Kiss Csaba

Kaméliás (38)
(A kaméliás hölgy)

Nyolc delírium ifj. Dumas nyomán

Első felvonás
1. NYITÁNY
2. AZ AUTOMOBIL
3. NYÁRFA
4. DELÍRIUM
5. ARMAND
6. KLIENS
7. NANINE
8. BRUNO
9. SZAKÍTÁS
10. MARION
11. A NYÁR
12. DOKTOR
13. VARVILLE
14. DECRESCENDO
Második felvonás
1. KAKAS
2. LEVÉL
3. DUVAL
4. MARION
5. ÚJ CSILLAG
6. MARAKESH
7. PÁRBAJ
8. EXITUS

Első felvonás
1. NYITÁNY
Sötét színpad.
Hatalmas gördülő ágy, bevetetlenül, oldalt gépzongora, elöl hideg puncsos állvány bekészített üveggömbbel, melyben rumos lében gyümölcshullák úsznak. Nagy fotel, faltól falig tükör. De mindez nem látszik, mert sötét van.
Színes ruhás, álarcos alakok jönnek. Vigyázva, nesztelenül lopakodnak. Kezükben ernyős lampion - csak lefele sütő sárgás fénykörük ad némi fényt.
PRUDENCE	Pszt, halkan! Nehogy felébresszük, mert vége a mulatságnak.
GASTON	Hol vannak a hengerek?
JEANOT	A puncs bekészítve...
OLYMPE	Hol van?
BERTRAND	Gyújtsd be, hadd forrjon!
PRUDENCE	Valaki álljon a bejárathoz, bármikor megjöhet...
ARMAND	Én szívesen odaállok... úgysem ismerem ki magam...
ST. GAUDENS	Olympe, hol vagy?
OLYMPE	Pszt, ne áruljatok el! (lebújik, St. Gaudens keresi)
PRUDENCE	Megvan a zene?
GASTON	Igen... (elindítja, gyorsan lekapja) Nos, ki hova áll?
OLYMPE	(nézi a puncsot) De gyönyörű, mint a vér!
BERTRAND	Nem lehetne megkóstolni?
ST. GAUDENS	Hát itt vagy?
OLYMPE	Miért? Keresett?
JEANOT	Ez az az ágy...
BERTRAND	Láthatott egy s mást!
PRUDENCE	Mit fecsegtek! Álljatok a helyetekre!
OLYMPE	De hol a helyünk?
GASTON	A zongora mögött... Ne lásson meg egyből!
PRUDENCE	Gyere... (behúzza Gastont a fotel mögé)
ST. GAUDENS	Szívesebben bújnék az ágyba.
OLYMPE	Hogy ott elaludjon, mi?!
BERTRAND	Nem próbáljuk el?
JEANOT	Valaki nem látta az álarcomat? Elejtettem... (nevetés, keresi, belebotlik Prudence-ékba, akik a fotel mögött falják egymást) Nézzétek csak, ki van itt! Pszt ide, pszt oda, aztán bebújnak a fotel mögé...
PRUDENCE	Miért, tilos?
GASTON	Mindenki a helyére! Figyelem! Amikor megérkezik, várunk... egy, két, három lépést - és halkan, mint egy madrigált, elkezdjük... annál a résznél, hogy... mindenki felemeli a lampiont, fényárban úszik minden...
ST. GAUDENS	A malacságot meg ordítva!
GASTON	Nem! Épp ellenkezőleg! Szinte némán, épp csak mozog a száj... csak a képzelet tölti ki a hiányt...
PRUDENCE	Jaj, de okos! Megeszlek, te Gaston Rieux! Öreg napjaim boldogsága...
GASTON	Nem vagy te öreg! Csak érett, mint a méz!
OLYMPE	(St. Gaudens-nak) Mint a dinnye, inkább!
ARMAND	Jön! Itt van... megjött!
GASTON	Mindenki a helyére! Csend! Majd én intek... a kezemet figyeljétek!
OLYMPE	De hát sötét van.
PRUDENCE	Ccs! (Gaston-nak) Micsoda egy sötét lány ez!
Fekete köpenyes alak érkezik. Lassan, bizonytalanul belép, szétnéz a sötétben. Az álarcosok halkan énekelni kezdenek. A köpenyes közeledik.
DOKTOR	Van itt valaki? (csend) Ki az?
PRUDENCE	Állj! Álljatok meg! (dal elhal) Mit keres maga itt?
OLYMPE	Ki az?
GASTON	A Doktor... jöjjön ide! Halkan! Bújjon le!
DOKTOR	Maguk kicsodák?!
PRUDENCE	Pszt! Fel akarja ordítani a házat?
DOKTOR	Mit csinálnak itt? Éjjel egy óra van, kérem! És hol van Marguerite?
BERTRAND	Hol, hol? Farsang van doktor...
JEANOT	...ha nem vette volna észre!
DOKTOR	Engem nem érdekel! Hagyják aludni a betegemet!
GASTON	De hát itthon sincs!
OLYMPE	A fenébe, ez képes elrontani az egész estét...
ST. GAUDENS	Bízd rám! (odalép az orvoshoz) Ez egy zártkörű soirée, kérem, belépés csak meghívóval és jelmezben!
DOKTOR	Én orvos vagyok! Érti? Orvos!
OLYMPE	Az nem jelmez! Az foglalkozás!
DOKTOR	Kikérem magamnak!
PRUDENCE	Pszt! Hallgasson!
BERTRAND	Jelmez nélkül nincs belépés!
DOKTOR	Én nem szórakozni járok ide. Három hétig vért hányt, akkor bezzeg egy maskarást sem láttam itt. Egy óra múlt, és még nincs ágyban!
JEANOT	Hiába ágál! Jelmezbálhoz jelmez kell!
DOKTOR	Ne merészelje még egyszer!
OLYMPE	Van egy ötletem! (Prudence fülébe súgja, az tovább, a nevetés körbejár)
ST. GAUDENS	Mi az, mi az?
PRUDENCE	Adjunk rá fehér parókát, és mondjuk, hogy ő Liszt Ferenc.
JEANOT	Tényleg! Kiköpött Liszt! (arcába világít) Nézzétek!
BERTRAND	Toljátok ide a zongorát! Hol a paróka? Jöjjön, üljön ide! Gyorsan széket neki!
OLYMPE	Meglátja micsoda príma jelmeze lesz!
DOKTOR	Ne merészelje! Paraziták! Lelketlen csibészek! (kirohan)
ARMAND	Jön!... Azt hiszem, most tényleg jön!
GASTON	Mindenki a helyére! Gyorsan! A kezemet nézzétek! Egy két há... a refrénnél fény... Figyeljetek!

2. AZ AUTOMOBIL
Feszülten lapulnak rejtekhelyeiken, lampionos botjaikat szorongatva. Intésre várnak. Gaston az ágy mögött térdel, Prudence-al összefonódva. “Életem legszebb farsangja” - súgja fülébe a nő. Pszt!
És ekkor begördül a színpadra egy nyitott tetejű, fehér automobil. Ilyent élőben még senki sem látott. Lassan körbejár. Mindenki előjön a rejtekéből. A fényszóró végigsöpör rajtuk. Az automobil szinte nesztelenül kering. Volánjánál Varville. Marguerite feláll, a férfi vállába kapaszkodik, élvezettel nézi barátai arcán a hatást.
BERTRAND	A mindenségit! Egy automobil!
PRUDENCE	(Gaston-nak) Ne menj túl közel!
GASTON	Egy valódi önjáró automobil!
OLYMPE	De gyönyörű, mint egy hajó...
ST. GAUDENS	Veszek én neked... (megöleli) Mindent!
JEANOT	Tudtam, hogy létezik... de hogy ilyen!
MARGUERITE	Nyomja meg a dudát, kedves! (dallamos, öblös kürt) Még, még! Ne kímélje! És menjünk még egy kört... Gyorsabban, még! Még! Nyomja a dudát!
PRUDENCE	(szalad a kocsi mellett) Felülhetek?
MARGUERITE	Persze, kapaszkodj!
PRUDENCE	Gaston, segíts!
GASTON	Ugorj! Fogd a kezem... (mindketten beugranak)
JEANOT	Én is! Helyet... helyet! Állva is lehet, nem?
BERTRAND	Fel, a pótkerékre! Támaszd meg a lábad! Gyere, Armand! Fuss neki!
VARVILLE	Hé, mit csinálnak? Ez nem vurstli!
MARGUERITE	Nyomja a dudát, kedves és hajtson! Gyorsabban! Még!
Nanine bejön egy gyertyával, majdnem elütik, kétségbeesetten menekül.
NANINE	Jesszusom... mi ez! Jézus Mária!
ST. GAUDENS	(szalad utánuk) Én is fel akarok szállni... Segítsenek!
OLYMPE	Én pedig nem rohanok senki után. (felmászik az ágyba) Jó nekem itt az ágyban is!
MARGUERITE	(Varville-nak) Vigyázzon! A puncs!
Armand-nak alig sikerül elrántani a lángoló állványt az automobil útjából.
VARVILLE	Azonnal szálljanak le! Ez nem játék... Szálljanak le!
MARGUERITE	Gyorsabban! Még!
OLYMPE	Lökjetek meg engem is!
Bertrand és Jeanot megragadják az ágyat, gördíteni kezdik az automobil után. Őrült hajsza indul. Olympe feláll az ágyban, hajtja, buzdítja lovagjait.
OLYMPE	Még, még! Gyorsabban! Érjük utol őket!
GASTON	Zenét! Indítsa el a zongorát!
St. Gaudens zihálva matat a kapcsolónál, a billentyűk mozogni kezdenek, felhangzik a dal. Mindenki visítja, ordítja, lampionok fénye kavarog a levegőben.
“Szeressünk, tosszunk - ezt a két
Gyönyört egymástól el ne válaszd;
Nézd csak a vágyat, nézd a kéjt:
Ily ritka kincs, mit lelked áraszt.
Két szív, egy rúd s a tokja - itt
Oly béke születik, amit
Nagy oktalanság szájra venni.
Hát te se feledd, kedvesem:
Toszás nélkül szeretni - semmi;
Szív nélkül toszni - annyi sem.
                (Jean de la Fontaine - Timár György ford.)
Marguerite elveszti egyensúlyát, Varville-ra zuhan. Éles fék. Varville vörös fejjel ugrik ki a volán mellől. Az elzúgó ágy majdnem elüti.
VARVILLE	Abbahagynák végre a tombolást?! (St. Gaudens-nak) Kapcsolja ki! (lecsapja a zongora fedelét, kétszer, háromszor, de az tovább harsog, Gaston odaugrik, kikapcsolja. Varville a száguldó ágy elé lép) Kisasszony! Szálljon le, az ágyból!
OLYMPE	Ha kitalálja, hogy ki vagyok!
PRUDENCE	(súgja) Gyere már le!
VARVILLE	Szedje le valaki azt a nőszemélyt!
MARGUERITE	(nevetve belekarol) De kedvesem, milyen hang ez! Ki sem néztem volna magából...
VARVILLE	Határtalanul unom barátai pimaszságait!
OLYMPE	(nevet) Miért, ki ez?
PRUDENCE	(súgja) Fogd már be! Mit feszíted?
BERTRAND	(bambán, félrészegen) Nem tudom, soha nem láttam...
JEANOT	Valami motoros...
GASTON	Hagyjátok már abba! Észnél vagytok?!
BERTRAND	(idétlenül nevet) Neem... ez az, hogy nem! (Olympe-nak) Te észnél vagy? (tölt neki)
OLYMPE	Gyümölcsöt is tégy bele, sokat, édeset...
VARVILLE	Egy pillanatig maradjon csendben, kérem!
Varville leveszi a kesztyűt. Az ágyra dobja.
PRUDENCE	Bocsásson meg! Nem tudtuk, hogy Ön is itt lesz... Nem akartunk alkalmatlankodni...
OLYMPE	(St. Gaudens-nak) Úgy suhannék egyet egy ilyen hajóval... úgy suhannék...
VARVILLE	Marguerite! Arra kérem, küldje el a barátait...
MARGUERITE	De hát farsang van... jó kedve van mindenkinek! (Bertrandnak) Töltsön nekünk is...
VARVILLE	Küldje el, vagy én megyek el!
Mindenki döbbenten áll. Bertrand a punccsal pancsol, dúdolja a malacdalt.
VARVILLE	Csend! Nem képes uralkodni magán? Fényt! Nanine! Gyújtsa fel a villanyt...
Fényár. Szedett-vedett banda hunyorog a fényben.
ST. GAUDENS	(megöleli) Ne bosszankodj, öregem! Nem a mi korosztályunk...
MARGUERITE	(két pohár forró italt hoz) Egészségére! Csin! Fogják meg! Boldog farsangot mindenkinek...
VARVILLE	Nem, kedvesem! Úgy látom, nem értett meg! Elküldi őket - most, azonnal, vagy én megyek el... Válasszon!
Csend. Mindenki mozdulatlanul áll. Marguerite kilép a körből.
MARGUERITE	(odalép Armand-hoz) Maga kicsoda? Még soha nem láttam... (Armand levenné az álarcát, de Marguerite megállítja) Ne vegye le, nem vagyok kíváncsi... annyi arcot láttam már... (tovább lép)
VARVILLE	Nem felelt!
PRUDENCE	Már itt sem vagyunk! Épp csak felugrottunk... (többiek felé) Gyerünk, kedveseim... menjünk!
OLYMPE	(nevet) Miért? Engem nem ő fizet... ugye, szivi? (megcsókolja az Öreget)
PRUDENCE	(súgja) Fogd már be! Induljunk... (elindul a kijárat felé, de senki nem megy vele)
Marguerite áll. Varville felveszi a kesztyűt.
MARGUERITE	Elmegy?
VARVILLE	Talán nem fogalmaztam eléggé világosan?
MARGUERITE	De, nagyon is... döntenem kell. Vagy a barátaim vagy maga...
VARVILLE	Pontosan.
Csend. Marguerite iszik a puncsból. Csettint is. Senki nem mozdul. Meccs lesz. Mindenki vár. Varville a nőt nézi. A puncs lángja sziszeg.
MARGUERITE	Ahogy akarja... “Menjetek el!” (Varville felé) Erre gondolt? (barátainak) Mit néztek? Nem hallottátok, menjetek el! Takarodjatok! Menjetek! (kettős játék, hangja egyre keményebb, határozottabb, de a szeme nevet. A játék lassan átragad a többiekre.) Menjetek már! (Senki nem mozdul. Varville-nak) Így képzelte?
VARVILLE	Ne játsszon, Marguerite!
MARGUERITE	Nem játszom! A kérését próbálom teljesíteni... (rákiált a mosolygó tétovákra) Menjetek már! Hát nem értitek! Bertrand, Olympe! (Bertrand nevetni kezd. Jeanot eljátssza, hogy megijed.) Ez az úr a barátom. Ma este együtt akar lenni velem, kettesben... (A nevetés átragad Olympe-re, majd a többiekre is. Marguerite egyre keményebb) Joga van, nem? Ő fizet itt mindent! Na... menjetek már! Takarodjatok! (egyre jobban élvezik a helyzetet) Mit néztek!? Tűnjetek el!... Menjetek... nem halljátok! Menjetek! (a társaság egyre élvezi Marguerite kiabálását, röhögésbe fullad az egész)
VARVILLE	Hagyja abba! Elég! (beszáll a kocsiba, bevágja az ajtót) Találkozunk még!
Elhajt. Ijedten húzódnak félre az útjából.
PRUDENCE	Megőrültél? Álljon meg! (szalad a kocsi után) Gaston, siess... Hívd vissza! Menj utána! Jeanot... Bertrand, szaladjatok! Évi százezret kidobni az ablakon... eszednél vagy! Hívd vissza! Kérj bocsánatot tőle...
MARGUERITE	Elég! Ma este táncolni akarok, mulatni... Lemegyünk a partra... élni akarok, nevetni! Tölts, Gaston, mindenkinek! Igyatok! Nanine, hozd be a ruhámat! Siess! (eloltja a villanyt, lampionok budoárja)

