mintha te volnék, amikor mosolygok, amikor morgolódom... Jaj, szédülök, minden zuhan! A kezedet! Egy pillanatot muszáj megpihennem. Szerelmesnek lenni olyan fárasztó.
Helma eltűnik a fából. Röviddel ezután Helén lép ki a bozót mögül.
Tudod, mit álmodtam?	
Mezítláb jártál	
a gabonaföldön, a kalászok csúcsain,	
és könnyű voltál, és vidám, és távolodtál.
HELÉN	Van képed azt a hányást mesélni nekem,	
amit valaki más mellett álmodtál?!
GEORG	Mostanában olyan elveszettnek látszol a szűk látóköröddel.
HELÉN	Tehát ez az egész színlelés volt csupán?	
Ennek semmi értelme. Tegnapig így szeretni valakit, ma pedig simán elhagyni. Emögött nyilván valami gonosz szándék lappang, hogy megkínozd a másikat, valami aljas, nem?
GEORG	Te vagy az! Korábban jó voltál,	
de a te hirtelen jellemváltozásod mindent felkavart, és két ember, aki eddig lényegében idegen volt egymásnak, most egymásba szeretett.
HELÉN	Dehogy szeretett!	
Jó, menj csak el hozzá, ne törődj semmivel!	
Ilyen tucatárut nem találsz minden bokorban.
GEORG	Nem kellene ennyire lenézned.	
Ettől még nem leszel nála különb.
HELÉN	Velem legalább valamit kockáztattál volna!	
Annyi ismeretlent, annyi páratlant halmoztam fel a számodra magamban. De te gyenge vagy és nem akarsz megismerni. A kis csorgót választod, a búvóhelyet, a vacsorát, a műszerfalat –
GEORG	Ahogy vesszük, Helén.	
Való igaz, nehezen vontam ki magam a hatásod alól. Míg öleltelek, hajlottam rá, hogy osszam a cifra nézeteidet is. Az ember mindenben egyetértésre törekszik. Olyasmiket, amit te hangosan kinyilatkoztatsz, magamban én is mondok halkan, ilyenek nekem is eszembe jutnak. De az ellenkezőjük is. És ha a számat kinyitom, mérlegre teszem, mit beszélek. Amit mondok, illik a világ jelen állásához. Ezt a szakmám is megköveteli. Te megengedheted magadnak, hogy lemerülj a lelked bugyraiba. Én dolgozó ember vagyok, nekem hasznossá kell tennem magam. Nem, Helén, ennek nem lett volna jó vége köztünk. Végül is én téged nem értelek. Kit ölelek, amikor téged ölellek? És milyen tiltott eszmét csókolok az ajkaidon? Napról napra egyre csak hátrálsz, olyan területekre tévedsz, ahol személy szerint nekem semmi keresnivalóm. Tegnap fajvédőveszettség, ma jámboristenhit, holnap babona és mágia, maga a középkor, és holnapután talán már egy kis kannibalizmus.
HELÉN	Ravaszul azt mondod: ennek nem lett volna jó vége köztünk. De közben szívtelen lettél. Szerinted ez rendben van?
Eltűnnek a bozót mögött. Jobbról Helma lép elő.
HELMA	Mit művel velem ez az ékszer? Hirtelen nagyon kapós lettem, de ezzel együtt fájdalmasan duzzad bennem a gyanú is, és minden hamisságra érzékeny vagyok. Nem akarok az igazság betege lenni! Inkább becsapom magam és hagyom magam becsapni. De nem. Akkor megint hoppon maradok...
Jobbról Georg lép ki a bozót mögül.
GEORG	“Hollót galambért ki nem ad cserében?”	
Hát nem olyan vagy, mint egy galamb, lágy, gömbölyded és a szerelem bolondja? Végtelen gyönyörűségemet találom benned. Neked fogalmad sincs arról, hogy a vágyam téged már milyen félelmesen feldarabolt. Magamban csak levágott tagokat látok, csupa elérhetetlen dolgot: melleket, combokat, csípőt! Levágni a fejet, levágni a lábakat! Egy láncfűrészes gyilkos nem mészárol nagyobb kéjjel, mint az én elvakult képzelőerőm.
HELMA	Miket beszélsz? Kezdek félni.	
Az én vágyam mindig arra irányult,	
hogy boldoggá tegyem a férjemet.
GEORG	De ezt nem éred el soha!	
Nemrég kérdeztem tőle: tényleg nem érzel	
semmit ezek iránt – a dolgok iránt,	
amikről én olyan vadakat álmodok? Erre ő:	
“Azt hiszem, semmit.	
Nem érzek semmit ezek iránt	
a dolgok iránt. Igen: dolgok lettek a számomra	
rég. Mint a mustár és a lépcső”...	
Hogy mondhat egy ember ilyen szörnyűséget!
Wolf lép ki a bozót mögül.
GEORG	Wolf! A farkas a mesében! A név illik a legjobb barátomra.
WOLF	Figyelj: tartsd meg a vacak Helénádat! Nekem nem kell. Lehullt a hályog a szememről: nem ő az! Jött az érzelmek földcsuszamlása, és egyszercsak semmivé lett. Nem tudom, mit ettem rajta ilyen sokáig. Rejtély. Bocs, nem téged akarlak bántani, drága barátom... Mindazonáltal most sokkal boldogabban térek vissza az otthonomba.
GEORG	Helmával akarsz maradni?	
magában	
Ez rossz nekem.
HELMA	Georgnak	
Ne higgy neki!	
Csak úgy tesz. A szavakkal játszik – ugyanúgy, mint te!
GEORG	Én nem játszom. Ő viszont csak úgy tesz.
HELMA	Nem arra megy ki ez az ál-csetepaté, hogy még kanosabban bújjatok vele az ágyba?
GEORG	Még egyszer utoljára: tehát te ezzel a Helmával akarsz maradni?
WOLF	Igen, az én Helmámmal.	
Nagyon jól kijövök vele. És ezt nem lehet mindenkiről elmondani.
GEORG	Jól kijössz vele. Ez lett abból, hogy “Szeretlek”? Micsoda szenvedély! Micsoda láz! Helma, hallod ezt? Hallod, milyen félszívvel tér vissza hozzád?
HELMA	Ha ennek a félszívnek a fele igaz volna, már rég hurrát kiáltanék.
WOLF	Belefáradtam a keresésbe. Már tudom, hol a helyem. Mostantól kerülöm a kéjek csereberéjét, és kis birodalmam határai közt maradok.
GEORG	A birodalmadat csak addig bírod, ameddig a farkad nyújtani bírod. És ide a farkad többé be nem teszi a lábát. Ezt garantálom.
WOLF	Na persze, te el se tudod képzelni, milyen az, amikor az embernek egy ilyen szép, forrótestű nő a felesége, aki a megfelelő helyen feszes és gömbölyű. Ráadásul megértő és impulzív. Egy magamfajta férfi kívánhat magának ennél jobbat?
HELMA	Jaj, legalább a barátnője lehetnék ennek a Helmának!
GEORG	Mit akarsz te nekem bemesélni!	
Régóta érzem, hogy engem ehhez a nőhöz sokkal mélyebb kötés fűz...
Helén jön jobbról a bozót mögül.
HELÉN	Kötés fűz, kötés fűz? Síelésről beszéltek?
GEORG	És részedről szerintem egyáltalán nem fair,	
hogy hirtelen kiugrasz, mint krampusz a dobozból	
csak hogy megijeszd Helmát és összezavard,	
persze csak azért, hiszen ismerlek jól,	
mert a javamra nem mondasz le könnyen semmiről.
WOLF	Jaj, mintha nem tudnám, mi rejlik a szavaid mögött! Te meg Helma, ugyan szégyelld már magad! Drágám, egy szavát se hidd el! Tőle tudom,	
Helénre mutat	
megbízható forrásból, hogy ezt az egészet csak azért csinálja, hogy féltékennyé tegye Helént, és ennek a mélyebb célja pedig az, hogy Helént kihúzza a világnézeti mocsárból, amiben vergődik.
HELÉN	Ne higgy neki. Én ezt, sajnos, jobban tudom.	
Kijelentem, bár nem járok jól vele, hogy Georg teljesen önállóan, minden egyéb szándéktól függetlenül, úgy éljek, halálosan szerelmes beléd. Hidd el, nem színlel, mint ahogy egy kóbor kutya sem játssza, hogy éhes.
HELMA	Te is egy gyékényen árulsz velük? Arra szövetkeztetek össze ti hárman, hogy még jobban megalázzatok? Mit vétettem ellened, Helén, hogy ilyen undorítóan bánsz velem?
HELÉN	Te? Elcsábítod, akit a legjobban szeretek a földön, és még te játszod a sértődöttet?
HELMA	Nem igaz! Te küldted rám! Ez az egész egy rossz játék, aminek csak az a célja, hogy én is hozzátok hasonló őrült legyek! Csak mert itt engem mindenki megvet, azért bármit nem hagyok magammal megcsinálni.
HELÉN	Ne izgasd föl magad. Ez az egész történet nem szól másról, mint egy rossz seggről. És a főszereplő benne – a te segged.
HELMA	Több van bennem, sokkal több, mint ebben az üres babaarcban!	
Én nektek csak ajzószernek vagyok jó, mi?
HELÉN	Ne aggódj. A ti ajzószeretek már régen én vagyok.
WOLF	Elég! Vallok: Helma, feleségem, téged szeretlek egyedül a földön.
HELÉN	Ne csúfold már.
HELMA	Ugye, hogy ezt csinálják mind a ketten?	
De te is!
WOLF	Esküszöm: bálványozlak, és az irántad érzett szeretetem az övénél ezerszer megalapozottabb.
HELÉN	Georghoz	
Ilyen bágyadt vallomást még soha nem hallottam tőle.
GEORG	Fogd be a szád! Ne avatkozz bele! Te... te niggerkurva!
Helén elfojt egy sikolyt.
HELMA	Nyugodj meg. Csak szenvedélyedet akarja fűteni. Téged akar.
HELÉN	Ha! Te szerelemtolvaj! Talán máris jobban ismered őt, mint én?
WOLF	Georgnak	
Nem mész ezzel túl messzire? Mit akarsz tulajdonképpen?
GEORG	Törődj a magad dolgával. Te csak tartsd magad szigorúan az eddigi irányhoz. Akkor még van rá esély, hogy barátian végződik az összeütközésünk.
HELMA	Én itt téged védlek, te laposmellű anorexiás hónaposretek, vedd már észre.
HELÉN	Csak arra lennék kíváncsi, te kifestett lócitrom, hogy mi a francot tehetnél még értem?
HELMA	Azt egyébként a magam módján tökéletesen értem, hogy a férfiak annyira vonzónak találják azt az útszélien sötét lelkedet, hogy emiatt már szinte képesek eltekinteni a lapos vasalódeszka alakodtól.
HELÉN	Lapos! Már megint lapos!	
Az álmosítóan unalmas dumádért most felpofozlak!
HELMA	Férfiak, állítsátok le kérlek!	
Csak mert laposabb nálam,	
ne gondoljátok, hogy ugyanolyan	
izmos vagyok, mint ő!
HELÉN	Férfiak? Férfiakat hívsz? Haha!	
A férfiak előbb menjenek háborúba,	
hogy újra megtanulják, hogy kell egy nőt szeretni!	
Alapítsanak birodalmakat, suhintsa meg őket a halál szele,	
hogy újra megérezzék egy nő ízét!	
Nem vagytok ellenségek? Ugyan, dehogynem,	
egy nő miatt, gyerünk, harcoljatok meg érte!	
Vagy nem akarjátok egymást legyőzni?	
A földhöz vágni egymást és átélni végre,	
milyen is a diadallal zsákmányolt nő	
szerelme? O no, you simply can’t, you can’t!	
You talk it over and decide to agree.	
Mert mindenki mindenkivel kiegyezik,	
és belülről mindenestül megpuhul,	
vele a velő, a csont, a férfiporcogó,	
ezekben a poshadt békeidőkben.	
Poshadt! Poshadt! Poshadt!
GEORG	Asszony! Figyelj ide!	
Most szépen elmész innen.	
Nem akarlak a közelemben tudni.	
Még egy szó és válunk.	
Mint férfit és állampolgárt senki nem kötelezhet arra, hogy egy jobboldali fanatikushoz kössem az életem. Te megőrültél!
HELÉN	Uram, a szerelem űzött, hajtott utánad.	
Ne bánts meg azzal, hogy őrült vagyok.	
Őrültem érted, s fölébem nőtt az érzés –	
Érzéseimben nem távolodtam tőled el. Most fogom az őrültségemet, szépen kiviszem a városból, ebbe a lepecsételt dobozba zárom – hogy biztonságban legyetek tőle.
Oberon a baloldali karzatról kiabál: “Cyprian! Cyprian!” Utána megvilágosodik a színpad baloldala. A fűvel benőtt töltésen, vérfoltos fehér lepedőn ott fekszik Titánia, hátsója egy tehéné. A három fiú és a lány állnak körülötte, valamint Erstling a kis Höflinggel, a fekete fiú. Helma, Georg és Wolf lassan közelednek. Helén egy falkiszögellésen ülve a bozótnál marad. Titánia tehetetlenül csúszik-mászik a lepedőn. Valami olyasmit mond zihálva: “Küldjétek el a gyerekeket! A gyerekeknek nem szabad így látni...” Cyprian tűnik föl az emberek között.