3. NYÁRFA
MARGUERITE	(odalép Armand-hoz) Nem bántottam meg, ugye? Szabad? (felbillenti a maszkot) De hiszen maga egy jóképű fiú... miért ácsorog itt ilyen anyátlanul?
ARMAND	(nagyon udvariasan, némi fiús izgalommal) Bocsásson meg, azt hiszem, még nem volt szerencsénk egymáshoz... Engedje meg, hogy bemutatkozzam: Armand Duval.
MARGUERITE	Maga illemtanár?
ARMAND	Nem, kérem... Mint említettem, nevem Armand Duval.
MARGUERITE	Jézusom, hogy beszél! Maga a holdról jött?
ARMAND	Nem kérem. Vidéki vagyok... messze van Párizstól, az igaz... de mégsem a hold...
MARGUERITE	Hát ez isteni! Hallottátok?... Ki hozta ezt a fiatalembert?
ARMAND	Duvernoy asszonnyal jöttem...
MARGUERITE	Az ki?
PRUDENCE	Én... ez a nevem.
GASTON	Téged Duvernoy asszonynak hívnak?
ARMAND	Bocsásson meg, kérem, azt hiszem, nem értettem jól kegyed nevét...
MARGUERITE	Persze, mert nem mondtam meg! (hátralép, kicsit meghajol, kezét nyújtja) Alphonsine Duplessis.
GASTON	Nem igaz!
BERTRAND	Nem is így hívják...
JEANOT	Hát persze... hogy nem!
ST. GAUDENS	Gautier... Marguerite Gautier...
JEANOT	A mennyei Margot!
MARGUERITE	(Armand-nak) Ez a művésznevem... De az igazi nevem Alphonsine Duplessis... Így születtem. Nem tudtátok? Szólíthat így is, ha akar...
OLYMPE	Armand és Alphonsine... mindjárt elsírom magam.
PRUDENCE	Menjünk, kedveseim! Mindjárt hajnalodik... A parton áll a bál, és mi itt élcelődünk a sötétben!
MARGUERITE	Készüljetek! Mármint, hogy igyatok... Nanine, segíts, add rám a ruhát. Csupa víz vagyok! (Nanine öltöztetni kezdi, a többiek hátravonulnak a punccsal. Armand nézi a nőt) Szóval vidéki... És mit csinál Párizsban?
ARMAND	Dolgozom.
MARGUERITE	Ne mondja! Halljátok... dolgozik! Ez hihetetlen! Még soha nem láttam embert, aki dolgozik...
BERTRAND	Miért? A családja nem ad pénzt?
ARMAND	Ezt hogy érti? Apám éveken át takarékoskodott, megvont magától mindent, hogy nekem és a húgomnak a megfelelő nevelést biztosítsa. Igazán nem lenne méltó, ha továbbra is a segítségére szorulnék...
MARGUERITE	Ez a nyelv! Én megeszem magát...
ARMAND	Higgye el, maguk legalább olyan különösen beszélnek...
MARGUERITE	És hol lakik?
ARMAND	Édesanyám hagyatékából vettünk egy kis lakást...
OLYMPE	Meghalt a mamája. Végre valami érdekes...
ARMAND	(Olympe-hoz) Igazán csodálkozom, hogy egy ismeretlen emberről ilyen hangnemben beszél...
MARGUERITE	Ne törődjön velük! Szóval saját lakása van. Ez érdekes! Ilyent se hallottam még!
ARMAND	Két kis szoba... mindössze negyvenkét négyzetméter...
MARGUERITE	Nem lenne okosabb bérelni egyet? Olyant vesz ki, amilyent akar, és ha megunja, tovább áll...
ARMAND	Nyolcszáz frankból, kérem, nehezen...
OLYMPE	Annyiból él!? Nekem a virágszámlám nagyobb...
MARGUERITE	Két szoba? Istenem. Az egy cella! És hol tartja a bútorait, a zongoráját, hol alszik, hol fogadja a barátait...
ARMAND	Kicsit szűkös, ez igaz... de nekem elég. Nagyon szeretek ott lakni. Van egy fa az ablakom előtt, egy nyárfa. Az az egy fa van az egész környéken. És pont az én ablakom előtt. Olyan jó hallani, hogy reggel, amikor felébredek, a hűvösben még alig van hangjuk a madaraknak, aztán ahogy erőre kap a nap, az ő hangjuk is megtelik melegséggel, fénnyel. És ilyenkor átsüt a nap a fán, és a szoba megtelik táncoló susogó árnyakkal... odahúzom a széket, és órákig tudom nézni, hogy játszik a fény a függönyön... (Armand víziója megjelenik hangban is, fényben is - ez a táncoló levélárnyék fogja kísérni Marguerite életigenlő delíriumait)
PRUDENCE	Mint egy festmény.
BERTRAND	De kár, hogy nem vagyok szegény.
MARGUERITE	Mindig ugyanazon jár az eszetek. Pénz, ital, szórakozás! Mint ahogy nekem is! Na gyerünk! (felteszi az álarcot) Ezt nézzétek meg! Varville utolsó ajándéka... (megperdül a ruhában)
PRUDENCE	Én mindjárt elsírom magam! Egy vagyont költöttem erre az aranyra és tessék! Mellette elszürkülök!

4. DELÍRIUM
Doktor közeledik a háttérből.
MARGUERITE	Maga is itt van, Doktor? (Tölt neki) Egészséget! Ez jó kívánság, nem?
DOKTOR	Kérem, Marguerite... hallgasson meg!
MARGUERITE	Félek magától, amikor nem kiabál...
DOKTOR	Ne menjen most el!
MARGUERITE	De hát jól vagyok! Se láz, se köhögés... két napig feküdtem, hogy ma este jól legyek, hogy bírjam...
DOKTOR	Nem igaz! Tegnap se volt itthon... tegnap előtt sem...
MARGUERITE	Máshol feküdtem... (megsimogatja) Ne haragudjon rám, tudja, mennyire szeretem a hazugságot... fehéríti a fogakat...
DOKTOR	Elhoztam a felvételeket... megnézi?
MARGUERITE	Itt vannak?! Mutassa! (a kezébe veszi) Gyertek ide! Nézzétek! A tüdőm! A kavernáim! Olyanok, mint a hold kráterei... az én tüdőm!
DOKTOR	Sokkal aggasztóbb a helyzet, mint gondoltam... Nézze! Ez a karácsony előtti felvétel. Ezzel a tüdővel még lehet élni, óvatosan, lábujjhegyen, de lehet. Ez pedig a múlt heti felvétel. A vérhányás után. Nézze. Alig van már légző-felület, élő anyag, Ezért kínlódik úgy a szíve, csak nyomja, nyomja a forró, beteg vért! Hallja ezt a vergődő, törött ritmust - ez a maga szíve. E felvétel alapján fél évet sem adok magának. És az utolsó két hónap iszonyú lesz, leállnak a hörgők, begörcsölnek a légzőizmok, és maga gyakorlatilag megfullad levegő után kapkodva. Nincs morfium, ami enyhet adna. Mert ez nem fájdalom, amit enyhíteni lehetne, hanem fulladás! Halálos légszomj!
Marguerite-ot félelemmel tölti el és lenyűgözi saját testének hangja. Riadtan hallgatja a kapkodó, lihegő szívritmust.
DOKTOR	Ne menjen el ma este! Maradjon itthon! Feküdjön le!
MARGUERITE	Ma minden férfi ágyba akar dugni... szegény kis test...
Tovább lép, a delírium magába szippantja, fehér ruhája lóg a testén. A világ megszűnik körülötte. Hallgatja a tüdő nehéz süllyedését, a szív szapora vergődését. Egyszer csak furcsa, reszelős hang úszik be a térbe. Mintha nem tartozna a látlelethez. Jeanot és Bertrand lassan tolják előre az ágyat. St. Gaudens horkol rajta. Egészségesen, harsányan.
OLYMPE	Bújjunk el! Gyorsan, tűnjön el mindenki!
DOKTOR	Marguerite! Kérem, küldje el őket! És feküdjön le!
MARGUERITE	Pszt! Halkan... ne rontsa el a játékukat! Most menjen el... (kíséri a kijárat felé) Vigyázok magamra, ne féljen... Meghalnék, ha ma este itthon kéne maradnom... (átöleli, megpuszilja) Ne hagyjon el, Doktor!
Közben mindenki elbújt. St. Gaudens felkel, Riadtan, értetlenül néz körül.
ST. GAUDENS	Olympe... hol vagy? (feláll) Hol vagytok? Szóljatok már... Olympe... Van itt valaki!? Szólaljatok már meg. Elmentek... (szinte sír) Most hol keressem? Hova menjek!?... (ide-oda járkál a színpadon, a gépzongora lassan követi)
Hirtelen észreveszi a bujkálókat, nagyon megörül Olympe-nak.
OLYMPE	Nézzétek! Könnyes a szeme! Öreg szeretőm! Hát még meg is sirat... (nevet)
MARGUERITE	De gonosz vagy! (St. Gaudens-nek) Ne törődjön vele, George! Jöjjön! Mutassuk meg nekik! Hölgyeim és uraim! Zenét kérek! Zenét... Lássuk, ki bírja tovább - a budoárok bikája, vagy a mellbeteg örömlány! Lehet fogadni is. Tessék, faites vos jeux! Én százat teszek magára!
ST. GAUDENS	Én pedig kétszázat, magára!
MARGUERITE	Egy úr! Tessék, fogadjanak... Kifulladásig, első vérig! Gyerünk!
Fogadnak. Indul a polka. Mindenki tapsol, veri a ritmust, ordítva, énekelve követik őket. Marguerite egyre nehezebben bírja, a harmadik fordulónál meg kell állnia. Összeszedi magát és még hevesebben, még nagyobb erővel ropja. Végül levegőért kapkodva kiszédül a táncból, lesodorja a hengereket, keze lecsúszik a zongoráról, ha Nanine nem kapná el, végigzuhanna a földön. Mindenki hátrál, annyira iszonyatos, felkavaró a látvány.
MARGUERITE	Levegőt! Levegőt!
A lavór fölé hajol. A vizet vörös erek szabdalják. Zihál, görcsösen kapaszkodik Nanine-ba, mint egy fuldokló. Nanine törli az arcát, simogatja, ölelésével próbálja nyugtatni.
MARGUERITE	Add a kezed... Megfulladok...
NANINE	Nem lesz semmi baj... semmi baj... nyugodjon meg...
MARGUERITE	Hívd vissza... a Doktort... menj... jöjjön vissza... nagyon kérem! (a körbeállók lassan, kíváncsian közelednek)
NANINE	Mit néznek! Menjenek el! Menjenek... (A barátok zavartan, némán eloldalognak. Nanine felveszi a kendőt, kiszalad.)
MARGUERITE	(Nanine-nak, aki már nincs) Hozz egy kis bort... az jót tesz... vöröset... nézd, vércsíkok a vízben... mint a márvány... hozz bort...
Arcán megjelenik a víztükör tánca. Felnéz. Valaki áll a szoba sötétjében. Mint egy vízió.