12.
OBERON	Cyprian! Mit műveltél?	
Ez az egész egy nagy művészi pechszéria!	
Amit csak lehetett, elszúrtál mindent!	
Ahova nézek, teljes szétesés!	
Az igaz szerelem bimbója feketén	
rohad el, s akik még korábban	
ki sem állhatták egymást, most	
megjátszott igyekezettel egymásnak esnek.
CYPRIAN	Nem te panaszoltad, hogy az emberek	
egymás iránti kedve megromolt?	
Hallgattam rád. Alkottam valamit.	
A te elképzeléseid nyomán.
OBERON	Cyprian! Mit műveltél!	
Ki parancsolta, hogy a titkos szert	
a nagykorú lakosságon próbáld ki,	
és elterjeszd az egész világon?	
Egyetlen megbízatás erejéig	
kölcsönöztem neked e ritka képességet, és	
beavattalak a szent titokba,	
amit te engedélyem nélkül alkalmazol,	
s a természet lelkéből	
tömegcikket csinálsz.
CYPRIAN	Talán temessem el a tehetségemet?	
És öregedő zseniként	
sikertelenül tengődjek tovább?	
Igazán gondolhattad volna:	
ami egyszer ilyen varázsosan bevált,	
azt többször is alkalmazni fogom.
OBERON	Nem lett volna szabad. Tilos volt.	
A bizalmammal bűnös-galádul visszaéltél.
CYPRIAN	Bűnös és galád. Nagy szavak.	
Ennél simább morálhoz vagyok szokva.
OBERON	Veszem észre! Fölveszed, amit le	
nem te tettél, és learatod	
amit nem te vetettél.
CYPRIAN	Mindig hozzátettem a magamét is.	
Nélkülem ezügyben nem jutottál volna messzire.
OBERON	Legyen átkozott az üzletelő tehetség,	
mely értelem s mélyebb cél után nem kutat!	
Le az amulettel! Le a talizmánnal!	
Dobjátok a szemétbe, jóemberek,	
múljon végre el ez a rossz divat.	
De ki lesz képes mindezt helyrehozni?
CYPRIAN	Mondd, hol rontottam el?	
A legjobbat adtam magamból, uram!
OBERON	Ez a legjobb is épp elég rossz volt.	
Minek fölkavarni a szürke ősidőket	
olyanokban, kik nem tudnak mit kezdeni vele?	
Minek fölkelteni a meztelen vágyat	
az emberekben, ha a korszellem s ruhájuk	
a vágy kiélésében csak korlátozza őket?	
Az eredmény: sok szellemi mozgáskorlátozott.	
Ne tüzeljük a lelket, ha nem tudjuk biztosan	
hogy a szerelem helyett végül véletlenül	
nem egy rossz gyújtós lobbantja be.
CYPRIAN	Mit érdekel engem a lejárt világrend?	
Meg nem változtathatom. Én ezer	
pillantást ajándékozok nekik, amellyel	
érdekesebbé tehetik hétköznapjaikat;	
ezért hálásak nekem az emberek.	
És nagyon örülök, ha általános tetszést aratok.	
Idelent az idő uralkodik, édes úr.	
Én csupán sietős útitárs vagyok.
OBERON	Egy véres mítoszba átrakni Titániát!	
Ki így nem illőn megfékezett, ünnepien szelíd,	
hanem egy elvadult szörny-vendég a múltból,	
akit te ráadásul sunyin még utókezeltél!	
Üvölt, mint sebzett állat, a bikája után...	
Na nem! Én rendes arcokat akartam látni:	
okos gyönyört, nem buja vonaglást!
CYPRIAN	Szívesen szolgálok neked uram, de nem csak neked.	 
Jelenleg a tömeg alattvalója is vagyok.	
Ezáltal új parancsolót is találtam,	
nekem meg kell dolgoznom értük is.
OBERON	Hajszold a sikert. Ha még maradt benned	
kis ügyesség, használd ki gyorsan.	
Én minden befolyásom tőled megvonom,	
és felmondom erőink szövetségét.	
Ezennel elbocsátlak kedves Cyprian,	
és hatalmától megfosztom minden művedet.	
Magam is átváltozásra készülök.	
Kockáztatva, hogy soha többé nem leszek	
Újra Oberon, leszállok helyemről	
és beszállok, egy a többi szerencsétlen	
balek között, ebbe a szomorú történetbe.	
Vedd hatalmam, hírnevem, megjelenésem,	
oldódjon föl lényegem anyaga	
az ő emberi atmoszférájukban.	
Talán sikerül, és följavul kicsit.	
Ha nem, úgy teszek magammal, mint Cypriannal:	
Elbocsátom magam.
Oberon eltűnik. A mezei töltésről lassan mind különböző irányokba indulnak. Titánia fáradságosan mászik tovább. Georg elöl elmegy Helén mellett.
HELÉN	Georg!
GEORG	Igen?
HELÉN	Nem maradhatna minden a régiben?
GEORG	Helén...
HELÉN	Rendben, rendben.
Sötét

IV
1.
Töltés a mezőn, másnap reggel. Wolf és Helma egymást átölelve alszanak. Valamivel alattuk ül Titánia, könnyű kabátban, modern ruhában. Mellette a tehénutánzat és a történelmi jelmez. Újra meg újra ámulva veszi szemügyre a maradványokat, föláll, közelről is megnézi őket, aztán újra leül.
A töltés felső részén Erstling fekszik és alszik Höfling mellett, aki előző férfiméretében ül egy újság mögött. Jobboldalt elöl jön Oberon, szürke utcai öltönyben és cigarettázik. Meghajol a háttérben levő emberek előtt és bemutatkozik: “Mittentzwei”. De ügyet sem vetnek rá. Túl halkan beszél. Cigarettát tartó kezét a magasba lendíti, mint aki magában beszél. “Túl halk vagyok”, motyogja, “még nincs meg a teljes hangerőm”. Újra elmegy. Később ismétlődik a jelenete, újra hiába. “Nincs értelme. Nem hallanak. Nem tűnök fel nekik.” Közben keresztülhalad a színen Cyprian, szintén öltönyben, és újra eltűnik. Egy mérőszalag van nála és olló, mér és korrigál mindent, ami az útjába kerül, egy a bozótból kiálló ágon keresztül egészen egy nadrágszíja csatjáig, amit levág. “Nem áll jól nekem” – vagyis a ruha –, “nem áll jól” – vagyis egy arány –, “Semmi sem áll jól” – ellenszenv –, “abszolút nem áll jól nekem”... Titánia sminkeli, púderozza magát, fésülködik, a púderdoboz tükrében szemléli magát. Wolf és Helma felébrednek. Egymásra hunyorognak és gyorsan kibontakoznak egymás öleléséből.
WOLF	Mi történt? Hogyhogy átölelsz?
HELMA	Fölébredtem, és láttam, hogy átölelsz.
WOLF	Mi történt?
HELMA	Nem tudom. Történt valami?
WOLF	Ilyen még soha nem történt velem.	
Még akkor se, amikor részeg voltam.
HELMA	Most lehet, hogy történt valami,	
de nem tudok visszaemlékezni rá.	
Lehet, hogy volt valami,	
de totál kiesett az egész. Teljes black out.	
fölkel és fölveszi a kiskabátját
WOLF	Mi lóg a nyakadban?
HELMA	Huhh!... Vagy úgy. Az izé.
WOLF	Undorító!
HELMA	Egy ilyesmi milyen gyorsan kimegy a divatból.
WOLF	Dobd ki.
HELMA	Hé! Nagyon drága volt.
WOLF	Le vele!
Helma letépi és a bozótba dobja. Mindketten el. Erstling felébred Höfling mellett.
ERSTLING	Na, kisapa, mit olvasol ma reggel	
az újságban, mint egy igazi felnőtt!	
Nem értesz belőle semmit, mi, kiscsibém?
HÖFLING	Már megint valami új gyümölcsöt fejlesztettek ki. Keresztezték a padlizsánt a paradicsommal. A végén mindent mindennel összekutyulnak, a tesók.
Erstling kiegyenesedik és átpillant az újság fölött, aztán újra leül.
ERSTLING	Höfling?
HÖFLING	Igen?
ERSTLING	Vége az álomnak. Tudtam, egy szép napon vége az álomnak.
HÖFLING	Mi van?
ERSTLING	Jézusom! Milyen gyorsan megkedvel az ember egy ilyen helyes kiskölyköt!... Az édes pracliját fogom, nehogy átslisszanjon nekem a piroson.
HÖFLING	Építészekre már semmi szükség.	
A belem kihányom. Egy okádék az egész.	
fölkel, odadobja az újságot Erstlingnek, jobbra el a bokor mögött.
ERSTLING	Hé! Te paprikajancsi! Várj meg!	
utánafut
Titánia a bozóthoz megy. Eltűnik, mint aki fellépésre készül a bozót ágai közt. Cyprian jön balról. A bozót mellé áll.
CYPRIAN	Oberon? Hallasz engem? Oberon?
TITÁNIA	Nincs itt.
CYPRIAN	Titánia?
TITÁNIA	Nincs itt.
CYPRIAN	Pókháló, Moly, Borsóvirág?
TITÁNIA	Nincs itt, nincs itt.
CYPRIAN	Nincs itt, nincs itt!	
Ég, föld, holdfény,	
tengerentúl és emberfia?!
TITÁNIA	Nincs itt, nincs itt, nincs itt.
Cyprian el jobbra. Hátul a 2. fiú felmászik a töltésre. Simogatja Titánia jelmezét és utána ráélvez. Elöl a bozót előtt áll a lány. A karjait kétfelé kinyújtja, mintha két fal között, és rákiabál az elhaladókra: “Disznó!” “Disznó!”. Egymás után haladnak el: Georg, Helma, Wolf dzsekijével a karján, és végül Oberon. A rákiabálás pillanatában megbotlanak, vagy félreugranak. Oberon a bozót közelében marad dermedten, az arcát eltakarja a két kezével. A 2. fiú a Titánia-jelmezzel előrejön.
LÁNY	Disznó!
2. FIÚ	Nyugi.
LÁNY	Oberonra mutat	
Az a pasi az apám! Becsszó!
Az 1. és a 3. fiú kiugranak a bozót mögül és égő öngyújtójukat Oberon kabátzsebéhez tartják.
1. FIÚ	Apa, apa!
3. FIÚ	Hé! Apa, gyújts rá még egyszer!
1. FIÚ	Na, apa, gyújts rá még egyszer!
3. FIÚ	sört locsol a meggyulladt anyagra	
Igyál még egyet apa!
1. FIÚ	Még egy kis sört, apa, gyerünk!
LÁNY	Nico! Meghülyültél? Te meghülyültél!	
Ez a Nico ráélvezett a szoknyájára!	
Összegecizte a szoknyát, ez a szar!
2. FIÚ	Lesekedtetek rám, mi? Hogy tetszett?	
Ja, én rögtön tudtam. Aztán hirtelen eljön	
a szörnyű felébredés. Űr. Üresség. Várjatok csak.	
Az a helyzet, hogy egész jól ismertem a nőt.	
Egyszer írt hozzám egy levelet.

2.
(“Trója”)
Kopár terület. Kis háromszögletű telek, aszfaltozott talaj, feketepirosarany léckerítés. A földből egy rádió antennája áll ki, végéhez kicsiny NSZK-zászlót erősítettek. Wolf egyik fülét az aszfalthoz szorítja és a föld alól halkan és szaggatottan recsegő harmonikaszó és politikai szónoklatok keverékét hallgatja. Helma mellette egy széken. Wolf dzsekije az ölében. Oberon/Mittentzwei mögöttük a kerítésnél fel-alá jár és cigarettázik.
HELMA	Hogy bír egy felnőtt férfi totál belezúgni a saját hazájába! Mi hat meg könnyekig egy ilyen kiégett alakot, amikor a megfelelő német hangot megütik? Számomra örök rejtély. “Szeretlek, hazám, szegény, büszke szülőhazám, szeretlek”... Örülök, hogy legalább ez műsoron van. Az egyetlen, ami még megindítja, az a nemzet. Különben alig folyik a vére. Totál apad. Az egyetlen, amitől még valamennyire össze tudja szedni magát, az az a bizonyos, egészen speciális recsegő hang. Örülök, hogy legalább ez műsoron van. Ki tudja, meddig még. Az én szülőhazafi koránkelőm! Ha nem ülnék mellette, félig olyan pudlikutyajól se érezné magát a szívében. Ő mondta. Az ember mégse születik hiába. De mi lesz, ha egyszer végleg beszüntetik az adást?! Ha alólunk, Trójából, a mélyrétegekből nem törne föl több hang hozzánk...! Akkor biztos, hogy nem tudnám megtartani. Egyedül nem volna hozzá erőm. Már egymás kezét se fogjuk rég. Miért is fognánk egymás kezét annyi év után? Így aztán sehogy se fogjuk egymást. Ő nem fogja az én kezemet, én nem fogom az övét. A leghalványabb kísérlet a véggel volna egyenlő. Nem tudom, mi mást éreznék, ha megfognánk egymás kezét, azon kívül, hogy visszavonhatatlanul vége. Elmúlt, nincs tovább. “Élj boldogan, szívem” – “Élj boldogan, hű lélek”. Egy kézszorításnak egy ilyen megszólalás lenne a természetes következménye. Egész automatikusan jönne. Mirnix dirnix. Nesze semmi, fogd meg jól. Ilyen szavak fakadnának az ajkunkról, mint kristályvizű forrás, ha egyszer kezet szorítanánk. Úgy van: a legtisztább vizű búcsú. Semmi “ha”, és semmi “amennyiben”, hogy úgy mondjam. Még ha mondjuk el is esne, és nem bírna föltápászkodni, én akkor is a háta mögé lépnék, a hóna alá nyúlnék és a keresztcsontjánál támasztanám meg a térdemmel. Így képzeltem el magamnak. Soha nem lépnék oda hozzá szemből, és húznám föl a karjánál fogva. Még hogy szemből! Ez is egy ilyen probléma. Nem bírom rávenni magam, hogy egyenesen elölről ránézzek. Erre képtelen volnék. Pedig milyen szép is volt, milyen páratlan valami, szemtől szembe egymással – ó, és hogy örülni tudtunk régen egymásnak! Ez teljesen kizárt. Ugyanaz volna: szemből. Szemtől szembe. Kézszorítás, ég veled, elmúlt, nincs tovább. Egyik a másikból következik. Egészen magától menne, automatikusan. Óvakodnék tőle. Mindketten óvakodunk. Úgy ülünk mindig egymás mellett mint a varjak és ugyanazon a látómezőn osztozunk. Egy srévizaví a véget jelenté. Visszavonhatatlanul. Ha ez a férfi és én egymással szembejönnénk, rögtön tudnám, hogy elmúlt. A leghalványabb szemtől szembe nézés is biztos jele volna annak, hogy ideje menni. Bizonyos körülmények között ez hipp-hopp megvan. Egy pillantás, egy lépés egymás felé, egy kézfogás, egy ég veled. Az egyik hozza a másikat magával. Elmúlt, nincs tovább. Még ha egyszer a bevásárlásból két nehéz bevásárlószatyorral is jönne haza és ki kellene nyitnom neki az ajtót, akkor is lehajtott fejjel tenném, mintha csak a két dagadó táskája után epednék. Erre már rég föl vagyok készülve. Soha nem emelném túl magasra a fejem, hogy megkérdezzem, gondolt-e a mindennap szükséges, mindennap friss habcsókra, amiről oly könnyen megfeledkezik, és ami később annyira hiányzik neki. Már ez: valamit kérdezni tőle! Ez határozottan a legbiztosabb módja annak, hogy beinduljon egy ellenőrizhetetlen láncreakció. Kérdés, pillantás, lépés, kéz, vége. Közben milyen felejthetetlen élvezet! Egy könnyed, modern, rugalmas kérdésre egy mélyről jövő, ősrégi felelet! Mit nem adnék érte, ha egyszer újra tetőtől-talpig köröskörül megválaszolva érezném magam. Félek, tűzpirosan égne a szegény fülem, és megdagadna, mint a kakastaréj... De hova is kalandoznak a gondolataim! Egy feleletnek még a leghalványabb árnyéka is szigorúan a végét jelentené. Semmi, csak ennyi. Ezért is volna egy hozzá intézett kérdés az utolsó dolog, ami megeshetne velem. Ha már muszáj beszélni, akkor beszéljen mindenki önmagáért. Ha már kéz, akkor a sajátom. Ha már pillantás, akkor lehetőleg ugyanabba az irányba, kérem. Ha egyáltalán, akkor így. Minden más egyenlő volna a puszta öngyilkossággal. Végül is hallom. Rajong a hazájáért. És azt is gondolhatnám, hogy ő is hall engem. Szóval nem úgy áll a dolog, hogy egyáltalán nem figyelünk a másikra. Egyszerűen csak a végletekig békén hagyjuk egymást. Én nem úgy szeretem a hazámat, mint ő. Őt szeretem. Ha azt akarjuk, hogy sikerüljön, csak így kell tovább csinálnunk, mint eddig.
Oberon/Mittentzwei átugrik a kerítésen és barátságosan bár hangtalanul beszél mindkettőjükhöz. Wolf visszahőköl és megfogja Helma kezét.

3.
A bozót előtt. A fekete fiú jön balról. Cyprian egy dobozt vesz ki a zsebéből, kinyitja, kivesz belőle egy figurát és a nyitott tenyerén tartja.
CYPRIAN	Nézd csak. Ezt neked hoztam. Obszcén, mi?	
nevet	
Baromi obszcén, mi? A tiéd.	
Neked csináltam. Tessék.
A fekete fiú kiüti a figurát az előrenyújtott kezéből. Cyprian izgatottan lehajol, keresi.
CYPRIAN	Összetört...	
halkan	
Mocskos dög.
A fekete fiú Cyprian oldalának támasztja a lábát, és egy nyugodt mozdulattal felrúgja.
CYPRIAN	Ne, ne... Van pénzem. Pénzem is van.	
Itt van. Pénz, amennyit akarsz.	
Gyere ide, gyere, számold meg, számold meg a pénzt!
A fiú letérdel Cyprian mellé. Kiveszi a pénzt a zsebéből. Ebben a pillanatban Cyprian kezében két kézre fogott olló tűnik fel, amit a fekete fiú nyakához szorít.
CYPRIAN	Csináld. Csináld!	
lefelé nyomja a fiú fejét. A fiú lesodorja róla a nadrágot.	
Csináld. Csináld!
A fiú hirtelen elüti Cyprian karját, az olló kihullik a kezéből, a fiú egy kő után kap, Cyprian ujjai a fiú nyaka köré fonódnak, a fiú többször Cyprian arcába csap a kővel. Cyprian felemeli a fejét, a lábai vadul kalimpálnak. Hirtelen megdermed. A fekete fiú elfut.