5. ARMAND
MARGUERITE	Maga?
Armand hallgat.
MARGUERITE	Nem ment el?
Armand nem felel.
MARGUERITE	Miért néz így?
ARMAND	Szeretem.
MARGUERITE	(kínjában nevetni kezd) Soha alkalmasabb pillanatot... (kioldja a ruhát, rángatja, lecsúszik a vállára - mint egy szétcincált rongybaba. Magába roskadva ül.)
ARMAND	Tudtam, hogy beteg... nagyon beteg...
MARGUERITE	Fél órája még nem is ismert...
ARMAND	Sokszor láttam, amióta Párizsban vagyok... szinte minden héten... többször is... mindig arra gondoltam, mit nem adnék, ha felébreszthetném...
MARGUERITE	Miből?
ARMAND	Ebből, ahogy él... Higgye el, hogy ez az egész... vidámság...
MARGUERITE	Szeretem, ahogy élek. Halálosan szeretem. Nem nevet? Pedig ezt szépen mondtam... (csend)
ARMAND	Untatom? Vagy le akar feküdni...
MARGUERITE	Mondja még egyszer!
ARMAND	Mit?
MARGUERITE	Hogy szeret. (csend) Na, mondja már!
Armand hallgat.
MARGUERITE	Most megbántódott?
ARMAND	Nem. Dehogy... Nem hittem volna, hogy ma este ilyen közelről fogom látni magát... a szemét, az arcát, a haját...
MARGUERITE	Egy véres lavór fölött...
ARMAND	Miért gúnyolódik?
MARGUERITE	Utálom a lihegést, a romantikát.
ARMAND	Olyan sokat gondoltam magára az elmúlt hónapok alatt...
MARGUERITE	Miféle hónapok, kedvesem! Ne bosszantson! Látott egy szomorú nőt a tömegben, megsajnálta, mindenféle ábrándokat szőtt köré. De ezekhez nekem semmi közöm. Érti? Semmi közöm! Ez nem én vagyok. (Feláll, otthagyja a hallgató Armand-t) Nanine! Kértem egy pohár bort! Hozod már? (visszatér a fiúhoz) Most mi baja? Remélem nem fog sírva fakadni nekem.
Armand feláll, elindul az ajtó felé. A nő utánamegy.
MARGUERITE	Álljon meg! Nem akarom, hogy így menjen el. Jöjjön vissza kérem... És mondja el szépen, hogy miért maradt itt? Mit akart!? (visszahozza a férfit, a tükörhöz megy) Bocsásson meg, kicsit rendbe szedem magam addig... jézusom, hogy nézek ki. (visszajön a tükörtől, csend) Nem mond semmit?
Armand hallgat.
MARGUERITE	Csalódott bennem... vagy már ki is ábrándult?
ARMAND	Nem.
MARGUERITE	Hát...
ARMAND	Bocsásson meg! Tapintatlan voltam. Az én érzéseim érdeklik most magát a legkevésbé...
MARGUERITE	Maga szerelmet vallott, én meg épp hánytam... de ez semmit sem von le a pillanat szépségéből...
ARMAND	Terhére vagyok, úgy látom... hadd köszönjek el!
MARGUERITE	Álljon már meg! Bármit mondok, maga szaladni kezd a kijárat felé... (Armand megáll, visszajön) Jólesett, amikor azt mondta, hogy... szeret... az ilyesmi mindig jólesik az embernek...
ARMAND	Annyira közel éreztem magamhoz...
MARGUERITE	Kíván?
ARMAND	Tessék?
MARGUERITE	Azt kérdeztem, hogy kíván engem? Mint férfi...
Armand hallgat.
MARGUERITE	Közönséges voltam? Durva?
ARMAND	Igen.
MARGUERITE	Ez a mesterségem.
ARMAND	(megragadja a nőt) Nagyon kérem, hagyja ezt abba!
MARGUERITE	Most mi lelte?!
ARMAND	Ez nem igaz! Ez nem maga... Semmi sem igaz ebből az egészből...
Csend. Értetlenül nézik egymást.
MARGUERITE	Menjen el! Elég volt magából! Ne mondjon semmit... Menjen!
Armand elindul.
MARGUERITE	A fenébe! Teljesen feldúlta a nyugalmamat. Jöjjön vissza! (Armand megáll az ajtóban) Ne kéresse magát! Őszintén akarok magával beszélni.
Pár lépést tesz a fiú felé, Armand visszajön.
MARGUERITE	Azt mondja, hogy hónapok óta figyel, követ...
ARMAND	Igen.
MARGUERITE	Hogy nagyon közel érez magához... (közelebb lép hozzá) Szeretne megcsókolni? Magához szorítani forró, lázas testemet... a magáévá tenni? Szeretné?
ARMAND	Nem, nem ezt akarom!
MARGUERITE	Akkor hagyjuk. Ne beszéljünk többet róla! (eljön)
ARMAND	Engedje meg, hogy elmondjam, mit érzek.
MARGUERITE	Nem vagyok kíváncsi!
ARMAND	Azért hívott vissza, hogy őszintén beszéljen velem... Akkor hallgasson meg!
MARGUERITE	Nem akarom! Már régóta keresek egy fiatal szeretőt, aki figyel rám, akivel jó együtt lenni. Nem akarok szenvedni - van itt bent baj elég! Nos, akar a szeretőm lenni? A kedvesem?
ARMAND	Nem.
MARGUERITE	(nevet) Ezt csak hiúságból mondja. Ez nem igaz. De nagyon fogja bánni... (odalép a férfihoz, hangot vált, megsimogatja az arcát) Akar a kedvesem lenni... az én titkos kedvesem?
ARMAND nem felel.
MARGUERITE	Jöjjön el, amikor színt vált a kaméliám, és a magáé leszek. Egyszer, kétszer... Amíg el nem múlik a szerelem. (megcsókolja) Most menjen el! Aludni akarok.
Armand elindul kifele.
ARMAND	Hogy érti, hogy színt vált a kamélia?
MARGUERITE	(nevet) Gondolkozzék, kedvesem! (odamegy hozzá, gomblyukába tűz egy virágot) Ez a vörös már három napos, kissé fonnyadt szegény... Na, menjen!
Armand elindul.
MARGUERITE	(utána szól) Mondja még egyszer! Kérem!
ARMAND	Szeretem.
MARGUERITE	(nevet) Milyen hamisan hangzik. Ez sem igaz, más sem.
Armand visszajön.
ARMAND	Miért játszik velem? Folyton kinevet, megaláz. Miért?
MARGUERITE	Három feltételem van. A kapcsolatunkról nem beszél senkinek. Bízni fog bennem, és csak akkor jön, ha hívom... megértette? Nagyon kíván?
ARMAND	Szeretem!
MARGUERITE	Én nem! Nem is fogom. De szívesen eltöltök pár estét magával... csak ne akarjon többet, mint amit adni tudok!
Armand hirtelen megöleli és megcsókolja.
MARGUERITE	Ki sem néztem volna... menj! (megfogja) Gyere vissza holnap este... (felnevet) Ma este! Tizenegykor... Ne siess, és ne késs... Pontban tizenegykor!
Armand elindul. Marguerite utána megy.
MARGUERITE	Várjon. Ne jöjjön mégse! (visszajön, Armand utána) Majd ha üzenek... ha hívom...
ARMAND	De miért?
MARGUERITE	Nem szeretem a rajongókat, félek tőlük! Hónapok óta szeret? Micsoda ostobaság! Fekszik az ágyon a sötétben, a nyárfák árnyékában, rám gondol és szeret. Gyűlölöm az efféle szerelmet! Ha hozzám jön, akkor örüljön nekem - ezt akarom! Éljen a szerelme, szorítson magához, vágyjon rám, akarjon engem! (Armand nem bírja tovább, megöleli a nőt, sodródnak az ágy felé. Marguerite ellenáll) Nem lehet, most nem szabad... alul, felül dől belőlem a vér, ez még a maga szerelmének is sok lenne! Menjen!
ARMAND	És holnap este?
MARGUERITE	Majd üzenek...
ARMAND	Hadd jöjjek el!
MARGUERITE	(nem felel)
Armand elindul az ajtó felé.
MARGUERITE	Armand! (odaszalad, megsimítja az arcát) Menj!
Visszajön az ágyhoz. Nézi a lavór vörös vizét. Arcán táncol a fény. Veszi a kaméliát, morzsolgatja... szeret, nem szeret... hullnak a szirmok a vízbe... az utolsónál elmosolyodik. Nem szeret.

6. KLIENS
Bejön Jeanot, álarcban, kissé spiccesen. Nagyon boldog.
JEANOT	Na végre! Már azt hittem, soha nem lesz egyedül.
MARGUERITE	Nem vagyok itthon.
JEANOT	Nyertem a kártyán... sokat! Nézze! (elővesz egy marék pénzt) Azt mondják, maga nagyon tud szeretni.
MARGUERITE	Igen... mondják... (mosolyog, nézi Jeanot-t)
JEANOT	Aki megfordult itt, mind visszavágyik... azt mondják... (vetkőzni kezd) ez az ágy már sok boldog embert látott...
MARGUERITE	Igen... beszélik...
JEANOT	Mi a titka? Árulja el! Mert valami titka biztos, hogy kell legyen...
MARGUERITE	Szeretem a férfiakat...
JEANOT	Ez jó. Szereti! Nem vetkőzik? (ő maga közben már alsónadrágban, holmijait szépen összefogva leteszi az ágy végébe)
MARGUERITE	Nem.
JEANOT	Annyit fizetek, mint senki más... Ezerötszáz, nézze! Nagyon sokat nyertem... Ennyit még senki nem adott, ugye?
MARGUERITE	Van egy csinos, fiatal barátnőm. Ha gondolja, szólok neki...
JEANOT	Nem! Én magát akarom. Egész éjjel ez hajtott. Ezért játszottam... magát akartam megnyerni! És itt van... Mind odaadom! Jöjjön!
MARGUERITE	(odamegy az ágyhoz) Csalódás lenne, barátom. Magának is, nekem is. Szeretem a férfiakat. Én szerelmes leszek beléjük, arra az egy másfél órára, amit velem töltenek. Odaadom magam, mindenem, a lelkemet is. De csak örömből. Akinek akarom. Én örömlány vagyok, érti? Pénzért? Soha. (nevet)
JEANOT	De miért... Nem értem... De hát megfizetem!
MARGUERITE	Maga kedves fiú, jó fiú, de most nem tudnék magába szeretni... akkor miért vegyem el a pénzt?
JEANOT	Hát azért... amiért másoktól... mért rosszabb az enyém, mint másé... nem értem!
MARGUERITE	Nem. Ne erőltesse! (közelebb lép hozzá) Kérhetek valamit? Engedje meg, hogy felöltöztessem... Egész életemben vetkőztettem a férfiakat... annyira szeretném egyszer... mint egy feleség... egy anya...
Jeanot hirtelen megragadja a nőt, csókolni, fogdosni, vetkőztetni kezdi. Marguerite nevet, egyre jobban. A férfi dühösen ellöki.
JEANOT	Szajha! Nyomorult ribanc!
Felmarkolja a ruháit, összekapkodja a pénzét, rohan kifele. Nekiütközik a befele igyekvő Nanine-ba. Elesik, a ruhák, pénz szanaszét repül. Együtt szedik össze. Kiszalad. Nanine hosszan néz utána.

7. NANINE
MARGUERITE	Neked mióta nincs senkid?
NANINE	Napra?
MARGUERITE	De komolyan.
NANINE	Három és fél éve. De azt az utolsót nem érdemes számolni... csak átfutott rajtam, mint a nyári zápor.
MARGUERITE	És nem rossz?
NANINE	Ne kérdezzen ilyent! Jöjjön, feküdjön le... (kisimítja az ágyneműt) Nem is feküdt benne senki, mégis, mint a csatatér...
MARGUERITE	Hagyd most az ágyat... És nem hiányzik?
NANINE	Micsoda?
MARGUERITE	A szerelem.
NANINE	Ilyen az élet... van, akit kényeztet, annak ad mindenből bőven... hány csinos, guszta fiatalember járt itt, a középkorúakból is a jobbféle... néha rajtam is végigfut a szemük, amikor vágytól tüzelve magát keresik... Volt, hogy álmodtam is velük... bocsásson meg! (elindul)
MARGUERITE	Állj meg!
NANINE	Ne! Ne kérdezzen többet... nem tartozik ez senkire!
MARGUERITE	De én tudni akarom. (megfogja a kezét)
NANINE	Mit? (nézik egymást) Hogy milyen érzés egyedül élni itt, ahol szeretnek... Ezt akarja tudni? Ahol minden szó, nesz, reccsenés arról szól, hogy vágy, vágy! Törlöm a port, és tudom, melyik csecsebecse melyik éjszakának az emléke!
MARGUERITE	Mikor szerettél utoljára?
NANINE	Mondtam már!
MARGUERITE	De nem úgy... igaziból!
NANINE	Hogy érti?
MARGUERITE	Szerelemmel.
NANINE	Miért! Maga mikor szeretett...
MARGUERITE	Én kérdeztem elsőnek... Mondd el!
NANINE	(hosszú csend után) Nem tudom... én... azt hiszem... én azt érzem, hogy... hogy én... már nem tudnék... hogy én már nem is érzek... (sírni kezd) csak vágyódok, és forgolódok... cipelem ezt a nagy éhes testet... de nem tudok... képtelen vagyok... (belebújik a dunyhába, zokog)
Marguerite ijedten nézi. Vigasztalná, de a gesztus megáll a levegőben.

8. BRUNO
Prudence jön, felháborodva, mögötte Gaston új ruhában.
PRUDENCE	Sirassa csak, kedvesem, sirassa! (Marguerite-hez) Ezt jól megcsináltad! Tele az egész város. Mindenki erről beszél. Akkora a botrány!
GASTON	(nevet) Nagy feneket mindennek! Szokás szerint...
PRUDENCE	Te mit szólsz bele!? Kérdezett valaki? Nézd meg, máris leetted magad. Csináltatok neked egy gyönyörű ruhát, és első nap leeszed! Nanine, hozz egy kis vizet, hátha kijön így frissiben... (Nanine lehajtott fejjel kimegy)
GASTON	Elegem van! ebből, érted!? Döntsd el végre, mit akarsz: szeretőt vagy gyereket! Egyik pillanatban “mon petit bijou”, a másikban meg letolás! Leeszem, ha akarom, és fel is képellek, ha úgy tetszik! Engem többet nem nevelsz, megértetted?
PRUDENCE	Na, álljon meg a menet! Hát mit képzelsz te?
MARGUERITE	Elég! Hagyjátok abba! Mi történt? Rosszul aludtatok, vagy mi?
PRUDENCE	Az, hogy eltűnt az éjszakában Olympe-al!
GASTON	Mert az öreget terelgettük, hogy bele ne essen a Szajnába...
PRUDENCE	Ezt is az öreg szívta ki, mi?
GASTON	Nem, az te voltál... csak már szenilis vagy! Írd fel máskor! Csak öreg nőkkel ne kezdjen az ember...
PRUDENCE	Öreg a jó édesanyád!
GASTON	Két ével fiatalabb nálad!
Ez már a jóból is sok. Prudence vérig sértődik, leül a fotelbe, rejteni próbálja a könnyeit.
PRUDENCE	Hozzám többet be nem teszed a lábad!
Csend.
GASTON	Ne haragudj... na, Denci! Elragadott az indulat... Kérlek, nem akartalak megbántani... Hiszen tudod, mennyire szeretlek...
PRUDENCE	Ha tudnád, milyen tüskéket hagysz bennem ilyenkor... De egyszer visszakapod te ezt! Mindent visszakapsz...
Marguerite félrehajtja paplant, készül lefeküdni.
MARGUERITE	Na jó, menjetek már... nagyon elfáradtam...
PRUDENCE	(megtörli a szemét) Helyedben én most nem feküdnék le. Mindenki... (Gaston-ra néz) de mindenki azt beszéli, az egész város, hogy a holmi részeg csürhe miatt kirúgtad Varville-t... és százezret, huss ki az ablakon!
MARGUERITE	Nem szeretem, ha döntés elé állítanak...
PRUDENCE	Hát most megnézheted maga! Vagyonod semmi... az adósságod negyvenezer... harmincnégy éves múltál!
MARGUERITE	Harmincnyolc!
PRUDENCE	Hiába ironizálsz! Ebből nem fogsz talpra állni, kedvesem! A híred tartott fent eddig is, hogy mindenféle legendákat költöttek köréd - a kaméliás hölgy - röhögnöm kell... de ezek most leszedik rólad az aranyozást... és ha valaki rákérdez: “Tényleg, mi is olyan rendkívüli ebben a nőben...” figyeld csak meg! Fél év múlva itt fogsz álldogálni lent az utcasarkon!
MARGUERITE	Te csak tudod!
PRUDENCE	Reggel óta futkosok, gyűjtöm neked a híreket... És ez a hála! Minden barátodat el fogod veszíteni... Mert gőgös vagy! És szívtelen... gyere Gaston! Ne kéresd magad, mert nyakon váglak! (indulnak kifele)
MARGUERITE	És mit tanácsolsz?
Prudence megáll. Lassan visszafordul. Hatásra játszik.
PRUDENCE	Nem tudom. Őszintén... fogalmam sincs...
GASTON	(előveszi a meghívót) Arra gondoltunk, hogy...
PRUDENCE	Neked mindenbe bele kell kotyognod! (kikapja a kezéből)
GASTON	Bocsáss meg, de ezt én találtam ki...
PRUDENCE	Akkor mondd el, tessék! Szervezd meg, hozd össze őket... én leülök ide, és szépen végignézem!
GASTON	Nem értem, mi bajod... kibékültünk, nem?
MARGUERITE	És Varville mit csinál?
PRUDENCE	Semmit... nagyon okosan! Ő az áldozat, ugye? Ül otthon, ki sem mozdult azóta. Elvégzik helyette a többiek... hogy micsoda orgia volt, te magad is részeg voltál, mindenféle ocsmányságot műveltél... mellékesen azt is hozzáteszik, szép halkan, hogy nem húzod már sokáig... Varville is csak szánalomból tart ki melletted...
MARGUERITE	Ezt mondják?
PRUDENCE	Botrány van, mondom... semmi sem drága!
Csend.
MARGUERITE	És mit tanácsolsz?
PRUDENCE	Fölé kell menni! Még nagyobb botrányt kavarni. Tessék! Itt a válaszunk!
MARGUERITE	Mi ez?
PRUDENCE	Egy meghívó ma estére...
MARGUERITE	Nekem?
GASTON	A német követségre... ma este kilenc órától...
Marguerite kinyitja.
MARGUERITE	(elmosolyodik) Von Stackelberg? A kis Bruno... nézd csak...
PRUDENCE	Meghalt az apja... Múlt héten, Berlinben. Felszabadult az örökség... És a kis Bruno is...
GASTON	Tegnap reggel érkezett. Azt mondják, ő lesz a német követ...
MARGUERITE	A felesége is itt van?
PRUDENCE	Itt... de ha úgy alakul, szívesen elküldi Davosba, azt mondta, valami szanatóriumba...
MARGUERITE	(nevetni kezd) Mellbeteg, mi? Istenem, de szánalmas ez az egész... (egyre jobban nevet)
PRUDENCE	Föltétlen menj el, azt üzente... látni akar...