A színpad majdnem teljesen elsötétül. A jobboldalon rövid időre felvillan a külvárosi ház, amelyben Helén most él. Majdnem üres tér, a háttérben ajtó nélküli kijárat néz egy homokútra. Balra ablak, előtte asztal és két szék. A jobbfalnál háttámlás szófa, rajta lepedő. Mellette mosdóállvány, azon mosdótál, korsó. Egy fekete anorákot viselő férfi, a fejére húzott csuklyával, fekete farmerban és fekete cipőben, lassan kimegy a szobából és a homokútra lép.
Helén, aki a szófán fekszik, fölegyenesedik. Sötét.
A színpad baloldalán kiáltások hallatszanak. Wolf üvölt: “Agyonverték a faragót!” Fiatal és öreg hangok kórusa felel rövid staccatós kiáltásokkal, amelyek a műlesikláskor felhangzó lelkesítő buzdításhoz hasonlítanak: “Ho ho ho ho ho!” Wolf, az egyre dagadó kórushoz: “Mit kiabáltok? Nem értelek titeket!”
A kórusból nevetés tör ki. Azután kivilágosodik a színpad baloldala. Oberon áll a halott Cyprian mellett.
OBERON	Én nem akartam ezt, Cypriánom.	
Én nem akartam ezt!	
De megakadályozni mégse tudtam.	
Már nem vagyok a te urad,	
csak az ostobán selypítő útitársad.	
Nem telik többre tőlem.	
A játékba, amit kieszeltem,	
saját elfajzásom is bele van kalkulálva.	
Vége a vitának, Titánia: a szerelem veszített!	
Ügyelj rá, szökj az idő elől,	
mielőtt hosszú karjával utolérne.	
Nekem már túl késő.	
A hatalmam, a hírnevem: üres,	
az arcom olyan lapos és általános,	
akár egy papírmaszk,	
amit egy játszadozó gyermek elhajított,	
s most a szél kergeti kedvére a porban.

4.
Helén a külvárosi házban. A falakon obszcén firkák. Helén a szófán ül, a feketeruhás férfi egy széken az ablaknál. Nem látszik belőle más, csak a háta és a térdén összefont csontvázujjai.
HALÁL	Hivattál?
HELÉN	Nem! Én nem hivattalak!
HALÁL	Furcsa.	
fel akar állni
HELÉN	Maradj.	
Te mindig az a Rémisztő voltál, ami most vagy?
A Halál megrántja a vállát.
HELÉN	Figyelmeztetni akarsz? Azt akarod,	
hogy jobb életet éljek?	
Azt akarod, hogy téged...	
mégiscsak a karomba vegyelek?
HALÁL	Nincs túl sok mondanivalóm. Az égvilágon semmit se csinálok.	
Egyszerűen csak itt vagyok. Ez voltam mindig, egy cimbora, aki nem képvisel semmit, csak azon csodálkoztam, hogy mért nem néz rám soha senki.
HELÉN	De hiszen te vagy a Halál. Hatalmad van.
HALÁL	Nem hiszek benne.
HELÉN	Játszod a kicsit, játszod a kedveset –	
csak azért, hogy megnyerj magadnak?	
fölkel, a küszöbhöz megy	
Milyen csöndes itt, igaz?
HALÁL	Igen.
HELÉN	Nagyon csöndes.	
Minden reggel, mikor a nap a domb fölé mászik, még azt gondolom, hamarosan jön a postás, mindjárt fölkel a szomszéd. De ez itt hiányzik. A nap nyugodtan hullámvasutazhatna az égen, de itt mindig örökre csönd maradna.
HALÁL	Igen.
Helén a Halál felé fordul.
HELÉN	Tehát te vagy a Semmi.	
Egy emberke.
A Halál kuncog kicsit, felhúzza a vállát.
HELÉN	Mekkora lárma! Mekkora hűhó!	
És aztán jön – jön:	
a kis haver.
HALÁL	Igen. Így van ez.
HELÉN	Hol vannak a felcsapó lángok,	
a felcsapódó ajtók, hol marad a Gonosz?
HALÁL	Na ja. Rosszabb is lehetne, nem igaz?	
föláll
HELÉN	Ne gyere túl közel!