9. SZAKÍTÁS
A háttérben megjelenik Armand. Mint egy vízió. Marguerite veszi észre elsőnek.
GASTON	Hát te? Mit keresel itt?
ARMAND	(Marguerite-nak) Nem bírtam otthon maradni... a perceket számoltam... az utcát lestem...
MARGUERITE	(belevág) És eljöttél?
ARMAND	Nem haragszol, ugye? Képtelen voltam egy helyben ülni!
GASTON	A mindenit! Armand! Te aztán nem lazsálsz!
PRUDENCE	Mi van? Nem értem...
GASTON	Nézz rájuk! Éjfélkor még nem is ismerték egymást! Barátom... Ki sem néztem volna belőled!
PRUDENCE	De mikor? Hiszen végig itt voltunk.
MARGUERITE	(otthagyja őket) Menjetek el!
PRUDENCE	És a meghívó... mit üzensz?
MARGUERITE	(nem felel)
PRUDENCE	(utána jön) Mi legyen, Marguerite? Mit mondjak? Választ vár...
MARGUERITE	Menjetek már!
Indulnak kifele. Gaston megáll Armand mellett.
GASTON	(hátrál, nézi őket) Egyszerűen nem hiszem el...
PRUDENCE	Ugyan, menj már! Kirúgja Varville-t, és felszedi ezt a vidéki jólneveltet... Eszednél vagy? (kimennek)
Armand áll. Vár. Nem mozdul. Marguerite nem néz rá. Csend.
ARMAND	Haragszol?
MARGUERITE	Nem ebben egyeztünk meg!
ARMAND	Annyira vártam, hogy lássalak!
MARGUERITE	Megegyeztünk, hogy akkor jössz, ha hívlak!
ARMAND	Láttam, hogy itt van Prudence... gondoltam, nem bánod...
MARGUERITE	Kértem tőled valamit! És te már az első nap megszeged? Menj el! Nem akarom, hogy még egyszer ide gyere... nem akarom! Nanine! Gyere, fűzz be! És kísérd ki a fiatalembert...
Nanine hozza a fűzőt, millió madzaggal. Riadtan nézi Armand-t. Leteszi a fűzőt az ágyra.
ARMAND	(halkan) Bocsáss meg.
MARGUERITE	Nem, Armand! Neked másféle nő kell, egy fiatal lány vagy férjes asszony... akinek ajándék a te szerelmed... Neked szerelem kell. De én nem tudok szerelmes lenni... nem is akarok.
ARMAND	Marguerite! Soha többé, esküszöm...
MARGUERITE	(Nanine-nak) Fűzz be!
ARMAND	Várni fogok... otthon ülök és várom, hogy hívj...
MARGUERITE	De nem akarom, nem érted?! Nem kellett volna belém szeress. Olyan szép lett volna... tetszettél nekem... Annyira vártam azt az éjszakát... (hirtelen feláll, kitépi magát Nanine kezei közül) Menj el! Nem akarlak, nem érted?!
NANINE	Így nem lehet fűzni! Intézzék el egymással, és akkor hívjon, ha már... (elharapja, kiszalad)
Armand ül az ágyon, szó nélkül. Marguerite odajön hozzá. Megáll mellette.
MARGUERITE	Ne szeress... Hallod? A tiéd leszek, ahányszor akarod... soha ilyen szeretőd nem volt... Most menj!
Armand feláll, elindul.
MARGUERITE	Armand! (odamegy a tükörhöz) Itt egy kulcs... nem adtam még oda soha senkinek... Soha! De ne használd... Csak amikor hívlak... megígéred?
Armand a nő felé fordul. Tenyerébe veszi az arcát.
MARGUERITE	Ne kutass utánam... ne kérdezz!
ARMAND	Csak ha hívsz...
Megcsókolná, de Marguerite kisiklik belőle. Kikiált!
MARGUERITE	Gyere, Nanine, fejezz be... Elment! (nevetve, Armand-nak) Siess, menj már! Ne hagyj hazugságban... szaladj! (vele szalad egy darabig, hirtelen megállítja) De miért szerettél belém? Mikor!
ARMAND	Nem tudom...
MARGUERITE	Mert nem is... ugye?
ARMAND	Mindig szeretni foglak...
MARGUERITE	Mindig? (nevet) Én már csak egy évig élek, de így is túlélem a te szerelmed... Ne mondj semmit! Menj!
Otthagyja. Nanine bejön, nézi őket. Armand nem felel, kimegy.

10. MARION
Nanine áll az ágy mellett. Feszülten, váddal.
MARGUERITE	Gyere, fűzz be! Siess! Készülnöm kell!
NANINE	Hát elmegy?
MARGUERITE	Visszajött a kis Bruno! Von Stackelberg... (Nanine fűzni kezdi) Ha háború, hát legyen háború... Húzd meg! Ahogy bírod... Ma szépnek kell lennem... muszáj. (kihúzza magát) Még! Erősebben...
Nanine kezdi elkötni a fűző végeit.
MARGUERITE	Most miért hallgatsz?
Csend.
NANINE	Mire vár?
Marguerite nevet.
NANINE	Mire tartogatja magát?
MARGUERITE	Rizsport is hozz, és krémet, fehéret... a halálomon vagyok, azt beszélik... akkor sápasztunk.
NANINE	Miért menekül? Mitől fél?
MARGUERITE	Hogy őszülök, Istenem! Hennát is hozz... a marokkóiból, annak vörösebb a fénye. És készítsd ki a Stackelberg ékszereket! Azt fogom felvenni... Lássuk, ki az erősebb!
NANINE	(összeszedi a farsangi kellékeket) Lefekhetek, amikor elmegy?
MARGUERITE	Emlékszel, Nanine, amikor az öreg Stackelberg, az apja vissza akarta vásárolni őket... a családi ékszereket... merthogy Véreskezű Harald óta a család birtokában vannak... emlékszel?
NANINE	Rizsport, hennát, ékszereket. Óhajt még valamit? (indul kifele)
MARGUERITE	Micsoda kígyó vagy te! Egy percig nem hagysz békén!
NANINE	Nem értem, mivel ingerlem!
MARGUERITE	Ahogy nézel! Ahogy hallgatsz... Ahogy jössz-mész körülöttem!
NANINE	Szeretne mást helyettem?
MARGUERITE	Nem! Gyere vissza! (Nanine odamegy. Marguerite feláll - könnyed a hangnem, de mély) Nanine... szerinted én... (megáll... csend) ... tudnék szeretni?
NANINE	Nem.
MARGUERITE	Igen... igazad van... köszönöm...
Hang kintről.
MARION	Itt vannak? Akkora ház, elvész benne az ember...
MARGUERITE	Ki az?
MARION	A kaméliás hölgy. Elhervadtak a virágai, szépségem, hoztam frisset... nézze! Ide teszem a zongorára? Olyan ez a virág, mint a szerelem... Levegő kell neki, szabadság, tér. Gyönyörködjenek... Addig kell élvezni, amíg nyílnak, olyan gyorsan illannak el... (leül Marguerite mellé) Én, ha egy nap újra szerelmes lennék... ne nevessen, egyáltalán nem kizárt. Én készen állok... minden reggel, amikor fésülködöm, megnézem magam - megnézem a magam szemével, valóságosan, illúziók nélkül, és megnézem egy idegen szemével is, hogy van-e rajtam olyan, amit szeretni lehetne... és minden reggel találok, hol ezt, hol azt... az embereket is így nézem, hogy ha én lennék az az idegen, az ő arcukon találnék-e... (Nanine bejön a hennás tállal, rizsporos, krémes tégelyekkel) No, de feltartom, bocsásson meg! Látom készül valahova... henna, rizspor... elrendezem a virágokat, és már itt sem vagyok... (Marguerite leteszi a tálat a földre. Letérdel mellé. Arcát bekeni krémmel) Nem bánja, ha nézem, miközben szépítkezik? Én is szép nő voltam valamikor... a magam idején... nevem is volt... de mostanra csak ennyi maradt: a kaméliás hölgy... maga sem ismer másképp... pedig lassan tíz éve hordom magának... tessék, ezt vegye a kezébe, ha elmegy... még nem nyílt ki egészen. Olyanok mintha kis emberfejek lennének... a hervadtakat összeszedhetem? Szeretem a szirmokat... szerencsét hoznak... (indul kifele, elszórja őket. Nanine kikíséri) Szép nevem volt...
Marguerite lassan önti a hennát a vízbe.
MARGUERITE	Oldozz ki! Megfulladok... (rángatja a fűző zsinórjait.) Vedd le ezt rólam! Vedd már le! (Nanine a csomókkal küzd. Marguerite leszakítja a meghívó fedelét. Ír.) “Gyere el ma este...” (gondolkozik, kihúzza) “Éjfélkor várlak...” (összegyűri) Nanine!... Menj, szólj Prudence-nak, jöjjön át! Most azonnal... siessen! Hagyd, majd én kifűzöm... Szaladj! Menj már! (Újabb papírt vesz elő, ír) “Legszívesebben én jönnék el hozzád...” (összetépi, mondja, de nem írja.) “Szeretnék adni neked valamit, többet, mint bárkinek”... micsoda melodráma... (írja) “felkavartál, nyugtalanná tettél...” (Kihúzza. Gondolkozik. Letép egy új darabot.) “Szeretlek.” Eh, minek ennyit beszélni róla! Elmegyünk, és kész! Ha szeretjük egymást... ha szeretem... És ha nem, akkor szépen hazajövünk... (lassan összetépi, beleszórja a hennába, nézi a kis úszó fecniket, keresi a szót) Ott úszik... “szeretlek”

11. A NYÁR
Prudence és Nanine jönnek. Meglátják a hennatenger mellett fekvő nőt.
PRUDENCE	(felkiált) Jesszusom, mi történt... Rosszul vagy?!
NANINE	Mi baj? Marguerite!
PRUDENCE	Gyorsan, az ágyat... Fogd meg a karját! Óvatosan... emeljük fel... Mióta fekszel így?
MARGUERITE	(nevetve nézi őket) Nem. Nem... nincs semmi...
PRUDENCE	Jól vagy?
MARGUERITE	Azt hiszem... rájöttem...
PRUDENCE	Mire?
MARGUERITE	Levegő kell neki, szabadság, tér... Egy hely a fák alatt, egy pad... arcunkon a levelek árnyéka... (elmosolyodik) Közel akarom engedni magamhoz, átölelni, egybeolvadni vele... nem félni senkitől, semmitől...
PRUDENCE	Bevette a gyógyszereit? Ez a morfium hatása...
MARGUERITE	Látod... ott úszik a hennatengerben. Leírtam, de még nem merem kimondani... “Szeretlek”.
PRUDENCE	Kit? (Nanine-ra néz) Kit szeret?
NANINE	Azt a fiút... a fiatalembert... Aki itt járt...
PRUDENCE	Duvalt?! Armand Duvalt! - (dühösen feláll) Ezért rángattatok ki az ágyból!? Armand Duval miatt! Elmentek a fenébe! (elindul kifele, hirtelen visszajön) De mi ez az őrület?! Tegnap láttad először... Nem is ismered!
MARGUERITE	Évek óta várom... Itt állt az ajtóban... csak nem mertem beengedni. (felveszi az ujjbegyére az alvadt hennás fecnit) Milyen jó kimondani is... sze-ret-lek... És közben milyen nevetséges! (nevet, hosszan, élvezettel) Még nem is aludtunk együtt... csak kóstolgatjuk az éjszakát... hívtam és elküldtem... nem engedtem közel... ugye, Nanine, édes Nanine! De nem várok tovább. Ez az én nyaram. Érzem. (feláll) Azt akarom, hogy minden olyan legyen... minden... a ház, a folyó, a pad, a rét... a fák levelei... a domb, az út, a csónak... minden!
PRUDENCE	De miből, Marguerite?
MARGUERITE	Nem érdekel.
PRUDENCE	Ébredj már fel! Adósságban úszol.
NANINE	Az nem kerül olyan sokba, egy kis ház vidéken...
PRUDENCE	Párizsból elmenni, az a méregdrága, aranyom! Három hónapig nem keresni semmit! Az sokba kerül. Nagyon sokba! Itt van ez a ma esti fogadás...
NANINE	(Marguerite-nak) Összehúzzuk magunkat. Vidéken olcsó minden, tej, vaj, tojás, kis zöldség a kertből... én mindent megfőzök.
PRUDENCE	És tojáson lesztek boldogok? De szép, istenem... a szerelem tojásai! Kinek a vállán bőghetek?
MARGUERITE	(Prudence-nak) Tizenkétezer kéne...
PRUDENCE	Tizenkét? Ezer?! Honnan?
MARGUERITE	A ház, amit ki szeretnék venni...
PRUDENCE	Neked elment a józan eszed! Nem érted, hogy nincs!
MARGUERITE	(Nanine-nak) Hozd be a fekete ruhámat! Nem kell henna, nem kell rizspor sem... Eredj!
PRUDENCE	Ezt miért tépted össze? (nézi a meghívót)
MARGUERITE	Csak havi kétezer, személyzet nélkül, egy kertész, egy kocsis meg egy-két fő van mindössze...
PRUDENCE	Ébredj fel, az istenért!
Csend.
MARGUERITE	Menj el, Varville-hoz!
PRUDENCE	Kihez?
MARGUERITE	Beszélni szeretnék vele. Jöjjön fel hozzám ma este, nagyon kérem. Tízkor várom.
PRUDENCE	Én oda nem megyek. A környékére sem. Levelet sem viszek! Nem őrültem meg!
NANINE	(Hozza a ruhát) Milyen ékszereket készítsek?
MARGUERITE	Semmit...
NANINE	Kocsit kér?
MARGUERITE	Nem. Itthon vacsorázok. Két személyre teríts.
PRUDENCE	Te mindenkit ostobának nézel?! Nyilvánosan megalázod, elüldözöd, rajta csámcsog a város, most meg idefüttyented, hogy vacsorázzon veled, és hozza a pénztárcáját is, mert tojástúrára akarsz menni az új fiúddal? Én nem tudom, hol neveltek téged...
MARGUERITE	(nevet) Vidéki vagyok...
PRUDENCE	Na, ebből elég! Tudod, kivel gúnyolódjál?!
MARGUERITE	Ne haragudj! (nevetve megöleli) Olyan jó kedvem van! Várj csak... (elővesz egy karperecet) Vidd el neki ezt!
PRUDENCE	Ne is álmodj róla! Én nem dobatom ki magam!
MARGUERITE	Az első ajándék, amit tőle kaptam... Tessék...
PRUDENCE	De hát ez nem is arany!
MARGUERITE	Nem akart megsérteni... akkor még azt hitte, tiszta nő vagyok...
PRUDENCE	Hogy te mennyire félreismered az embereket, Marguerite... (kimegy)
Nanine kibontja a fekete ruhát, tartja. Nem néznek egymásra. Feszül közöttük a csend. Beszélgetésük szinte artikulátlan, fojtott, ugatásszerű.
NANINE	Ne fogadja Varville-t...
MARGUERITE	Soha életemben nem azt csináltam, amit akartam.
NANINE	Mindig azt csinálta!
MARGUERITE	Másoktól függtem!
NANINE	Soha nem törődött senkivel! Soha!
MARGUERITE	Ez az én nyaram!
NANINE	Akkor ne kérdezze a véleményemet! Többet ne kérdezze!
MARGUERITE	Kérdeztem?
Nanine nem felel.
MARGUERITE	A hosszú asztalt terítsd meg, gyertyával, a muranói készlettel. Hideg vacsora lesz, csibefasírt, sárgadinnye, sajt, édes fehér borral... könnyű éjféli vacsora...