5.
(“Magafajtájúak”)
Titánia a karzaton. Lent egy körpad előtt három fiatalember fehér sportruhában. Az 1. fiatalember éppen lehúzza hosszú fehér nadrágját. A 2. fiatalember fölteszi lábát a padra, megköti a fehér cipője fűzőjét. A 3. fiatalember éppen áthúzza pulcsiját a fején. Ebben a tartásban maradnak, amikor Titánia fentről odakiált nekik.
TITÁNIA	Közületek, akik olyan egyformák vagytok, mint három jól meggyúrt hógolyó, az egyik az én szerelmem és uram-parancsolóm. Ahogy most itt álltok, nem ismerem föl köztetek. Aranyhangja van, és rendes haj a fején. Tudom, hogy a magafajtájúak közé rejtőzött el, akik hozzá a megtévesztésig hasonlítanak, különben már rég megtaláltam volna. Keresés közben, és nem voltam rest keresni, még soha nem találkoztam olyanokkal, akik ennyire hasonlítottak volna egymásra, mint ti hárman ott lent, ti sportemberek. Szólj elsőnek, te a hosszú nadrágját lehúzni akaró ember.
1. FÉRFI	Nekem tényleg aranyhangom van és rendes haj a fejemen. De még életemben nem voltam szerelmes. Ezért szóba sem jöhetek.
TITÁNIA	Most szólj te, cipőfűzőbekötő ember.
2. FÉRFI	Nekem is aranyhangom van és rendes haj a fejemen. De otthon egy feleséget és két kiskorú gyermeket tartok el. Ezért nem lehetek az, akit keresel.
TITÁNIA	Most szólj te, pulcsijátafejénáthúzó ember.
3. FÉRFI	Nekem fölösleges megszólalnom, mert nekem nincs aranyhangom.
TITÁNIA	Húzd le a pulcsidat, hogy jobban halljalak. Nekem gyanús, hogy te vagy az, akit keresek.
A 3. férfi áthúzza pulcsiját a fején, de a karjain nem húzza le.
TITÁNIA	Most beszélj!
3. FÉRFI	Nincs aranyhangom és ezért nem lehetek az.
TITÁNIA	Még hogy nincs aranyhangod! Ne légy olyan szerény, az úgysem segít rajtad. Nem kell bujkálnod mások elől. És a hajad is nagyon rendes.
3. FÉRFI	Igaz, de ahhoz én túl félénk vagyok, hogy egy hozzád hasonló nő szeretője legyek.
TITÁNIA	Pulcsiember, Nadrágember, Cipőfűzőember!	
Az egyik lesz az közületek. Tudom.	
De hozzád, meg nem pillantott gyönyörűségem, aki értesz hozzá, hogy hazug, csalárd módon miként vakíts el, nincs több kérdésem. Figyelmeztetlek! Állj ki a többiek elé, mutasd meg magad. Figyelmeztetlek, mert én kész vagyok elmesélni a két barátodnak, mekkora istencsapása vagy, milyen egy faragatlan tuskó, milyen egy gyáva nyúl. Hogy mekkora csaló vagy, azt maguk is látják!	
Na? Mi lesz már?... Te ott! Lépj elő. Te vagy az.
3. FÉRFI	Ki? Én?
TITÁNIA	Ki más? Azt hiszed, nem ismertelek föl rögtön, anélkül, hogy az arcodat láttam volna, csak ahogy ott álltál, a pulcsival a fejeden, ó, én egyetlenem!
3. FÉRFI	Mért pont én?
TITÁNIA	Ha! Tipikus! Mindig a fülemben cseng:	
“Mért pont én?” De sokszor hallottam ezt! Ahányszor arra kérik, hogy gondoskodjon a borról, vagy tegyen virágot az asztalra. Ó, az ő imádnivalóan rossz modora!
3. FÉRFI	Pillanat, pillanat! De ha mondjuk kerülhetnék is abba a helyzetbe, hogy a szeretőd legyek, azért számomra tökéletesen érthetetlen, hogy miért rám esik ez a konok gyanú? Egyáltalán hogyan? Mit csinálok olyan rettentő másként, mint ez a két másik úr, akik ugyanúgy szóba jöhetnek?
TITÁNIA	Nadrágember! Ismered ezt az alakot?
1. FÉRFI	Kit – a Pulcsiembert?
TITÁNIA	Őt.
1. FÉRFI	Most a gyepen találkoztam vele életemben először.
TITÁNIA	És te, cipőfűzőember, ki ez a nadrágember?
2. FÉRFI	Én mindkét úrral most a gyepen találkoztam életemben először.
TITÁNIA	Te jó ég! Teljesen összezavartok! Hát akkor hogy a manóba talállak meg, te kereket oldott Isten! “Apolló elfut, s Daphne kergeti. Fordul a mese.” Szeretném jó szívvel lezárni a vitánkat: szeretlek!
2. FÉRFI	Eh... most kire gondol?
TITÁNIA	Rád!
2. FÉRFI	De kérem, ne, ne hozzon ilyen kellemetlen helyzetbe.
TITÁNIA	Nadrágember! Kérdezni akarok tőled valamit. Válaszolj nekem nyíltan és őszintén. Minden ettől függ. Azt mondtad: még soha nem voltál szerelmes senkibe. Nos, nézz rám.	
széttárja a kabátját	
Nézz rám. Nézz meg alaposan mindent. Legeltesd rajtam a szemeidet. Így. És most kérdem meg tőled: belém tudnál szeretni?
1. FÉRFI	Mit mondjak, el vagyok képedve. Ennyi szépséget egyetlen emberen még sohasem láttam. Megmondom, ahogy van, megmondom én: igen, beléd.
TITÁNIA	Cipőfűző. Feleséged van és gyereked. Hajlandó lennél elvenni mindennek ellenére?
2. FÉRFI	Tudod, hogy sohasem hazudok – a válaszom: igen.
TITÁNIA	Pulcsi. Tegyük fel, egyszer az életben legyőznéd a félénkségedet –
3. FÉRFI	Úristen! Ha megtennéd az első lépéseket felém, akkor azonnal, úgy értem: igen –
TITÁNIA	Tehát közületek mindenki kész lenne a szeretőm lenni?
1. FÉRFI	Ezt a kérdést mostantól fogva nem elméletileg kellene fölvetni.
2. FÉRFI	Kérem, ne dobja egy veszélyes gondolatjáték sovány csontját közénk.
3. FÉRFI	Orrunkba sülthús illata kezd úszni, s mi lassan kezdünk arrafele kúszni.
TITÁNIA	Egyik közületek a legközönségesebb szélhámos, aki ezen az istentől elhagyott bolygón futkároz. Mert azt állítja, fogadja, esküszik rá: hogy szeretne tüstént belém szeretni, miközben ő az én meglógott hitvesem, aki ráadásul letagadja magát! Pfuj, sátánfajzat, mondom. Tudom, hogy hall most engem. Ott lent áll. És még egyet mondok neki, bele a szíve közepébe: Szentivánéj! Többet nem mondok. Most már tudja. Nézzétek: hogy elsápadt.
A három férfi egymást vizsgálgatja.
TITÁNIA	És ti, két másik alak, akik őt véditek és nevetséges hasonlóságotok mögé rejtitek? Mit kezdjek veletek?
3. FÉRFI	Én nem védek senkit, és senkit sem rejtegetek. Higgy nekem!
2. FÉRFI	Ha megtalálom a gazembert, rögtön kiszolgáltatom neked!
1. FÉRFI	Nana. Maga rándult össze legelőször, amikor a hölgy hangja megszólalt a karzatról.
3. FÉRFI	Igen, a pad határozottan zökkent egyet, amikor a maga lábán végigfutott a rémület.
2. FÉRFI	Ha valaki, maga hagyja most már abba. Holtsápadt lett, amikor a hang megszólalt odafönt. A nyakszirtje olyan fehér lett, mint a fehérneműje.
3. FÉRFI	Maga ugyanolyan fehérneműt visel, mint én. Maga csak ne mutogasson rám.
1. FÉRFI	Én egyiküket sem ismerem, uraim. De egyvalami, amit a hölgy is megemlített, nekem is feltűnt: hogy a megszólalásig hasonlítanak egymásra.
3. FÉRFI	Ezt pont maga mondja, akit kiköpött olyan, mint ez az úr.
1. FÉRFI	Ez egy elég ostoba riposzt, ezzel nem jut messzire. Nyugodt lelkiismerettel kijelenthetem, hogy én vagyok itt az egyetlen, aki senkire sem hasonlít.
2. FÉRFI	Ebben téved. Amikor bejöttem, rögtön arra gondoltam: mennydörgős mennykő, maga és az az úr ott úgy hasonlítanak egymásra, mint két tojás.
1. FÉRFI	Maga is úgy találja, hogy úgy hasonlítok önre, mint ahogy ez az úr, a maga alteregója állítja?
3. FÉRFI	Nem. Távolról sem. Nem jutna eszembe.
1. FÉRFI	Na ugye! Ha maga engem önmagával nem lát hasonlónak, viszont ennek az úrnak mintha az ikertestvére lenne, akkor nyilván én vagyok az egyetlen félig-meddig összetéveszthetetlen itt.
2. FÉRFI	Hogy maga őt hasonlónak látja! Miközben nekem egyáltalán nem úgy tűnik, mintha az én alteregóm volna. Távolról sem. Én itt nem látok senki magamhoz hasonlót.
TITÁNIA	Elég! Képtelenek vagytok rátalálni magatok között erre a csaló idegenre, aki úgy tesz, mintha nem ismerne a legutolsó pórusomig. Rám hárul, hogy ezt a hűtlen alakot fölfedezzem ebben a nagy és borzalmas férfiegyformaságban. Hallgassatok ide. Mindhárman kijelentettétek, hogy a szeretőim lennétek. Így volt?
1., 2., 3. FÉRFI	Igen, igenis, azonnal.
TITÁNIA	De hogyan cselekedne akármelyikőtök, ha nem csak az ő, hanem ugyanakkor a másik két csibész gazember szeretője is lennék, mi?
A három férfi olyan hangokat ad ki, mint akik meggondolták magukat. “Óh, ó”, mondja az egyik. A másik beszívja a levegőt a fogai között, szkeptikusan csóválja a fejét, a harmadik csalódottan csettint a nyelvével.
TITÁNIA	Már hallom is, hogy ez nem nagyon tetszene nektek. De ez azt jelenti, hogy készen állnátok a versengésre, hogy a végén az, aki a legjobban kitüntette magát, egyedül birtokoljon engem?
A férfiak egyetértő moraja.
TITÁNIA	Egyszóval: megvívnátok értem? Kérdem tőletek: készen állnátok késhegyig menő harcot vívni azért, hogy engem birtokolhassatok?
1. FÉRFI	Ezt azért nem hinném. Vagy mégis?
3. FÉRFI	Nem föltétlenül.
2. FÉRFI	Ilyen mértékben ez ma már nem szokásos.
TITÁNIA	Igazán? És mit tenne bármelyiktek is, ha nem lennék a szeretője?	
Cipőfűző!
2. FÉRFI	Én egészen biztosan a seggembe harapnék. Már elnézést. De ha egy ennyire szép valami kicsúszna a markomból, nyilván arra gondolnék, hogy talán mégsem tettem meg mindent azért, hogy megszerezzem magamnak.
TITÁNIA	Nadrág!
1. FÉRFI	Ha elkövettem volna mindent, és a végén mégsem kaptam volna meg magát, akkor, ha nem csalódom, a sértődöttet játszanám.
TITÁNIA	Pulcsi!
3. FÉRFI	Ha engem kérdez, én nyilván azt mondanám magamnak: az ember végül álmodhat is önről. Ha már nem lehet másként, akkor éppenséggel, ha a szükség rákényszerít, álmodok magáról.
TITÁNIA	Tehát egyiktek számára sem jelentene valódi katasztrófát, ha nem kapna meg?
1. FÉRFI	Kimondottan katasztrófának nem nevezném.
2. FÉRFI	Pech! Kimondott pech.
3. FÉRFI	Kár volna, de mit tehet az ember.
TITÁNIA	Nos, boldogságom meglágyíthatatlan őrizője, most mindhárman egy szájjal beszéltek, és ez nem más, mint a te gyönyörűszép, a te borzalmasan fáradt szád, Uram. Látom már, hogy hiába szólítottalak. A te közönyödet soha nem fogom tudni legyőzni. Nem bírom tovább. Felismerhetetlenné váltál, és így soha nem akadok rád. Tehát feladom. Nem láttalak, és a legfontosabbat soha nem fogom tudni elmondani neked. Mert ezt egyedül csak te tudhatod.	
Higgy nekem, ez nem egy olyan nő szokásos titka, aki érdekesnek akar látszani. Vagy egy olyané, aki belegyalogol a közepébe az ajándékával. Az én ajándékom egy olyan igazság lett volna, amire igencsak szükséged lenne. Ami nagy hasznodra vált volna. Többet nem mondok. És nem pengő érc és zengő cimbalom lett volna, hanem egy szép dolog jött volna még hozzá, egy nagyon szép, egy különlegesen szép valami... De ezt már nem kapod meg. Csókollak. Élj boldogan.	
elfut
1. FÉRFI	A végén kifejezetten meghatott.
2. FÉRFI	Engem is. Beismerem.
3. FÉRFI	Kolosszális disznóság az érintett részéről, uraim, hogy nem jelentkezett és nem lépett elő, ahogyan azt a becsület megkívánja, és nem hozta ennek a nagyszerű nőnek a tudomására, hogy a szeretője-e vagy volt, arohadtéletbejuhhé! Az ember vállalja magát, legalább ennyit tegyen meg! Utána még mindig ezer okot találhat rá, hogy mindent letagadjon. Mindig akad egy rejtekút a szabadba!
2. FÉRFI	Tudja, igazán viccesnek találom, hogy éppen maga buzog ennyire. Kezdettől fogva maga volt egyedül igazán gyanús köztünk.
1. FÉRFI	Uraim: ez a nő annyi mindenen ment már keresztül. Ilyen erővel és szépséggel csak a szerelem igazi mártírnője rendelkezik –
3. FÉRFI	Ez, természetesen, meg kell mondom, szép kis trükk, úgy tenni, mintha tüzet fogott volna az ember. Tagadhatatlanul szép kis trükk. Maga, aki még életében nem volt szerelmes, és évekig élt ezzel a nővel, anélkül, hogy megmondta volna neki, hogy soha nem szerette, éppen maga tesz úgy, mintha!
1. FÉRFI	Hallgasson! Maga hal! Maga a legrettenetesebb tévedés, ami életében ezzel a szenvedélyes nővel történhetett. Most itt gyáván elbújik a tisztességes férfiak háta mögé, és férfiként még csak meg se tud mukkanni!
Mindhárman a karzat alá mennek és átöltöznek.
3. FÉRFI	Hah! Könnyű, de tényleg ez a legkönnyebb, egy félénk embernek lekeverni egyet. Végül mindenki a félénket hibáztatja. Már megszoktam... Volt egy szeretőm. El akarok mondani maguknak valamit. Egy-kétszer jött havonta hozzám és kürtőskalácsot hozott. Azt megettük, és ittunk hozzá néhány pohárka vörösbort. Értik: egy test, egy lélek voltunk.
2. FÉRFI	Mondja: maga képtelen obszcén lenni, vagy csak nem akar? Már kint a gyepen is feltűnt, hogy folyton valami olyasmire tereli a szót, aminek logikusan egy halálimalacság lenne a vége, és aztán valami ostoba kávésüteménnyelsztorinál köt ki. Feleségem és gyermekeim lévén, nyilván én vagyok az egyetlen egészséges férfi ebben a társaságban. Maga, Jézusom!, maga még soha nem volt szerelmes, maga pedig – maga túl félénk ahhoz, hogy egy ilyen nőre, mint aki ott volt a karzaton, fölsegítse a kabátot!
1. FÉRFI	Más szóval: ennek a hölgynek a szeretőjeként csak egy ember jöhet számításba, aki egész idő alatt gyáva disznóként viselkedett.
2. FÉRFI	Hagyja abba! Nem muszáj minden szót rögtön aranymérlegre tenni!
3. FÉRFI	Dehogynem! Egyikünk a lehető legmocskosabb csaló, akit életemben láttam. Minden fáradságot megér kézre keríteni ezt az útonállót.
2. FÉRFI	Ha én volnék hármunk közül a legmocskosabb csaló, gondolják, hogy megengedhetnék magamnak egy ekkora bakit, hogy így elszóljam magam? Tényleg azt gondolják?
3. FÉRFI	Nem. Tulajdonképpen nem.
A karzat alól mindhárman katonai egyenruhában lépnek elő és háttal a rivaldának egymás mellett megállnak. Mindhárman keresztbefonják a karjukat a hátuk mögött. A középen álló jobbkezéről hiányzik a kesztyű. A másik kettő kissé hátrahajtott fejjel pillant a csupasz és nyugtalan kézre. Pillantásaik felvándorolnak és átható tekintettel méregetik a hozzájuk nem hasonló férfit.

6.
Georg és Wolf a parkban.
WOLF	távcsőt nyújt át Georgnak	
Látod azt a házat ott fent?
GEORG	Igen.
WOLF	Várj egy pillanatra. Mindjárt felgyullad a fény.
GEORG	Helén! ... Hol van? Hol van ez a ház? Ki az a sötét pasas ott mellette? Oda kell mennem hozzá!
WOLF	Nem. Ne avatkozz bele.
GEORG	Az ablaknál áll és kibámul.	
Olyan mintha engem nézne.
WOLF	Az lehetetlen. Nagyon messze vagyunk.
GEORG	De mégis úgy tűnik, mintha gondolatban engem keresne... Vendéget hívott vacsorára.
WOLF	Nekem úgy tűnik, ez egy állandó vendég.
GEORG	Összehajolnak az asztal fölött, megfogják egymás kezét. Oda kell mennem hozzá!
WOLF	Maradj. Nincs értelme. Ne avatkozz bele.
GEORG	“Ne avatkozz bele”! Mibe? Ki ez az alak? Lesöpröm a pályáról!
WOLF	Nem fog sikerülni.
GEORG	Ki ez? Hogy hívják?
WOLF	Halál.
GEORG	A keresztneve mi?
WOLF	Georg: ő a Halál.
GEORG	Ne beszélj hülyeségeket. Hol lakik? Hol találom meg? Ezt a feketére glancolt majmot!
WOLF	Vele akarsz megküzdeni? Hú!
GEORG	A pokolba kergetem. Erre mérget vehetsz!
WOLF	Jó, próbáld meg. Próbáld csak meg...