12. DOKTOR
Jön a Doktor. Jókedvű, ami nem szokása. Fütyörészik is. A tavasz tenné?
DOKTOR	A beteg itthon van! Egyedül van! Ébren van! Mi történt, kedvesem? Nem érzi jól magát?
MARGUERITE	Istenien...
DOKTOR	No, mindjárt elrontjuk a kedvét! (felveszi a fűzőt) Megtiltottam, hogy ilyen kényszerzubbonyt használjon. Túl nagy árat fizet azért, hogy kicsit domborúbbnak tűnjön a keble.
MARGUERITE	(nevet) Túl nagyot? Mennyire nem ismeri a nőket, Doktor.
DOKTOR	A férfiakat sem. Én csak betegekkel foglalkozom... (előveszi a sztetoszkópját) Hideg lesz...
MARGUERITE	Doktor. Maga volt szerelmes?
DOKTOR	Biológiailag?
MARGUERITE	Nem, lelkileg.
DOKTOR	Hál’ istennek nem... no, sóhajtson egy nagyot! (Nanine-nak) Maga miért sóhajtozik kedvesem? Hogy át vannak ma szellemülve mind!
Hallani a kavernák neszét, a szív tört ritmusát. Ahogy erőlködve hajtja a forró, beteg vért.
MARGUERITE	Segítsen, hogy ne legyenek fájdalmaim... mindent betartok...
DOKTOR	Ugyan, Marguerite! Felnőtt emberek vagyunk... Ki hiszi ezt el?!
MARGUERITE	Csak egy évet! Fájdalom nélkül... Annyira szeretnék még egy kicsit élni...
DOKTOR	Nocsak... mióta?
MARGUERITE	Segítsen! Mindent megfogadok! Bízzon bennem...
DOKTOR	Sok alvás, nyugalom, friss levegő... Látja én is nevetek, amikor kimondom... (összecsukja a sztetoszkópot) Tegnap óta nem romlott olyan sokat... A szíve még bírja!
MARGUERITE	Doktor! Ugye volt idő, amikor maga szerelmes volt belém?
DOKTOR	Egy napig... minden nőbe... (elmosolyodik) Ezt pedig elviszem. Hogy kísértésbe ne essék! Ne feledje: nyugalom, friss levegő, sok-sok alvás... mint a temetőben. (fogja a fűzőt, és mint egy derűs strici, fütyörészve kiballag. Liszt, La Campanella)
Nanine közben betolja az asztalt. Elrendezi a terítéket. Nem néz Marguerite-ra.
NANINE	Itt van, Armand... Visszajött...
MARGUERITE	Hol?
NANINE	A lámpán túl... a sötétben...
Marguerite elindul Armand felé. A világ kettőjükre szűkül. Nanine árnyéka terít a háttérben.
MARGUERITE	Szeretnék egy meglepetést neked...
ARMAND	Mi az?
MARGUERITE	Nagyon fogsz örülni...
ARMAND	De minek?
MARGUERITE	Még nem mondhatom meg... Ne kérdezz többet!
ARMAND	Milyen szép vagy!
MARGUERITE	Menj!
ARMAND	Jöjjek vissza később?
MARGUERITE	Majd hívlak?
ARMAND	Ma?
MARGUERITE	Ne kérdezz? Menj!
ARMAND	Vársz valakit?
MARGUERITE	Bízz bennem...
ARMAND	Bocsáss meg! Annyira nehéz...
A háttérben begördül Varville automobilja. A fényszóró pászmája rávetül az előtérben állókra. Marguerite teste kitakarja az érkezőt. Armand érzi a másik jelenlétét, de nem fordul meg.
MARGUERITE	Menj...
ARMAND	Marguerite...
MARGUERITE	Bízz bennem!
Armand áll. Nem néz hátra. Marguerite elindul Varville felé. Nanine meggyújtja a gyertyákat. Az asztal kész.
MARGUERITE	(Nanine-nak) Zárj be mindent. És feküdj le.
NANINE	Jó éjszakát. (rövid, mint egy kivégzés)
Kimegy.

13. VARVILLE
A férfi leveti a kesztyűjét.
MARGUERITE	Köszönöm, hogy eljött.
VARVILLE	Az első emléke tőlem... Visszaadhatom? (felhúzza a karperecet a nő karjára)
MARGUERITE	Kérni szeretnék magától valamit...
VARVILLE	Gondoltam.
MARGUERITE	Mint barátomtól... És érzem, hogy nem fogok csalódni...
VARVILLE	Bennem?
MARGUERITE	Abban, hogy barátomként számítok magára...
VARVILLE	Értem!
MARGUERITE	Foglaljon helyet. (kihúzza neki a széket)
VARVILLE	Lenyűgöz, milyen könnyedén átsiklik a kellemetlen helyzeteken. Ezek szerint nem szeretne beszélni a farsang éjszakáról...
MARGUERITE	Szabad a poharát?
VARVILLE	Legyen minden úgy, ahogy azelőtt volt?
MARGUERITE	Nem. Én most a barátságát kérem... csak a barátságát.
VARVILLE	(némi hallgatás után) Értem.
MARGUERITE	Hideg csibefasírt, sárgadinnye, sajt. Ahogy szereti. Parancsoljon. (Leül Varville-al szemben. Esznek)
VARVILLE	Mennyi kell?
MARGUERITE	Tizenkétezer.
VARVILLE	Az igen! (esznek) Nem kis pénz. Megkérdezhetem, mire?
MARGUERITE	Nem mondhatom meg.
VARVILLE	Értem. (esznek) És ezért rám áldozza a mai éjszakát?
MARGUERITE	Nagyon hálás lennék, ha nem élne vele...
VARVILLE	Ezek szerint a barátságot komolyan gondolta? A szó szoros értelmében?
MARGUERITE	Tudtam, hogy meg fog érteni.
VARVILLE	És ha azt mondanám, hogy sajnálom, Marguerite, ezúttal maga túlment minden határon!
MARGUERITE	Hét évig voltam a szeretője, Étienne... ha nem bíznék vakon abban, hogy teljesíti a kérésemet, meg se kérdeztem volna... Nem vagyok jól... ne bántson... ideadja a pénzt, vagy sem?!
Varville nem felel. Csend. Esznek.
VARVILLE	Én is szeretnék kérni magától valamit, Marguerite... már jó ideje készülök rá! A szakításunk csak megerősített abban, hogy... (elhallgat)
MARGUERITE	Igen...
VARVILLE	Töltse velem a nyarat! Utazzunk el!... Kibéreltem egy házat vidéken... (a nő nevetni kezd - az a kínos, elfojthatatlan, tiltott nevetés)... egy tó mellett, távol minden lakott helytől... árnyékos park közepén... mint egy álom... Utazzunk el!
MARGUERITE	Bocsásson meg... (a szalvétába próbálja fojtani)
VARVILLE	Az egészségének is jót tenne... közel vannak a hegyek, friss, hűvös a levegő... Olyan nyugalom és csend van ott... Csak mi ketten lennénk... sétálnánk, beszélgetnénk... kérem, Marguerite!
MARGUERITE	Ne haragudjon! (kirobban belőle, elfojthatatlanul) Bocsásson meg... ne haragudjon... eszembe jutott valami... esküszöm...
VARVILLE	Értem.
Elhallgat. Némán eszik tovább. Marguerite-nak végre sikerül legyűrnie a nevetést. Mereven nézi a csibefasírtot. Próbál komoly maradni. Enni.
Armand áll a félhomályban. Látomás.
GASTON	Menj haza, hallod! Mit ácsorogsz itt?
PRUDENCE	Ki az? (közelebb lép) Maga?
ARMAND	(suttogva) Varville van nála.
GASTON	Micsoda álszent alak vagy! Hát miből él, mit gondolsz, idegenvezetésből?! (felrángatja) Na, tűnj el innen, ne leskelődj...
PRUDENCE	Hagyd békén! Nem látod, hogy lelke van...
GASTON	Dédelgessed csak!
ARMAND	Kérdeztem, hogy vár-e valakit...
PRUDENCE	Hallgasson meg! Armand! Marguerite szereti magát... őszintén...
ARMAND	...azt mondta, bízz bennem...
PRUDENCE	Mert nem akar fájdalmat okozni magának... Szereti magát, de a viszonyuk nem lehet komoly.
ARMAND	... és közben tudta, végig tudta, hogy vendéget vár...
PRUDENCE	Az ölébe hullt ingyen, minden erőfeszítés nélkül egy színes, izgalmas nő, aki mindent tud a szerelemről... Fogadja el őt olyannak, amilyen... az élet ajándékának...
ARMAND	...megölelt... hozzám simult... Bízz bennem, mondta...
GASTON	Rossz hallgatni! Hagyd már abba! Mi jogon kérsz te számon bármit is... mit tettél te érte?!
PRUDENCE	Elég! Ne rángasd... megőrültél! (Leszedi róla Gastont) Gondolkozzon józan ésszel: maga 800 franc-t keres havonta, Marguerite pedig tizenötezret költ... Érti? Legyen a kedvese, egy hónapig, kettőig, örüljenek egymásnak, élvezzék az életet...
ARMAND	...még kulcsot is adott... hogy soha, soha senkinek... vársz valakit - kérdeztem... bízz bennem, ezt mondta...
PRUDENCE	Eh! Magán nem lehet segíteni! Hát sirassa, ha ennyi esze van! Gyere, Gaston! (kivonul, visszaszól) Gyere már!
GASTON	Nem hagyhatjuk itt... (felszedi Armand-t) Gyere! Szedd össze magad! Iszunk valamit, addig szépen elmegy a pasas... és tiétek az éjszaka! Csak tréfáltam, na... ne végy mindent a szívedre!
Kimennek. Marguerite tölt Varville-nak.
MARGUERITE	Nem felelt... ideadja?
VARVILLE	Én sok örömet kaptam magától... sőt, hogy őszinte legyek... (elhallgat) nehéz kimondani... hét év után... Szeretem! (Marguerite elkomorodik) Akkor döbbentem rá, amikor tavaly ősszel elhagyott... amikor először elhagyott... nem hittem volna, hogy ennyire fog fájni! És most ugyanezt éreztem... csak sokkal gyötrőbb volt! Semmi nem érdekelt, csak magára gondoltam egész nap... hogy hol van, mit csinál... nem volt nyugtom, csak maga, csak maga, egész éjszaka, vég nélkül... az őrjöngésig...
MARGUERITE	Nem, Varville! Maga nem szeret engem! Csak nem bírja elviselni, hogy elveszítsen...
VARVILLE	Az mindegy! Hogy maga miatt szenvedek vagy a hiánya miatt - mindegy! Szeretem! Bárhogy nevezi is ezt az érzést! Szeretem! Fáj, amikor nincs velem... Volt két hónapunk, egyszer réges-rég, amikor maga is szeretett... azt nem bírom elfelejteni! Hét éve azért fizetem, hogy érezzem a közelségét... hogy lássam! És ha nincs velem, akkor én kínlódom, vergődök... képtelen vagyok elszakadni magától!
MARGUERITE	És... mit szeretne... tőlem?
VARVILLE	Marguerite... Ha szeretett valamikor... mert szeretett... ugye? (választ vár, Marguerite hallgat) Segítsen nekem, hogy el tudjak szakadni magától... végleg!
MARGUERITE	Hogyan?
VARVILLE	Töltse velem a nyarat... engedje meg, hogy a közelében legyek... hogy beteljek magával... hogy elbúcsúzzak... hogy lezárjam magamban ezt a hét évet... Kérem, ne tagadja meg! (csend, vár) Ezt az egy nyarat kérem...
MARGUERITE	Nem lehet, Étienne... Most nem. Értse meg! Nem mehetek magával...
VARVILLE	Kénytelen lesz!
MARGUERITE	Mit mond?
VARVILLE	Velem jön...
MARGUERITE	Nem értem...
VARVILLE	Felvásároltam az összes adósságát, minden kifizetetlen számlát... (előveszi a papírt, az asztalra teszi)
MARGUERITE	Meg akar fojtani?
VARVILLE	Választhat...
Marguerite feláll.
MARGUERITE	Én nem tudom szeretni magát...
VARVILLE	Miért?
MARGUERITE	Mert unom! Mérhetetlen unalmat érzek, amikor magára nézek! Unom a testét, az érzéseit, a gondolatait... szeretkezés közben is unom... soha embert ennyire nem untam még... minden lapos, amit mond, gondol, érez... unom magát, érti, unom, unom, unom...
VARVILLE	(csend után) Kár volt ezzel terhelnie a barátságunkat. Így sokkal nehezebb lesz... Küldje el a karperecet, ha meggondolta magát...
Kimegy. Marguerite nem is néz fel, szinte eszelősen, vég nélkül ismételgeti: Unom, unom!
Nanine áll a háttérben, hálóingben.
NANINE	Hívja vissza! Ne engedje elmenni... Bosszút fog állni... hívja vissza!
MARGUERITE	Akkor is elmegyünk... Egy dologgal nem számolt! Itt vannak az ékszereim, a köveim, bútoraim, lámpáim, ruháim, díszeim, száz meg száz éjszaka emléke. Eladunk mindent, és elmegyünk...
NANINE	De hát... hol van itt annyi pénz, annyi érték?
MARGUERITE	Van, mert az enyém! Meghirdetjük és eladjuk: egy örömlány budoárja! Itt mindenhez az élvezet, a gyönyör bűnös sejtelme tapad... Tükröm, ágyam, párnáim... Eladó mind! (nevet)
Nanine körülnéz, arcán reménytelenség.
MARGUERITE	(megöleli) Ne csüggedj, Nanine! Minden jó lesz! Megszabadulunk mindentől, és elmegyünk... ahogy megálmodtam... ez a mi nyarunk! Annyira érzem...

14. DECRESCENDO
Bejön Armand. Részeg. Alig áll a lábán.
ARMAND	(gyűlölettel) Nem akarlak látni! Soha többet! A szemembe nézel... “Bízz bennem”... és hazudsz!? Hát miből van a lelked? Itt a kulcsod! Annak add, akit beengedsz! (odadobja a nő elé) Soha többet nem akarlak látni...
Marguerite bólint, felveszi a kulcsot, hátramegy. A tükör elé teszi.
ARMAND	(váddal) Kérdeztem, hogy vársz-e valakit... (odamegy a nőhöz) Vársz valakit? - kérdeztem... A szemembe néztél... “Bízz bennem”... és közben hazudtál... Így volt? Bízz bennem?!... Soha többé nem akarlak látni...
MARGUERITE	Jó... értettem...
Összeszedi a terítéket. Elfújja a gyertyákat. Armand áll. Visszajön.
ARMAND	(bizonytalanul) Hazudtál... a szemembe néztél, és hazudtál... (elindul, pár lépés után visszafordul) Megkérdeztem: vársz valakit... “bízz bennem” - mondtad... Bízz bennem! És közben tudtad... hát miből van a te lelked?
MARGUERITE	Menj el, Armand... jobb így... menj...
Armand csak áll. Megfogja a nő kezét. Sír.
ARMAND	(könyörögve) Mondj valamit... kérlek... Mondd, hogy nem így volt... a szembe néztél... azt mondtad, hogy bízz bennem... kérdeztem... hogy vársz valakit? Bízz bennem, Armand... mondtad... a szemembe néztél... vársz valakit... kérdeztem...
MARGUERITE	(nem bírja tovább) Neked akartam meglepetést... hát nem érted! Te bolond!... Hát nem érted!? Miattad volt az egész! (rázza, görcsösen öleli, szorítja) Te bolond... te buta, gyanakvó bolond!
Sötét.

Második felvonás
1. KAKAS
Fényes, üres színpadon fehér ketrec. Egy szoba. Benne alacsony, szinte négyzetes dupla ágy. A takaró alatt egy alvó pár körvonala. Mögöttük hatalmas fehér függönyt lenget, dagaszt a szél. Elöl napszítta függőkosárban Prudence ül. Feszült, ideges. Nanine érkezik.
PRUDENCE	Több kávét nem kérek! (odaadja Nanine-nak a csészét.) Igazán felébreszthetné már őket... Mindjárt dél van! Fél tíz óta itt ülök!
NANINE	Úgy örülök, amikor ilyen sokáig alszik. Friss levegő, csend, nyugalom... ezt ajánlotta a Doktor.
Kintről közeledő, hangosodó kiáltás. Berobog Armand egy öreg biciklin, a rúdon ül Marguerite, ölében kosár. Sikítva, nevetve kapaszkodik Armand nyakába. Elzúgnak Nanine mellett, szinte elesnek, nyaktörő kör a színpadon. Hajuk nedves, mindketten mezítláb. Leugranak. Prudence behúzódik a kosár mélyére.
MARGUERITE	Nézd, mit hoztunk, Nanine! Ezt nézd meg!
Armand óvatosan leteszi a kosarat a földre.
NANINE	Merre jártak? Csuromvíz a hajuk...
MARGUERITE	A folyónál voltunk... (Armand-nak) Nyisd ki, szépen, lassan...
NANINE	De hogy? Se törölköző, se úszóruha...
MARGUERITE	Nem jár arrafelé senki...
NANINE	Az istenért, Marguerite! Fényes nappal?
ARMAND	Ezt nézze meg, Nanine! Óvatosan... nehogy megijessze!
Nanine közeledik a kosárhoz.
PRUDENCE	(magában) Három órája ülök itt, mint egy nádirigó! Hogy végre felébredni méltóztassanak! És ők itthon sincsenek!
A kosárból kijön egy fiatal, fehér kakas.
NANINE	Mi ez?
ARMAND	Az ebéd.
MARGUERITE	Azt mondtad, nincs semmi a háznál... hát hoztunk!
NANINE	De honnan? Miből?
MARGUERITE	Jaj, ne rontsd el a kedvem! Van és kész! (lekapcsolja a fülbevalót) Tessék, a másik megmaradt... vigyázz rá!
NANINE	A zafírt! Egy kakasért... Az istenért, Marguerite!
MARGUERITE	(játékosan befogja Nanine száját) Nézd, milyen gyönyörű! Nanine! Hogy jár, néz!
ARMAND	(tereli) Nem akar visszamenni... menj vissza... hess!
NANINE	Vigyázzon, nehogy megijessze! Repülni is tud...
ARMAND	Vonjátok el a figyelmét! (veszi a lepedőt) Én majd hátulról elkapom. Lassan, kerítsük be! Csináljatok úgy, mint a tyúkok...
MARGUERITE	Ki.. kiki... kikki... szép kakas... nem fél... kot... kot...
NANINE	Krá... krá... kráááá... ne félj... nem bántunk...
Egyre szűkülő körben köröznek körülötte, a kakas kitör, újra bekerítik, kezdődik a hajsza elölről. Mint a gyerekek.
PRUDENCE	(a kosárban) Én mindjárt felrobbanok. A félhármas vonatot sem érem el! Egész nap zötykölődni, reggeltől estig, ebben a melegben... ők meg itt szórakoznak... nem barátság ez, hanem rabszolgaság...
Armand-nak sikerül elkapnia a kakast, leszorítja a lepedővel, óvatosan kihámozza belőle. Nem túl járatos az ilyesmiben.
MARGUERITE	Fogd jó erősen! Ki ne szabaduljon!
ARMAND	Tessék, Nanine! Vigye innen... siessen!
MARGUERITE	Gyors lángon, könnyű bundában, ropogósra! Iszonyúan éhes vagyok! (beugrik az ágyba)
Nanine kiszalad.
ARMAND	Hé, Nanine... ez itt maradt!
Marguerite nevetve behúzza Armand-t az ágyba, kakassal együtt. Nagyon élvezi a helyzetet.
MARGUERITE	Gyere! Hatalmasat eszünk, utána alszunk egyet, s újra lemegyünk a folyóhoz. Olyan jó veled! (megcsókolja) Egyetlenem, boldogságom...
ARMAND	Vigyázz! Összenyomjuk!
Érkezik Nanine tállal és kisbaltával.
NANINE	Ötödik hete nem kapok egy vasat sem! Szavam sincs. A kakast viszont tisztelettel átengedem az úrnak! (nyújtja a baltát)
MARGUERITE	Siess! Annyira éhes vagyok...
ARMAND	Legalább segítsetek lefogni!
NANINE	Nem kell ahhoz két ember, kedvesem. Szépen balkézzel összefogja a két szárnyát, rátérdel... és nyissz!
MARGUERITE	(Armand-nak nevetve) Ne nézz így! Menj már!
Armand hóna alatt a kakassal elindul hátrafelé.
NANINE	Itt van Prudence. Reggel óta várja!
Prudence kihajol a függőkosárból.
PRUDENCE	Rossz híreim vannak, Marguerite! Tessék, nézd meg! (egy papírt nyújt felé)
MARGUERITE	Ne haragudj... elfejtettem, hogy ma jössz...
Közben Nanine felemeli a takarót, két kitömött hálóing van alatta.
NANINE	Ezt nekem találták ki?
MARGUERITE	Hogy ne aggódj... (nevetve) Armand ötlete volt!
PRUDENCE	Figyelsz rám, Marguerite!
MARGUERITE	Olyan furcsa érzés, Prudence! Én még soha nem voltam így... Mintha nem is az én életem lenne... boldog vagyok... azt hiszem... Ne nevess! Boldog...
Éles kárálás, kétségbeesett szárnycsapkodás a háttérben. Tompa dobbanás. Csend.
PRUDENCE	Meg se nézed?
Marguerite forgatja a listát, de nem látja. Armand érkezik, inge csupa vér.
ARMAND	Ez a kis madár... hogy küzdött az életéért! Nézd, meg hogy nézek ki...
MARGUERITE	Eredj, fürödj le! Nanine csinál egy jó vizet.
ARMAND	Kivel beszéltél? (előrejön, meglátja Prudence-t) Maga az? Mikor érkezett?
PRUDENCE	Az imént... egy perce sincs...
Nanine közben hátrament a kakasért.
NANINE	Ezt jól lemészárolta... hogy fogom kirántani?
ARMAND	Örülök, hogy élek!
MARGUERITE	Menj, fürödj le! (utánaszalad, megcsókolja, nem tud betelni vele) Mindjárt jövök én is...
PRUDENCE	Nekem erre nincs időm, Marguerite! Meghallgatsz végre!? Tessék! Nézd meg! Senki nem vállalja... szívják a fogukat, nyár van, rossz hírű, zavaros dolog... küldözgetnek körbe, körbe...
MARGUERITE	Mennyi!?
PRUDENCE	Nyolcezer háromszáz! Árverés nélkül...
MARGUERITE	Micsoda?!
PRUDENCE	Az egész! Bútorok, festmények, ékszerek, szobrok, ruhák, minden. Nyolcezer háromszáz, egyben. Alku nincs. Ha nem tetszik, tartsd meg! - azt mondták.
MARGUERITE	De hát ezt legalább negyvenet ér! Legalább negyvenet!
PRUDENCE	Annyit ér, amennyit adnak érte! Látod, megmondtam én! Kértelek, figyelmeztettelek...
MARGUERITE	Jó, jó... hagyd ezt!
PRUDENCE	(rákiált) Ébredj fel végre! A kezükben vagy! Mindenedből kiforgatnak! Egyik ment a másik alá... kétezerrel, négyezerrel Ez rablás! Mondtam! Színtiszta rablás!
MARGUERITE	Sszt, jön!
PRUDENCE	Miért nem mondod meg neki? Így még bűntudata sem lesz, amikor elhagy...
Armand jön egy törülközővel.
ARMAND	Nedves a hajad... meg ne fázz! (megöleli)
PRUDENCE	Nézni sem bírom!
ARMAND	Mit csináltok itt?
PRUDENCE	Értelmesen beszélgetünk...
ARMAND	Miről?
MARGUERITE	Menj... Jövök mindjárt. (Armand elindul)
PRUDENCE	(elővesz egy levelet) Ez a magáé... a lakásomra hozták...
MARGUERITE	Kitől?
PRUDENCE	Nincs feladó.
MARGUERITE	Mutasd (kiveszi a kezéből)
PRUDENCE	Hagyd, neki is lehetnek titkai... (odaadja Armand-nak)
MARGUERITE	Bontsd már ki!
ARMAND	Mikor jött?
PRUDENCE	Tegnap estefelé... nem voltam otthon...
Armand indul kifele. Marguerite utána szalad.
MARGUERITE	Armand... Majd hívjál...
ARMAND	Mikor?
MARGUERITE	(nevet) Ha kész a víz... (visszajön Prudence-hoz) Állandóan ez a dal jár a fejemben... egy lány szokta énekelni a folyónál... (dúdolja)
PRUDENCE	Mondhatok valamit? De nem haragszol meg...
MARGUERITE	Nem, dehogy is... (dúdol)
PRUDENCE	Ez nem szerelem, édesem! Ismerem én jól ezt az érzést... Ez kapaszkodás... kétségbeesett kapaszkodás valamibe, ami nincs... ami már elmúlt! Te nem vagy szerelmes, csak belelovalod, hergeled magad...
MARGUERITE	(nevet rajta) Boldog vagyok...
PRUDENCE	Hazudsz! Magadnak is! Neki is! Az fogott meg téged, hogy beléd szeretett! Fiatalabb nálad és szeret téged! Ennyi! Más értéke nincs ennek a fiúnak, se humora, se pénze...
MARGUERITE	Nem ismered...
PRUDENCE	De ismerlek téged! Elfogott a vágy, hogy egyszer az életben tisztán, szabadon... elbújva a világ elől... egymás karjaiban...
MARGUERITE	Meg fogok gyógyulni... úgy érzem... (hirtelen) Képzeld, gyereket akar!
PRUDENCE	És te elhiszed?
MARGUERITE	De gonosz vagy! (nehéz csend, mindketten hallgatnak) Mi bajod, Prudence? (nem felel) Engedj magad mellé!
PRUDENCE	Leszakad...
MARGUERITE	Dehogy szakad... egész nap itt lógunk Armand-nal! Engedj már!
PRUDENCE	Hallgass meg, Marguerite! Ez öngyilkosság...
MARGUERITE	No, megállj! Kiszedlek én... (forgatni kezdi a függőkosarat, Prudence sikít)
PRUDENCE	Ne, Marguerite! Szédülök... Eressz el! Tessék, legyen a tiéd!
MARGUERITE	Mi történt? Prudence...
PRUDENCE	Semmi... nem érdekes...
MARGUERITE	Mi baj?
PRUDENCE	Meleg van... az!
MARGUERITE	Gaston?
PRUDENCE	(szemét törli, bólint)
MARGUERITE	Mikor?
PRUDENCE	Tegnapelőtt este...
MARGUERITE	Biztos?
PRUDENCE	Virágot is hozott... sokat... egy egész kosárral... (sírva fakad) És épp nyáron, a legnagyobb hőségben... ha tudnád milyen egyedül van az ember abban a nagy meleg ágyban... Aludni sem bírok! (visszaül a kosárba) Én voltam az ostoba, hogy hittem neki! És mennyit költöttem rá... mert szerettem. Érted, szerettem! Igazán...
Nanine jön, kék-fehér csíkos könnyű lenvászon fürdőlepedőt hoz.
NANINE	Egy türelmetlen úr várja a kádban. Jöjjön, kihűl a víz! (kibontja a lepedőt) Nézze, milyen illata van! Attól, hogy napon szárad! (észreveszi Prudence-t) Jaj, bocsánat! Azt hittem, egyedül van... bocsássanak meg! (nevetve kimegy)
PRUDENCE	Kígyó! (feláll, megtörli a szemét) No, mindegy! Sírásból nem élünk meg!
Marguerite lassan feláll. Összegyűri a listát.
MARGUERITE	Rendben van, mondd meg nekik. Nyolcezer-háromszáz! Egyben. Alku nélkül...
PRUDENCE	Ne kapkodd el! Kérlek!... Aludj rá egyet! Ebből még ezt a házat sem tudod kifizetni!
MARGUERITE	Nyolcat hozz el nekem, háromszáz a tied... menj!
PRUDENCE	(elindul, megáll, visszajön) Marguerite...
MARGUERITE	(rákiált) Nem! Nem gondolom meg... Menj már!