7.
Helén egyedül a külvárosi házban. Fölkel a szófáról. A lepedőn a csontváz fekete lenyomata. A mosdóállványhoz megy és megmosakszik.

8.
A parkban. Georg zilált külsővel, arcán fekete nyomokkal ül a homokrakáson. Wolf jön a bozót mögül.
GEORG	Képtelen voltam rendesen elkapni.
WOLF	Ő viszont téged alaposan megcincált.
GEORG	Ha el tudtam volna kapni, akkor most egy páratlan csontlelet feküdne előttünk.
WOLF	Egyszerűen a földhöz vágott.
GEORG	Nagy szám! Ha valakit elkaptak, mint engem, azt már könnyű odacsapni.
WOLF	Akkor ideje elismerni, hogy Helén az erősebbel van együtt.
GEORG	Ja, ja. Te aztán meg tudod vigasztalni az embert.	
Benned igazi öröme telik az embernek.	
Közben hol voltál? Elbújtál a bokor mögött?
WOLF	Én figyelmeztettelek. Megmondtam, hogy ne avatkozz Helén dolgába. Tudom, hogy addig nem szabad beavatkozni, amíg ez az izompacsirta fut vele.
GEORG	Rohadt lidérc! Most mihez kezdjek?	
Gondolod, hogy ennek is megvan a maga ideje?	
Kérdeznék valamit tőled, Wolf.	
Gondolod, hogy a mi Halálunk – úgy értem,	
a Halál, aki a férfiakért jön, az egy nő lesz?
WOLF	Igazság szerint nőneműnek kellene lennie. Fekete fürtök, fekete mellek. Fogalmam sincs, mihez kezdenék, ha máshogy lenne. Ha az utolsó pillanatban egy ilyen férfiféle állna előttem!
GEORG	Szörnyen igazságtalan voltam Helénnel.	
Fanatizmust és kapzsiságot hánytam a szemére.	
Közben vérzett a szíve értem.	
Milyen jogászian, milyen igaztalanul tud ítélni a lélek! Én súlyosan megsértettem ezt az embert, Wolf.
WOLF	Megértem, hogy megbánás gyötör.
GEORG	Megérted. De fogalmad sincs, hogy mekkora: ez bűn!

9.
Jobbról jön Erstling és Höfling.
HÖFLING	Most már hagyd békén azt a tárcát.
ERSTLING	Megőrülök tőle. Nem tudom becsukni.
HÖFLING	Végül is mi van abban a tárcában?
ERSTLING	Egy sál.
HÖFLING	Egy sál nem való a cigarettatárcába.
ERSTLING	Egy selyemkendő!
HÖFLING	Az anyád selyemkendője?
ERSTLING	Hát persze, te paprikajancsi.
HÖFLING	Ugye nem gondolod komolyan, hogy azt a kendőt bele tudod zárni a tárcába?
ERSTLING	Mért ne tudnám? Szépen össze lehet hajtani, úgy, hogy beleférjen.
HÖFLING	De látod, hogy nem megy.
ERSTLING	Eddig még mindig sikerült!
HÖFLING	De most kinyílt és nem záródik be többé.
ERSTLING	Ez két összetartozó emléktárgy az anyámtól, az Isten szerelmére!
HÖFLING	Kinyílt a tárca. Anyád gondol rád!
ERSTLING	Baromság! Micsoda ócska szar.
HÖFLING	Majd én.
ERSTLING	Vidd innen a kezed!
HÖFLING	Szép kis szar. Ajándék anyádtól.
ERSTLING	Ne idegesíts te is még jobban.
HÖFLING	Olyan, mint egy tátongó seb, a vörös kendő...
ERSTLING	Ne haragudj, de amit mondasz, az nem csak tapintatlan, hanem hülyeség is a köbön.
HÖFLING	Úgy bánsz velem, mintha személyesen én lennék a tárca.
ERSTLING	Jottányit sem vagy elviselhetőbb, mint ez a rohadt tárca.
HÖFLING	Kedvesem, én egyáltalán nem hasonlítok erre a tárcára.
ERSTLING	Nem is állítottam, hogy úgy nézel ki, mint egy tárca. Hanem azt mondom: ugyanúgy az idegeimre mész, mint ez a tárca!
HÖFLING	Az ember feszült helyzetben is tudjon különbséget tenni egy barát és egy tárca között.
ERSTLING	Szerintem nincs olyan nagy különbség.	
Mindkettő kedves a szívemnek, és mindkettő idegesít.
HÖFLING	Akkor hagyj elmenni. Túl igazságtalan vagy velem.
ERSTLING	Itt maradsz! Meg akarom neked mutatni, hogy igenis bezáródik ez a tárca. Aha! Nem tud bezárulni... Értem. A sál egyik csücske beragadt a hátsó résbe. Így. Na most.	
bepattintja a tárcát	
Klappol. Látod? El se hiszed. Most már minden rendben.	
zsebrevágja a tárcát
HÖFLING	Csúnya szavak hangzottak el. Barátok között.
ERSTLING	Ja, ja. Néha kell az is.
HÖFLING	Nem tudom, nem kellene-e tisztáznunk, mi történt az előbb kettőnk között.
ERSTLING	Engem hagyj ki belőle. Én nem vitatkozom.
HÖFLING	Én nem vagyok holmi tárca, amibe az ember szépen összehajtogatott sértéseket gyömöszöl bele, aztán bepattintja és zsebrevágja. Engem te ne vágj zsebre.
ERSTLING	Soha nem hasonlítottalak egy bepattintott tárcához. Ez föl se merült. Egy drága tárcához hasonlítottalak, amit nem lehet becsukni, és ami az embert, mint valami felmérhetetlen tárgy, rögeszmésen foglalkoztatja.
HÖFLING	Csalhatatlan érzéked van ahhoz, hogy bizonyos hajmeresztő hasonlatokat utólag, a saját javadra meghamisíts. Csak mert kettőnk közül én vagyok a gyöngébb, és ez is csak azért, mert természettől eredő jóságom miatt jobban ragaszkodom hozzád, mint te hozzám –, eh, ezért már azt hiszed, hogy úgy bánhatsz velem, mint egy tárcával, ami végül mindig alább adja, és utána azt állítod, hogy épp ellenkezőleg, te valami felmérhetetlen és összepattinthatatlan tárgynak neveztél. Ez azonban nem felel meg az valóságnak. De kérlekszépen, te vagy az erősebb. Meghamisíthatod a történetet. A barátságunk történetét is meghamisíthatod, úgyhogy a végén lesz benne egy szamár, aki fut a szekér után...

10.
A külvárosi házban. Helén háttal a falnak a kijárat közelében. A feketébe öltözött férfi a homokúton jön a ház felé. Amit átlépett a küszöbön, Helén a háta mögé ugrik és egy kendővel beköti a szemét úgy, hogy a csuklya mögött hátul szorosan összecsomózza. A feketébe öltözött férfi, mint a szembekötősdiben, vakon tapogat Helén után. Végül leül egy székre az ablaknál. Helén leül a szemközti szófára. Kintről Georg, Erstling és Höfling hangja hallatszik.
GEORG	Uraim! Hogy állunk az eladási osztályvezető dolgában?
ERSTLING	Nagyfőnök, azt hiszem, megtaláltuk!
HÖFLING	Mittentzwei, eredetileg adatkereskedő.
ERSTLING	Nagyon jó benyomást tesz.	
Sajnos már nem a legfiatalabb.
HÖFLING	A BTV-nél megvizsgáltattuk a szívét és a veséjét.
ERSTLING	Herr Mittentzwei maga kezdeményezte, hogy alapos teljesítménydiagnózisnak vessék alá.
HÖFLING	Speedteszt, anticipációtávolság stb., az eredmények mindeddig teljesen kielégítőek.
ERSTLING	Egyébként megnézted a BTV-nél a szempontkulcsokat? A korosztályi leépítésnél kicsit túl nagy játékteret hagynak.
HÖFLING	Erstling, te drága ember! Az ágazatban mindenki tudja, hogy az öregedés a túlélés legnagyobb rizikója.
A három férfi belép a házba.
HELÉN	föláll	
Georg!
GEORG	Jó reggelt, kedvesem.
ERSTLING, HÖFLING	Jó reggelt.
GEORG	Menjünk máshova, uraim.	
Gyerünk, menjünk máshová. Jöjjenek!
A három férfi eltávolodik. Helén újra leül. A fekete ruhás férfi megpróbálja csontvázujjaival kioldani a szembekötő kendő csomóját. Nem sikerül, és ráébred, hogy tehetetlen.

V
1.
Éjszakai kávéház. Helma, Wolf, Erstling, Höfling, Oberon/Mittentzwei egy nagy kerek asztalnál. Egy szomszédos asztalnál Georg és Helén. Mögöttük, egy másik asztalnál a fiú és a lány. Egy pultos, aki az asztaloknál is felszolgál. Háttérben a cirkuszi függöny és a világos nyílása.
WOLF	Mittentzwei, meghívtuk önt, pedig balesetet szenvedtünk önnel –
HELMA	Ön velünk!
WOLF	És bár ön nekünk és a kocsinkban is súlyos kárt okozott.
OB/MIT	halkan	
Vétlenül.
WOLF	Kérem?
HELMA	Vigyázz!
ERSTLING	érthetővé teszi	
Vétlenül!
WOLF	A vétkesség kérdését egyenlőre ne feszegessük.
HELMA	Meghívtuk, hogy még egyszer nyugodtan átrágjuk az egészet.
HÖFLING	Remélem, nem az a céljuk ezzel a meghívással, hogy alattomban valamilyen beismerő nyilatkozatot húzzanak ki belőle.
HELMA	Hát akkor tartsa szépen nyitva azokat a hiúzszemeit.
WOLF	A maga durva feltételezése nagyon rossz nyitány.
HELÉN	a szomszéd asztaltól	
Talán nem ízlik?
WOLF	A zöldmártást is meg kell valakinek enni.
OB/MIT	Ha legalább zöldmártás volna.
WOLF	Kérem?
ERSTLING	Ha legalább zöldmártás volna!
WOLF	Tehát: ön nagy sebességgel kiszáguld a parkolóhelyről –
OB/MIT	a fejét rázza	
Nem.
WOLF	De ön egyszer már elismerte, hogy a kereszteződésben merően bámult, éspedig balra, miközben jobbra akart kikanyarodni. Ön, kedvesem, az egész jobboldali sávot figyelmen kívül hagyta.
OB/MIT	Már rég besoroltam.
WOLF	Kérem?
ERSTLING	Már rég besorolt, amikor Önök száguldva érkeztek.
WOLF	Autóvezető-oktató vagyok –
HELMA	Eredetileg nem.
OB/MIT	Sárhányó repült! Díszlécek röpültek! Lökhárító repült! Fényszórótörés! Elsőkerékkiesés!
WOLF	Baloldali visszapillantó tropára ment!
HELMA	Karamboldeformáció!
OB/MIT	Hűtőrács repült!
WOLF	Öt métert a levegőben!
HELMA	Úgy néz ki, mint egy modern műalkotás.
OB/MIT	Picasso.
HELMA	Frissen dukkóztattuk nemrég a kicsikét.
WOLF	Ez még a helyreállítási költségekhez jön.
HELMA	Megvan a számla?
WOLF	Természetesen. Lakkozás. Újralakkozás. Helyreállítási költség plusz újralakkozás.
HELMA	Rozsdátlanítás nem volt?
WOLF	Nem volt.
A függöny nyílásán át Titánia belép a térbe.
HÖFLING	Mittentzwei, felállni. Jön.	
Gyerünk már.
Erstling, Höfling, Ob/Mit egy sorban indulnak Titánia felé. Csönd támad.
TITÁNIA	Ó! Ez melyik?
Ob/Mit egy picit felemeli jobbkeze mutatóujját. Titánia és ő egymás felé mennek. Átfonják egymás nyakát és összenyomják a homlokukat.
TITÁNIA	Megismersz?
OB/MIT	Igen.
TITÁNIA	Akkor most örülsz?
OB/MIT	Igen.
TITÁNIA	Hogy vagy?
OB/MIT	Jól.
TITÁNIA	Ezek a barátaid?
OB/MIT	Igen.
TITÁNIA	Betegek?
OB/MIT	Nem. Álmodnak. Csak álmodnak.
TITÁNIA	Még mindig komoly hatalmad van, mi?
OB/MIT	Igen.
TITÁNIA	És mint a penge!
OB/MIT	Igen.
Jobbra elöl leülnek egy asztalhoz.
WOLF	Mittentzwei! Jöjjön már ide, ember.	
Készítsen egy skiccet a baleset lefolyásáról.	
Az asszonyka meg én is ezt tesszük.
OB/MIT	Igen.
Újra leül a többiek asztalához. Höfling ceruzát és papírt ad neki. Titánia nem tudja levenni róla a szemét. Többször odamegy hozzá és valamit a fülébe suttog. Ob/Mit félrefordítja a fejét és jóindulatúan mosolyog vagy halkan kuncog, rázkódnak a vállai. A pincér poharat hoz, lehajol Ob/Mit mellett.
PINCÉR	Na, mi a nevem, mi a nevem?
OB/MIT	A neved Martin Trowotzke.
PINCÉR	Úgy van. Végre megtanultad.	
Már háromszor nem jutott eszedbe.
A fiú és a lány az asztaluknál.
LÁNY	Értsd már meg! Túl sokat ittam.	
És akkor jött létre a testi kapcsolat. Ez van, hát istenkém!
FIÚ	Ez nem ment föl semmi alól. Ha részeg okoz balesetet, az ugyanúgy felel a bíróság előtt.
LÁNY	Nekem nincs bűntudatom és kész.
FIÚ	De nekem van! Nekem már most bűntudatom van attól, hogy valami történni fog velem hazafelé.
HELÉN	a pár felé fordul	
De hát hogy beszélnek maguk? Hogy beszélnek?
GEORG	Ne figyelj oda, kérlek.
FIÚ	Tisztára elkurvultál...
LÁNY	Elkurvultam...
HELÉN	A jóérzésemet sérti, ahogyan maguk beszélnek. Ez engem sért, igen. Meg akarnak sérteni?
FIÚ	Ha! És azt nem kérdezi meg, hogy sértenek-e minket a maga magas bankszámlái, meg a légszennyezés, amit a maga óriásautói kibocsátanak?
HELÉN	Én nem sértem meg magukat a magas bankszámlámmal. Mivel nincs. És nincs óriásautóm se. Nincs is autóm.
GEORG	Nana.
LÁNY	Elkurvultam. Nincs nekem erre semmi szükségem, hogy ezt hallgassam.	
föláll, előremegy
FIÚ	Jó, menj csak, menj... Mindenkinek megvan a maga baja!
LÁNY	kiköp Ob/Mit előtt	
Hú! Egy ilyen arcot! Milyen egy kinézeted van! Pfúj! Uhh! Bassza meg!
OB/MIT	Nem ismerem magát. Kérem, menjen innen.
A fiú visszaráncigálja a lányt.
OB/MIT	Lehet, hogy én egy rendkívül csúnya ember vagyok.
HELÉN	A háború összes rémsége nem lesz elegendő: ha majd az örökös pokoli kínok valósággá válnak, csak az ráz föl benneteket és térít észre!
FIÚ	Vagy rögtön befogja a száját, vagy a nézeteit itt nyilvános vitára bocsátja!
HELÉN	nem tud visszavágni	
Na persze.
GEORG	Hagyd már békén!
HELÉN	A végén mindannyiunkat elsodor a gyengék áradata! ... Az ördög igazán megritkíthatná már kissé a soraitokat!
A fiú megkocogtatja a homlokát, és a lánnyal hátul el.
GEORG	Helén, ez most mire volt jó?
HELÉN	Mindazok után, amit végigcsináltam, igazán elvárhatnék egy kis tiszteletet, és hogy ne űzzenek csúfot belőlem.
GEORG	Ugyan mit tud erről ez a fiú...	
karjába akarja venni Helént
HELÉN	Fáradt vagyok, Georg.
GEORG	“Fáradt vagyok” – ez az új védő varázsigéd? Távozz tőlem sátán, fáradt vagyok, vagy mi?
HELÉN	Mért nem értesz meg engem?
WOLF	Ez a zene borzalmas...
TITÁNIA	Ob/Mit-nek	
Próbáld meg még egyszer!	
Gyere! Próbáld még egyszer.	
Nézz a messzeségbe!
GEORG	Tulajdonképpen mit vársz tőlem?	
Be akarsz költözni hozzám, anélkül, hogy úgy élnénk együtt, mint férj és feleség? Nem vagy hajlandó magadhoz engedni, mint feleség a férjét?
HELÉN	Nem? Ez nem lehet?
GEORG	Mért jöttél vissza? Helén!
HELÉN	feláll	
Hamarosan magad is rájössz, this bag of body is something you better not touch. Too bad for you. I’m no longer the same now, the one you see in your mind when you’re staring at me.
GEORG	Nem vagy ugyanaz? Akkor ki vagy?	
Megszaporodtál? Talán az a feketére glancolt majom téged –
HELÉN	Ne légy ilyen otromba. Nyugodj meg. Inkább nyugodj meg.
GEORG	Talán sellő lettél? Nem, nem: két hosszú és egyenes láb van itt! Valahova csak visznek...
HELÉN	Keep your hands off, please.	
Ha kell, bebugyolálom és bevarrom magam, ha úgy könnyebb neked.
GEORG	Te beteg vagy! Beteg! Nem vagy a férjed házába való! Micsoda ijesztő hazatérés ez! Máshova tartozol. Nem fogadlak vissza! Keress magadnak valami mást! Nem fogadlak vissza, ha nem esküszöl meg rá, hogy az enyém leszel, amikor és ahol csak akarom!
HELÉN	Inkább megcsonkítanám és felismerhetetlenné tenném magam, csak nálad maradhassak, és mindent elkövetek magam ellen, csak nyugodj meg.
Georg megfogja Helén karját és beleharap. Helén a tenyerével arcon löki. Georg a hátára esik. Erstling és Höfling odaugranak.
TITÁNIA	próbál Ob/Mit-tel	
Tudok egy partot –
OB/MIT	Tudok egy partot
TITÁNIA	Hol kakukkfű –
OB/MIT	Hol kakukkfű
TITÁNIA	Virágzik!
OB/MIT	Virágzik
TITÁNIA	Ibolya izzik, kankalin világít	
Hol sűrű loncból szőve baldachin,	
Alatta mályva nő, rózsa és jázmin,	
Már elfelejtetted volna?
OB/MIT	Dehogy.
TITÁNIA	nekidől	
Ah, én uram. Ez így nem megy. Így soha nem tudunk kibújni a bőrünkből.
OB/MIT	Tudok egy partot, hol kakukkfű virágzik. Ibolya. Ahol – ahol.
TITÁNIA	Gyere ide. Ennek semmi értelme. Csak egy Isten menthet meg minket.
Visszaülnek az asztalhoz.
ERSTLING	Ob/Mit-ről	
Milyen kedves ember.
GEORG	Túl kedves. Ez még a reklámpostára is válaszol. Semmire nem tudjuk használni, uraim.
ERSTLING	Azt is tudjuk, hogy Mittentzwei még nem érte utol a formáját.
HÖFLING	Rá kéne kapcsolnia az iramra, ahogy focinyelven mondják.
ERSTLING	Mint mindannyiunknak, alapjában véve.
Helén, Georg, Höfling hátramennek a függönyön át.
ERSTLING	Mittentzwei, maga nyárimikulás, szép kis kalamajkát csinált nekünk.	
követi a többieket
HELMA	Tulajdonképpen borzalmasnak találom ezt a zenét.
WOLF	Nagyon a szájamíze szerint beszélsz. Legalább mondd azt: is. Tulajdonképpen én is borzalmasnak találom ezt a zenét. Legalább mondd: is! Hé, balesettárs, mutassa csak a skiccét!
TITÁNIA	Hagyják végre békén. Kérem.
Titánia és Ob/Mit elindulnak hátrafelé. Wolf az asztal széléről elveszi az Ob/Mit által készített skiccet és tanácstalanul nézegeti.
WOLF	Mittentzwei, tud maga egyáltalán autót vezetni?
OB/MIT	Igen.

Lassú átváltozás. A háttérben felhúzzák a függönyt. A távolban láthatóvá válik a fekete fiú a zongoránál, valamint egy ünnepség vendégei, ahogy felbukkannak és aztán eltűnnek. Helén, Georg, Wolf, Helma. És Oberon. Egy fiatal pincér italokat hoz. A vendégek feje fölött közben üresen leng a trapéz ide-oda. Egyetlenegyszer ül rá a feketeruhás férfi és jobbról balra lendül. A bodzabokor most a látvány hátsó határát jelöli. Néha felhangzik az utolsó harminc taktus Mendelssohn “Szentivánéji álom”-nyitányából.