2. LEVÉL
Marguerite áll az ágy előtt. Távolról behallatszik a lány éneke, nyugtalanul, szorongatón. Marguerite lassan kigombolja az ingét, kilép a szoknyából. Ül az ágyon, meztelenül. Nézi magát, kezét, karját, combját, mellét. Elsötétül a szoba, mint amikor felhő vonul a nap elé. Marguerite megborzong.
ARMAND	Miért ülsz így?
MARGUERITE	Szeretlek.
ARMAND	Mondd még egyszer!
MARGUERITE	(hallgat)
ARMAND	Rád teríthetem? Megfázol...
MARGUERITE	(inti, hogy nem kell)
ARMAND	Miről beszéltetek? Légy őszinte hozzám! Nagyon kérlek.
MARGUERITE	Nem szeretném megmondani.
ARMAND	Értem... (hallgatnak)
MARGUERITE	Tudom, hogy bánt téged... De nem akarok erről beszélni. Egy-két hét és végleg lezárul. Ne kérdezz többet... kérlek!
ARMAND	(belevág) Tizenkétezret vettél kölcsön erre a nyárra! Harmincezerrel tartozol Varville-nak!
MARGUERITE	Ne, Armand! Kérlek! Ne!
ARMAND	Jövő hónap elején Varville megkapja a pénzét. Nem akarom, hogy tartozz neki! Senkinek...
MARGUERITE	Miről beszélsz?! Az istenért! Mi ez!
ARMAND	Nem akartam megmondani, de nem bírom tovább. Titkolózunk, bujkálunk, hazudozunk egymásnak... Én nem akarok így élni! Jelzálogot vettem fel a lakásra...
MARGUERITE	Nem engedem!
ARMAND	Mindent vissza fogok fizetni, Marguerite... mindent!
Csend. Hallgatnak.
MARGUERITE	Nem titkolózom Nem rejtegetek előled semmit..., csak nem akarom, hogy közöd legyen hozzá... Tudom, hogy rosszul esik... de nincs más választásom!
ARMAND	Hallgass meg!
MARGUERITE	(odasimul a férfihez) Ölelj meg! Szoríts magadhoz!
ARMAND	Marguerite... kérlek! Soha nem hallgatsz meg...
MARGUERITE	Miért szeretsz engem... miért? Öreg vagyok, beteg... tele félelemmel... Miért szeretsz?
ARMAND	Nem tudom! Ne kérdezz ilyent... édesem!
MARGUERITE	Reggel, amikor felébredek, te még alszol, nézlek... olyan gyönyörű a fejed a párnán... ahogy fekszel... És arra gondolok, hogy egyszer, egy nap majd te fogsz elsőként felébredni... (nevetni kezd) Rám nézel... aztán szép csendben felöltözöl, és elmész...
ARMAND	De bolond vagy! Istenem...
MARGUERITE	Ugye, nem hagysz el?
Nanine érkezik egy sötét meg egy világos öltönnyel. Fehér inggel.
NANINE	Kicsit át is vasaltam. Melyiket veszi fel?
Armand kiveszi a kezéből a sötétet.
NANINE	Biciklivel, ebben a hőségben? Bele fog izzadni.
ARMAND	Hajtsa össze, felkötöm a csomagtartóra...
MARGUERITE	Hová készülsz?
ARMAND	Megérkezett apám... Azt írta, hogy ma délután meglátogat...
MARGUERITE	Idejön?
ARMAND	Nem, a lakásomra... Szerencse, hogy még időben megkaptam a levelét. Akkora utat megtesz, és én otthon sem vagyok!
Marguerite kezébe veszi az inget, a sötét pantallót. Elmosolyodik.
MARGUERITE	Megengeded?
Armand belelép a nadrágba, a nő ráadja az inget, begombolja.
ARMAND	Nyolc hónapja nem láttam őket. A húgom még kislány volt, amikor eljöttem... már gyönyörű nő lehet...
Marguerite nézi a levelet. Armand fésülködik. Gonddal.
MARGUERITE	Erős, szálkás írása van... (kinyitja a levelet) Tud rólam?
ARMAND	A húgom tud... (kis szünet) Akkor gondolom ő is...
MARGUERITE	Tudja, hogy ki vagyok?
ARMAND	A húgom? Nem... tizenhét éves... korai még...
MARGUERITE	Nem hívod meg az apádat, ide? Hozzánk...
ARMAND	De... csak előtte el akarok mondani neki mindent...
MARGUERITE	Felkészíted?
ARMAND	Nem, dehogy...
MARGUERITE	(bemutatkozik) Marguerite Gautier, Párizs néhai első kurtizánja... Örvendek.
ARMAND	Ne viccelődj ezzel, kérlek! Apám vidéki, más világból jön.
MARGUERITE	Igen, tudom. Egy hím, egy nőstény életfogytiglan, mint a vadkacsáknál.
ARMAND	Meg fogja érteni. Szeret engem...
Felköti a biciklire az összehajtott zakót.
MARGUERITE	Megvárjalak a vacsorával? Kakas lesz...
ARMAND	Sietek... Estére visszajövök. (felül a biciklire) Mindenképp!
MARGUERITE	Hajts meg búcsúzóul!
Armand visszakanyarodik, fél kézzel meglöki. Elszámítja magát, a visszalendülő kosár telibe találja, biciklistől eldől.
MARGUERITE	(nevetve) Nem mész inkább vonattal?
ARMAND	Adok én neked gúnyolódást!
Megfogja a kosarat, és kilendíti, ahogy tudja. Nevetés, sikítozás. Armand felszáll a biciklire és elhajt. A nő vadul leng a kosárral. Fél, de hajtja magát, és sikít közben. Félelemboldogság.

3. DUVAL
A háttérből egy zárt, sötét ruhás férfi közeledik. Átjön a szobán, nézi a dúlt ágyat, a földön heverő, szanaszét dobált ruhákat. Odamegy a függőkosárhoz. Megállítja. Marguerite riadtan néz hátra. Kiszáll. Összehúzza magán a fürdőlepedőt. Ötvenes, szikár vonású, keserű arcú férfi áll vele szemben.
DUVAL	Duval vagyok.
MARGUERITE	Armand édesapja? (a férfi hallgat) Épp most ment el...
DUVAL	Tudom. Én magával akarok beszélni. Elfordulok. Vegyen fel valamit... Bár ez magánál nyilván nem követelmény...
MARGUERITE	Uram, fontolja meg, mit mond! Én nő vagyok, és itthon vagyok.
DUVAL	No lám, önérzetünk is van.
Csend. Nézik egymást.
MARGUERITE	Azt mondta, beszélni akar velem.
DUVAL	Látni akartam, kivel él a fiam...
MARGUERITE	Tessék... Kérdezzen...
DUVAL	Tudom jól, hogy ki maga. Tegnap elmentem a házhoz, ahol lakik. Elegáns, drága környék. A legdrágább. Ordít a jómód, a pénz. Vajon miből telik erre az életre a fiamnak? Havi nyolcszázból?! Ugyan! Nyilván pénzt fogad el... Azt a pénzt, amit maga más férfiaktól kap! A szolgálataiért. Ilyen mélyre még senki nem aljasodott a mi családunkban!
MARGUERITE	(uralkodik magán, nem felel)
DUVAL	Nem mond semmit?
MARGUERITE	Szakítottam azzal az élettel! Amióta Armand-t ismerem...
DUVAL	(belevág) Ne haragudjon, de nem vagyok kíváncsi az átváltozására. Ugyanis nem hiszek benne!
MARGUERITE	Miben hisz?
DUVAL	(elővesz egy pakk levelet) Tessék! A lakásán találtam őket. Itt van mind, felbontatlanul. A húga is írt, rendszeresen. Amióta magát megismerte, egy levelemre se válaszolt. Meg is halhattunk volna anélkül, hogy tudomást szerezzen róla!
MARGUERITE	(halkan) Két hónapja itt élünk...
DUVAL	...és az a mód, ahogy magával összeköltözött... titokban, lopva, a hátunk mögött! Ez nem az én fiam!
MARGUERITE	Azt várta, hogy majd személyesen... ha találkoznak...
DUVAL	Nem mert nyíltan kiállni, a szemembe nézni! Ő, akinek soha nem volt titka előttem... most bujkál, titkolózik, fél! És miért? Hogy egy mások által levetett nővel... (elhallgat)
MARGUERITE	Jobb, ha most elmegy, azt hiszem... (elfordul)
Hallgatnak. Duval nézi a nőt.
DUVAL	Bocsásson meg... Elragadtattam magam...
MARGUERITE	Mit kíván még tőlem?
DUVAL	Ennek a viszonynak nincs értelme... nincs jövője! Ezt maga is nagyon jól tudja... Ne tegye tönkre a fiamat! Kérem...
MARGUERITE	(halkan) Szeretem...
DUVAL	(nevet) Maga? Hát persze... (előveszi a pénztárcáját) Nézze, nem kérem ingyen...
MARGUERITE	Szeretem.
DUVAL	Hány éves? (közben számolja a pénzt)
MARGUERITE	38.
DUVAL	És most jött el a mindent elsöprő szerelem... az én fiam képében!
MARGUERITE	Azt hiszem, nem fogjuk megérteni egymást... (indul kifele) Nanine!
DUVAL	(megfogja a kezét) De igen. Meg fogjuk... Hallgasson meg!
MARGUERITE	Beszéljen vele... várja meg őt, estére itt lesz...
DUVAL	Nem! Nekem magával kell egyezségre jutnom!
MARGUERITE	A háta mögött, titokban?! Párizsba csalja egy levéllel, maga meg idejön... Egy ilyen tisztességes, egyenes ember...
DUVAL	(Megragadja) Mit képzel! Hogy jön maga ehhez... Nyomorult kurva!
MARGUERITE	Maga nem szereti a fiát! Fogalma sincs, mit gondol, mit érez... nem is kíváncsi rá! Armand szeret engem! Szerelmes belém... érti!? Halálosan szerelmes... Gyereket akar...
DUVAL	Magától? Na, ne nevettessen! Nézze, Marion...
MARGUERITE	Marguerite!
DUVAL	Persze! Szóval... Marguerite... mint mondtam, én hajlandó vagyok áldozni rá... nem vagyok egy gazdag ember...
MARGUERITE	Elég! Menjen el... Menjen!
Elfordul. Próbálja elfojtani a torkát feszítő köhögést.
DUVAL	Mi baj? Rosszul van?
MARGUERITE	Nem... Dehogy... (kiáltana, de alig hallható) Nanine, kísérd ki az urat...
DUVAL	Adjon neki egy lehetőséget...
MARGUERITE	(összeszedi magát) Próbálkozzék nála... győzze meg őt...
DUVAL	Nem lehet. Armand meggyűlölne...
MARGUERITE	Erre is gondolt?! Mindenre...
DUVAL	Szüksége van még rám... Hallgasson meg! Azt mondja, szereti...
Marguerite megkapaszkodik a kosárban. Duval nézi a légszomjjal küszködő, vergődő nőt.
MARGUERITE	Menjen el... Elég! Menjen már!
DUVAL	Mi baja? Milyen forró a keze...
Marguerite nem felel. Próbál beülni a kosárba, nem sikerül. A fürdőlepedő félig lecsúszik róla. Duval eltakarja meztelenségét. A nő a kezébe kapaszkodik.
MARGUERITE	Beteg vagyok, lehet... hogy... csak egy... másfél év az életem...
DUVAL	És nem akar egyedül maradni, mi?!
MARGUERITE	Szeretem...
DUVAL	Szereti... azt mondja! Mégis képes lenne arra a pár hónapra magához kötni! Alig tudtunk lelket verni bele, amikor az anyja meghalt... Most magát kísérgesse a sírba?!
MARGUERITE	Meg fogok gyógyulni... az orvos azt mondta... ha vigyázok magamra...
DUVAL	Meghal, meggyógyul, mikor hogy! És elvárná, hogy higgyek magának?! Maga csak magára gondol... csakis magára! (nézi a nőt) Ha valóban szereti őt...
MARGUERITE	Nem... nem lehet...
DUVAL	Engedje el!
MARGUERITE	Nem fog elhagyni...
DUVAL	Mondja azt, hogy nem szereti már!
MARGUERITE	Nem hiszi el.
DUVAL	Akkor hagyja itt! Utazzon el!
MARGUERITE	Addig keres, míg megtalál.
DUVAL	Azt bízza csak rám... Marguerite... Hallgasson meg!
MARGUERITE	Nem! Nem akarom... Menjen el! (otthagyja Duvalt, próbál kimenni)
A roham erősödik, a szív tört ritmusa, a kavernák nesze. Marguerite megáll, összegörnyed.
DUVAL	Ne árulja el neki... hogy itt jártam! Megígéri?
MARGUERITE	(elfordul)
DUVAL	Ne áruljon el!
Kimegy.

4. MARION
Marguerite görcsösen szorítja magához a lepedőt. Alig kap levegőt. A függönyön a delírium foltjai, párzó kavernák.
Bejön a kaméliás hölgy.
MARION	Jól elbújt előlem, kedvesem. Senki nem tud magáról. Nincs - azt mondták. (közelebb jön) Megismer, ugye? A kaméliás hölgy... hoztam virágot magának. (elővesz a táskájából egy vörös csokrot) Ide is szórok... magára. Szerencsét hoz. Egy csomó szirom mindig lehull a táskámba... (a csokrot leteszi az ágyra) Szívesen járok errefelé. Ismerős a környék... Volt egy kisfiam... olyan érdekes neve volt. Jácint. Azt ember azt hinné, leánynév... pedig fiú. Mindössze két évet élt. És mégis, az a két év értelmet adott egész életemnek. Ha ő nem lett volna, azt érezném, hogy nem is éltem. Pedig alig egy-két emlék maradt róla... Akkor sem voltam vele, amikor meghalt... (feláll) Itt nyugszik, nem messze, ahol az út beér a dombok közé... Jácint... mindössze két évet... (kimegy)
Marguerite előveszi Prudence árverési listáját. Leszakít egy darabot.
MARGUERITE	(ír) Amikor elmentél... (megáll) úgy éreztem... (összegyűri, újat tép) Írok neked, mert nem tudnám... (összegyűri, újat hasít) Itt járt apád... (feláll, visszaül) minden összezavarodott bennem... (megáll, kihúzza, összegyűri, új lap) Adj egy kis időt... ne találkozzunk... (ez utóbbit kihúzza) Félek. Nem tudom, mi lesz... (új lap) Szeretlek... azt hittem, hogy veled... hogy te... (megáll) Nem... ezt soha nem fogja megérteni... (hirtelen lehasít egy darabot, pár szót ír, tépi, szaggatja a ceruza a papírt)
	Nanine! Nanine! (elébe megy) Olyan helyre tedd, hogy azonnal meglássa, ha megjön... Csomagolj, és gyere utánam! (felmarkolja a ruháit, kiszalad)
NANINE	De miért?... Mi történt?
Marguerite már nincs ott. Nanine nézi a cetlit. Felemeli a fénybe, olvassa. Döbbenten áll. Elindul, tétován, értetlenül. Leteszi a cetlit a függőkosárra, felveszi. A kaméliák közé teszi, elindul a csokorral az ágy felé. Kiveszi a levelet. Nézi. Lassan besötétedik. Kerékpár nyikorgása. Egy hunyorgó lámpa közeledik. Nanine ledobja a cetlit a földre, kiszalad. Armand érkezik, megkönnyebbülten, vidáman.
ARMAND	Itt vagyok! Megjöttem! Marguerite... hol vagytok? (odamegy a hintához) Senki... (kiált) Nanine! Miért van itt sötét? Hol vagy? Marguerite!
Odamegy az ágyhoz, feltúrja a takarókat, egyre zaklatottabb. Ide-oda járkál. Nézi az összegyűrt papírokat, a földön szétszórt virágokat. Észreveszi a cetlit. A levelet. A kerékpárlámpa fényénél olvassa.
ARMAND	“Mikor ezt megkapod, én már más férfi szeretője vagyok. Ne keress többet.”
Hátul belép Duval. Közeledik a fiához. Megöleli. Armand vadul ellöki.
DUVAL	Megőrültél!? Egy ilyen miatt!
Armand előrejön a függőkosárhoz. Újraolvassa a levelet, betűzve, mintha a szavak jelentése elveszett volna. Duval odajön hozzá.
DUVAL	Ez a lehető legjobb, ami történt! Kell a szerelem. Nem mondom. Férfi vagy... Szeress! De az életedet rááldozni? (Megöleli. Armand tűri, szinte eltűnik apja ölelésében) Embereld meg magad, fiam! Összeszedem a dolgaidat. Menjünk!
Az ágyhoz megy, összeszedi fia holmijait.
Armand csak áll. Kezében a levél. Kifejezéstelen arccal néz maga elé.
ARMAND	Miért? Nem értem... Nem értem...