2.
(“A könnyek és a fül”)
Az előtérben széles empire-karosszék, amin egy felszolgálólány rövid fekete szoknyában, fehér kötényben vonaglik. Szemben vele Titánia mesebeli fia, akit álmatagon és élvetegen hallgat, és akit a maga részéről teljesen lebilincsel a lány figyelme. Egy széken ül, átveti egymáson a lábait. Lábfej helyett bikapatája van. Valamint egy kicsiny, nem túl alacsony zsámoly valamivel hátrébb.
A FIÚ	Legalább ötven meghívót kiküldtünk. Mindent egybevéve huszonnyolc személlyel számoltunk. Összesen öten jöttek el. Ez bántani fogja anyámat. Joggal várta, hogy többen tisztelik meg az ezüstlakodalmát. Talán nem volt közkedvelt? Talán nem segített annyi embernek? Nyilván nehezére esik majd, hogy leplezze csalódottságát, és hogy ne éreztesse azzal az öt emberrel, aki végül eljött, hogy jelenlétük nem elég a boldogságához. Bármennyire is fontos számára minden személy külön, egyik sem helyettesítheti a hiányzó tömeget, amelyik egy ilyen napon egyedül felelős az ünnep hangulatáért. Még legfontosabb vendégére is a kielégületlen várakozás kifejezésével tekint majd, még ha az illető, aki ugyebár eljött, hála Istennek, minden elképzelhető vendég közül igazán a legeslegjobb vendég, és neki személyesen semmilyen okot nem adott a csalódásra. A legjobb, a legkedvesebb, a legfontosabb vendég jött el, de bármennyire szédítő is a jelenléte, milyen szegényes ugyanakkor a hiányukkal tüntető vendégek nyers tömegével szemben. Ő, akire annyira várt, aki az este titkos megkoronázása lehetett volna, most legföljebb csekély vigaszdíj mindazokkal szemben, akik nem jöttek el. Inkább mereven, mint uralkodóian álldogál, mert ahhoz, hogy kimagasodjon, ahhoz szüksége volna számos nála sokkal kevésbé jelentékeny vendég támaszára. És csöppet sem más a helyzet a második, harmadik, a negyedik legfontosabb vendéggel sem, csak még sokkal rosszabb, ahogy fokról fokra haladunk lefelé, ezen a csupán nevetséges öt lépcsőfokon, mint mondottam, és minél kevesebbet jelent önmagában véve valaki, annál nyomasztóbban nehezedik rá a hiányzó tömeg, amelynek kimondhatatlan terhét az ünnepelt csalódott tekintete is tüstént rázúdítja.
Titánia, öreg arccal, pompás köntösben jön be jobbról. A zsámoly mellé áll és a háttérbe pillant.
TITÁNIA	Egy, kettő, három, négy –	
a többiek már lent vannak a házban?
A FIÚ	Csak ő van a házban, anya.
TITÁNIA	Ő. Ő eljött. Őt már láttam. Ő nem hagyott cserben.
A FIÚ	Tudod, kedvesem, ezzel a pontosan öt csodálatos emberrel fogunk együtt ünnepelni. Eggyel sincsenek többen, de kevesebben sem. Öt ember a parkban és a házban, akik mind becsülnek és tisztelnek téged. Akiknek megjelenése a mai napon egyben szívükből jött óhajuk is.
TITÁNIA	Öt ember eljött.	
Milyen szép. Mennyire örülök.	
Azt hiszem, a hajam még nincs egészen rendben.	
Bocsáss meg, kicsikém.	
elmegy jobbra
A FIÚ	Most először néhány könnycseppet ejt majd. Már a kezdetek kezdetén nem lett volna szabad ekkora ünnepségre törekedni. Kezdettől fogva egy kicsiny és intim körrel kellett volna számolni, ugyanarra, amelyik végsősoron eljött. Sem külön személyzetre, sem ruhatárosra nem lett volna szükségünk. Sem a konyhai séfre, sem a négerre a zongoránál. Jobb lett volna, ha magunk közt maradunk. A nagystílűség dermesztően rátelepszik a bizalmas körre. Még a legszívélyesebb viszonyok is merevvé válnak ha túl nagy a személyzet. De kérem: nem arra gondoltunk-e, hogy talán ez lesz az utolsó alkalom, hogy minden, de legalábbis nagyon sok kedves emberét egyszerre maga köré gyűjtse? Egyszerre sokan: ez a bőség forrásából fakadó ritka elragadtatás, amellyel az ember az anyját egy ilyen napon meg szeretné ajándékozni. Egyszerre sokan! Egyszerre kevesen, annak semmi értelme. Az rosszabb, mintha senki nem jött volna el. Annyit minden kedden meghív teára. Ami viszont ma itt bekövetkezett, annak az ünnepléshez semmi köze, ez maga az elgondolható legdurvább kedd. Tizenkettő egy tucat, mint minden héten. Egy rakás hétköznapi szürkeség. Elizzott szenvedélyek valóságos hamukupaca. De nem. Már látom, hogy ugyanazt a hibát követem el, amelytől anyámat óvni szeretném: vagyis, hogy azok ellen forr bennem a düh, akik végül mégiscsak eljöttek, ahelyett, hogy azokat támadnám, akik egyszerűen távolmaradtak. Hát tehetnek arról a kevesek, hogy kevesen vannak? Nem. Sokan ezzel szemben –
Előhúzza a zsebkendőjét, megtörli a száját és a homlokát. Titánia jobbról jön teástálcával.
TITÁNIA	Ne zavartasd magad, fiacskám.	
Csak a délutáni teámat szeretném	
itt melletted napsütésben meginni.	
Szürcsölni még egy kis napsütést.	
leül a zsámolyra
A FIÚ	Anya, nem szabad tovább várakoztatnod a vendégeket.
TITÁNIA	Naná, hogy szabad. Ezt a mai napot azzal ünneplem, hogy veled egyedül teázom. Ma azt csinálok, amihez kedvem van.
A FIÚ	Igen, anya.
TITÁNIA	Mielőtt ez a rémes nyüzsgés elkezdődne, muszáj pár pillanatot egymásra szánnunk, nem igaz?
A FIÚ	Igen, természetesen.
TITÁNIA	Olyan szép, amikor egy kicsit egyedül az enyém vagy.	
előrehajol, suttog	
Egyáltalán nem próbálkoztál?
A FIÚ	Próbálkoztam? Mire gondolsz?	
zavart pillantást vet a karosszékben ülő lányra
TITÁNIA	Ah, fiam, fiam.	
sóhajt	
Mindennek megvan a maga fény- és árnyoldala. Hosszú életem alatt jónéhány kemény ütközés volt a részem. De annyi szépséget is tartogatott a számomra. És te – mindig te voltál az én legnagyobb boldogságom!	
Jóságos ég! Mit el nem tudnál te érni a nőknél. Ha csak sejtenék! – micsoda legény vagy. Mennyire figyelmes, okos és kedves. Egy ilyent ma nagyítóval kell keresni, nem igaz?
A FIÚ	Igen, anya.
TITÁNIA	Csak még nem terjedt el eléggé. A mi kis körünkben a Helen Mergentheim mindig olyan kedvesen beszélt rólad.
A FIÚ	És Hillewechné is, azt hiszem.
TITÁNIA	Igen. Az is. Egy kicsit. De még nem eléggé. Ő érdekel?
A FIÚ	Csak kérdem. Néha azt mondod, hogy Hillewech és Mergentheim vetélkednek értem. És most megint azzal jössz, hogy csak a Mergentheim.
TITÁNIA	Hát igen, ez folyton változik, fiam. A hangulat, a pillantások, az egész atmoszféra. Nem állhat az ember minden kedden ugyanolyan kegyben a hölgyeknél. Nem lenne helyesebb, ha már egyáltalán, a Mergentheimre összpontosítani? Van egy kis vallásos dilije, viszont a teste hibátlan.
A FIÚ	A Mergentheimnek? A Hillewechnek szép teste van, annak igen.
TITÁNIA	A Helma! Az legalább hatvan éves!
A FIÚ	És Helén?
TITÁNIA	Fiatalabb! Fiatalabb! Hogy Helmának szép teste van... nevetnem kell! Az egy gombóc, egy töltött fánk.
A FIÚ	Ízlés kérdése, mama. Szerintem Hillewechnek nagyon izgató alakja van, míg Mergentheim egy kissé felületes szépség.
TITÁNIA	Ahogy gondolod. Akkor majd jobban ráhajtok a Hillewechre. Ha egyáltalán.
A FIÚ	Ha egyáltalán...	
megfogja Titánia kezét, megcsókolja	
Úgy szégyellem magam, mama. Olyan kevesen jöttek el.
TITÁNIA	Eh! Nem tesz semmit.	
hátranéz, kitöröl egy könnyet a szeméből, feláll	
Így! És most a vendégekhez kell mennem.
A FIÚ	Csodálatosan nézel ki, anya. Olyan vagy, mint aki az esküvője napján az esküvőjére indul.
TITÁNIA	Milyen őrült szemekkel nézel kifelé a fejedből, te drága fiú.	
a teástálcával jobbra el
A FIÚ	Most meg ráadásul maga viszi ki a teástálcát, épp úgy, mint mindennap. És az a kicsiség, ami nem mindennapi, az meg pont olyan, mint minden kedd... Uram, mért nem adományoztál nekünk legalább ma egy ünnepnapot?! Azon világos nyáresték egyikét, amelyen könnyű és jóságos kézzel vidám teremtmények tucatját vetnéd a kertünkbe, amely elevenséggel és anyámat éljenző vendégekkel lenne teli. “Akkor ünnepelünk és látunk, és látunk és szeretünk, és szeretünk és dicsérünk” ... Ötven vászonszalvétára rányomattam Szent Ágoston szavait. De kinek? Egy már hatalmasan hullámzó bankettnak, amelyik nem riad vissza semmilyen érzelmi túláradástól, ha vallásos jellegű, akkor sem. A bőven áradó tömegek számára nyomattam, mely ősidőktől fogva hozzászokott az éljenzéshez és minden fakszni nélkül képes kivetkőzni önmagából. De öt elveszetten ődöngő házibarátnak? A szalvétára nyomott Ágoston-idézettől jeges borzongás fut majd végig a hátukon. Állandóan felszólítva érzik magukat arra, hogy olyan hangulatot teremtsenek, amilyent öt ősöreg ismerős sehol a világon nem képes teremteni. Ágoston a lehető legnagyobb zavarba hozza majd őket. Az ellenkezőjét fogja kiváltani annak, amit elérni szeretne. Ünneplés helyett fázni fognak, látás helyett pillantásokat váltani, szeretet helyett viccelődni, dicséret helyett kötözködni. Nem is történhet másként. Mert: akármit is tartson az ember erről az ötről, egyet nem vehet el tőlük: az érzést, hogy ennek a keddnek a keddek hosszú sorában nem lett volna szabad bármely tetszőleges x-keddhez hasonlóan alakulnia. Ennek következtében egyrészt mindenki a saját becsületérzésére apellál majd, másrészt egyfolytában kritikával illeti a hiányzó tömeget, amelyben, azt remélte, ezúttal sikerül majd észrevétlenül felszívódnia. Nekem is szükségem lett volna erre a tömegre. Én is vágytam rá, hogy alámerüljek ebben a tömegben. Üldözni őt a tömegben, titokban megcsókolni a tömeg közepén, a vacsora után újra kilépni a tömegbe, amely az alkonyi derengésben áll a réten és bort iszik, míg el nem érkezik az alvás ideje és fehér angóradzsekijét a vállára segítem, és a tömegben magamhoz rántom, ó, a tömeg szeme előtt, a szemük láttára, mindenki szemeláttára!	
Igen, világos volt az este. Világos és felhőtlen. Mint ama ünnepélyes nyári esték egyike. Szépen kiöltözve vacsora után mindenki kilépett még egyszer a ház mögötti parkba, és ott várt az alkonyian derengő fényben, míg elérkezett az alvás ideje. Igen, a tömeg fedezékében megcsókoltam. Ez a paradicsom, fiam, mondta. Igen, mondtam, ez a paradicsom, mama.	
A karosszékben ülő lány riadtan felugrik.	
Érti, amit mondtam, vagy csak hallgatja?

Sötét