5. ÚJ CSILLAG
Fénycsóva kintről. Bekanyarodik az automobil, mint egy bőrüléses lidércnyomás. Reflektora végigver Armand-on. Hunyorogva nézi. Saint Gaudens ül a volánnál, mellette áll Olympe. Nyomja a dudát. Lassan köröznek a térben.
DUVAL	Ez nem a te világod... Otthon szeretet vár, nyugalom... megnyugszol! Gyere!
Armand nem mozdul. Duval kimegy.
Olympe kiugrik a kocsiból. Hatalmas csillogó hajkoronával, a fenék vonaláig felhasított ruhában. Semmi mást nem lehet nézni, csak a hátát. Mohó, telhetetlen nevetése, életszomja betölti a teret.
OLYMPE	Armand! Na, végre! Már azt hittem, soha nem látlak! Ma avatjuk az új lakást... Tudtad? Vagy csak véletlenül? Mindenki itt lesz. (St. Gaudens-nek) Tegye le a kocsit, és hozza be a hengereket. Siessen, mindjárt jönnek!
Bertrand betolja a zongorát, zöldernyős csillogó fehér masina, tetején üvegek, poharak csilingelnek, fény csillan a mixeren.
	Ide a zongorát oldalra. A kártyaasztalt meg középre!
Jeanot egy celofánba csomagolt vadonatúj zöldposztós hosszú játékasztalt gurít be, kéken sziszegő azbesztharisnyás világítás ereszkedik fölé. Majd elájul a gyönyörűségtől. Oly finoman veszi le róla a csomagolást, mint egy nőről. A szűz zsetonokat pergeti egyik kezéből a másikba.
OLYMPE	(belekarol Armand-ba) Itt vadonatúj minden... vadonatúj! De jó, hogy itt vagy! (Bertrandnak) Keverj nekünk valamit! Engedd el magad, édes! (Érkezik St. Gaudens a hengerekkel) Zenét! Indítsa el! (felnevet) Micsoda blamázs lenne, ha nem működik.
Doktor begördít egy asztrolábiumot, amelyben földgömb helyett buja sellőhajjal, sötét hínárokkal díszített gömbakvárium van. Alulról zölden világítva, mint Neptunusz magzatvize.
DOKTOR	Jöjjenek gyorsan! Ilyent még nem láttak. Siessenek! Pár pillanat az egész!
Odasereglenek az akváriumhoz, keresik a látványosságot. St. Gaudens a gépzongorát szereli.
DOKTOR	Meg fogják ölni egymást.
ST. GAUDENS	Micsoda?
DOKTOR	Sziámi harcos-halak. Két hím egy folyóban nem bír meglenni, nemhogy egy üvegszamovárban.
ST. GAUDENS	Négyszáz frank volt párja!
BERTRAND	Ez az üzlet benne!
OLYMPE	Kezdődik!
DOKTOR	Órákon át nézik, bűvölik egymást, aztán szempillantás alatt cafatokra tépik egymás úszóját, és a végén két nyomorék vergődik az iszapban.
ST. GAUDENS	Csináljon valamit, Doktor! Egy vagyonba került!
St. Gaudens felkapja a tálcát, belenyomja az akváriumba. Ide-oda hadonászva próbálja elválasztani a halakat.
BERTRAND	(nevet) Gyorsabbak magánál!
ST. GAUDENS	Segítsenek!
DOKTOR	Ki kell venni az egyiket... Hozzon valami edényt! Gyorsan! Én majd vigyázok... (feltűri az ingujját)
St. Gaudens kirohan. Kezében maréknyi hínár, sellőhaja, vízi növények.
JEANOT	Nézd a kicsit, hogy nekirontott!
OLYMPE	Őrület, teljesen megvadultak!
DOKTOR	Az a különleges bennük, hogy a nőstény nem számít. Hiszen látják, nincs is jelen. Ez a két hím a nőstény lehetőségéért harcol, a nő eszméjéért... (nevet) Maga a nőstény, kit érdekel?
BERTRAND	Hogy tépik egymást! Durr, neki! Most menekül, fordul, vissza, és újra neki!
JEANOT	Öt frankot a kicsire!
DOKTOR	Nem érdemes fogadni... mind a ketten meg fognak halni. Bár az egyik győztesen...
BERTRAND	Szép vigasz!
ST. GAUDENS:	(visszatér a lavórral.) Gyorsan! Vegyük ki! (belenyúl a vízbe) Nem harap?
BERTRAND	Mindjárt kiderül! (nevetve visszamegy a koktélzongorához. Olympe vele nevet.)
St. Gaudens az orvossal együtt hajtja a halakat a vízi cafrangok között. Az öregnek sikerül elkapnia az egyiket. Beletenné a lavórba.
ST. GAUDENS	A fenébe! Nem hoztam vizet...
DOKTOR	Várjon, merek ebből... (két kézzel locsolja, de kevés)
ST. GAUDENS	(kikapja a kezéből a halat, Jeanot-nak) Hozd utánam a tálat! Gyorsan! Megfullad! (kirohannak)
OLYMPE	Nem mondasz semmit?
ARMAND	Ne haragudj... nem vagyok olyan állapotban...
OLYMPE	Örülj, hogy vége! Mindenki kíváncsi rád... Használd ki! A pasi, akibe majdnem belehalt Marguerite Gautier! Mert nagyon rosszul volt, tudod... nem jár sehova... azóta sem.
ARMAND	De akkor miért? Nem értem... miért?
OLYMPE	Hagyd már abba! Jaj, de unalmas vagy! Azt hittem, miattam jöttél... Úgy megörültem neked! Na, Armand! (közelebb simul hozzá) Ébredj fel! Iszol valamit?
ARMAND	Köszönöm... nem...
Olympe elindul a bár-zongora felé. A háttérben megjelenik Prudence, gusztálgatja az új lakást, forog körbe-körbe, mint a planetáriumban. Olympe mosolyogva nézi.
DOKTOR	(Armand-nak) Menjen haza, fiam... Ne maradjon itt!
ARMAND	Muszáj beszélnem vele... Annyira érthetetlen, ahogy... hirtelen... egyik pillanatról a másikra...
DOKTOR	Nem érdekel! Hagyja békén őt!
Olympe a zongoránál.
OLYMPE	Keverj valami jó erőset neki, lelki élet ellen...
BERTRAND	Elegem van! Halálosan elegem! Az öreget lenyelem, belőle élsz! De te mindenkivel flörtölsz!
OLYMPE	Flörtölööök? Hiszen vendég! Házavató van, te buta...
BERTRAND	Azt hiszed, nem látom, ahogy a meztelen hátadat villogtatod, mindened kint van...
OLYMPE	(nevet) Miért baj az, ha jól nézek ki? Miért zavar az téged?
BERTRAND	Na elég! Mostantól kezdve én is vendég vagyok! Egy idegen. Egy angol!
OLYMPE	Mit akarsz? Mindenkit küldjek el?
BERTRAND	Sorry Miss! I don’t understand...
OLYMPE	Hagyd abba!
BERTRAND	What a delightful evening isn’t it? Wonderful party, beautiful people!
OLYMPE	Bolond vagy? Nem látod, hogy szeretlek!
Megcsókolja, Bertrand belekapaszkodik, lehúzza a zongora mögé. Közben Prudence a hatalmas, zöldposztós kártyaasztalt simítja. Minden ragyog és drága. St. Gaudens és Jeanot óvatosan hozzák a tálat a hallal.
JEANOT	(Prudence-nek) Na, végre! Már azt hittem, nem jössz.
PRUDENCE	Nem tartunk még ott, hogy végrézz nekem, Jeanot! (St. Gaudens-nak) Ezek a mai fiúk! Egyszer-kétszer kedves az ember hozzá, és már azt hiszi, hogy “végre”!
ST. GAUDENS	Hogy tetszik a lakás?
PRUDENCE	Gyönyörű, álomszép! Úgy látom, minden új itt... vadonatúj...
ST. GAUDENS	Csak én vagyok régi... Igaz, Olympe?
Körülnéz, Olympe-ot keresi. Észreveszi a zongora mögött vadul csókolózó párt. Észreveszik magukat. Bertrand eltűnik.
ST. GAUDENS	Kicsit tapintatosabban, kérlek... Nekem nincs időm! Gondolj erre is... Nincs időm veszekedni, féltékenynek lenni...
OLYMPE	Édesem! Ezt milyen szépen mondtad... “nekem nincs időm” (felnevet, megsimogatja) Táncolsz velem?
ST. GAUDENS	Örömmel.
Bertrand zenét tesz, egy érzelmes angol keringőt. St. Gaudens megfogja a lány meztelen hátát, magához húzza. Táncolnak.
ST. GAUDENS	Olyan szép a szemed... Úgy szeretem nézni.
Olympe behunyja, átengedi magát az öreg ölelésének, közben hátul finoman félrehúzza a szoknya szárnyát, combját villantja Bertrandnak. Jeanot sziszeg. Az asztalhoz lép, belemarkol a zsetonokba.
JEANOT	Nem játsszunk egyet, szűz az asztal?
PRUDENCE	Nem, mert csalsz! Olyan kisstílű, amikor egy férfi csal...
JEANOT	Veled soha... (odajön) Hozzak valamit?
PRUDENCE	Máris itatsz, Jeanot? (megsimogatja) Minden gondolatodat ismerem.
Jeanot elindul a bár felé.
BERTRAND	(hangosan) May I recommend you something special? A Slippery Nipple? A Leg Spreader? Or just a fine long drink, for Madame Duvernoy... (rázza, keveri)
	I got a real tall glass,
all filled up with ice.
Add an ounce of rum,
bit of Peach schnapps, come,
pour the juices on!
Orange and cranberry,
that makes it all very
Mama, Bahama mama.
PRUDENCE	Ezt meg mi lelte?
JEANOT	Én meg szteppelni tudok... (rákezdi, Bertrand a jeget csörgeti, angol koktél-összetevőket sorol. Két régi barát.)
Armand odalép Prudence-hoz.
ARMAND	Nekem nem is köszön?
PRUDENCE	Hagyd békén! Túl van már rajtad! Minek jöttél ide!?
ARMAND	Mi történt? Mondja meg! Maga ott volt... látta, milyen boldogok voltunk...
PRUDENCE	Megjött az esze! Ennyi... így is túl sokáig tartott...
ARMAND	De miért? Valami oka kell legyen...
PRUDENCE	Gondolnia kellett a jövőjére is...
ARMAND	Ezt hogy érti?
PRUDENCE	Úgy hogy elárverezték volna mindenét... bagóért! Már a nap is ki volt tűzve...
ARMAND	Nem... Ez lehetetlen.
PRUDENCE	(Belép Gaston) Ez meg hogy kerül ide?
GASTON	Hallgass meg!
PRUDENCE	(félrevonja a kártyaasztalhoz.) Nem beszélek veled! Nincs mit beszélnünk... Egyszerűen nem beszélek, nekünk kettőnknek nincs mit beszélnünk egymással, én veled nem akarok beszélni, mert nincs miről beszélgessünk... nincs! Nem akarok beszélni... (kezdi és végzi, egyre idegesebb, Gaston közbe akar vágni, próbálja megállítani, köröznek az asztal körül, egyre feszültebb, nekinyomja Prudence-t a kártyaasztalnak, zsetonok lavinája, lehajolnak, hogy felszedjék, vad, heves ölelkezés, marcangolás az asztal alatt idegi alapon)
JEANOT	Néha jön, hogy hányjak ettől az egésztől.
BERTRAND	Nesze, így könnyebb lesz. (jó adag konyakot önt bele) Rázd fel, kis habot is kapsz. Ez visszaköszön: Hello, my darling!
Belép Varville és Marguerite.

6. MARAKESH
A nő arca sápadt, áttetsző. Léptei bizonytalanok, látszik, hogy jó ideje nem jár emberek közé. Mosolya fagyott, üres. Csend. A táncolók megállnak.
OLYMPE	Csakhogy! Már azt hittem, nem találtok ide. Vegye el a bundát, kedvesem! (St. Gaudens szalad a keppért, Olympe továbblibben) Nézzetek körül nyugodtan, még nem volt időnk belakni. Minden festékszagú még...
MARGUERITE	(észreveszi az akvárium mellett álló Armand-t, Varville-nak) Itt van Armand... menjünk, kérem! (St. Gaudens után indul) George, a bundámat!
Varville megállítja.
VARVILLE	(halkan) Nem, Marguerite... most nem mehetünk el! Lássa be... most nem!
ST. GAUDENS	Fázik? (visszahozza a bundát)
MARGUERITE	Bocsássanak meg, nem érzem jól magam... (Varville-nak) Maradjon, ha akar! Doktor, kérem, kísérjen haza! Nem vagyok jól...
VARVILLE	(mellé lép) Nagyon kérem, uralkodjon magán... Maradunk!
ST. GAUDENS	(áll a bundával) Akkor most mennek? Vagy nem mennek? (nem kap választ, indul kifele a bundával)
OLYMPE	(közbelép) Gyerekek, csak nem fog erről szólni az este! Mindenki tudta, hogy előbb-utóbb vége lesz... Semmi sem tart örökké!
Armand elindul Marguerite felé. Megáll. Nézik egymást.
MARGUERITE	(halkan) Miért jöttél ide?
ARMAND	Beszélni szeretnék veled...
MARGUERITE	De én nem tudok... Nem akarok... (Varville-nak) Nagyon kérem, vigyen haza...
VARVILLE	Rendben... Nem értek egyet vele, de rendben... (kikiált) George! (csend, elindul kifele) Hozom a bundát...
OLYMPE	Meddig kerülgetitek egymást? Felnőtt emberek vagytok... Gyere, Armand! Kezet fogunk, kibékülünk, mosolyogunk egymásra... és mindenki gondol, amit akar...
ARMAND	(kihúzza a kezét) Hagyjál, kérlek!... (Marguerite elindul Varville után) Állj meg... Marguerite!
OLYMPE	Nem értem, miért csinálsz ekkora ügyet belőle! Mást is hagytak már el... durvábban is!
BERTRAND	Hajaj!
A nő megáll. Megfordul. Mindenki őket nézi.
OLYMPE	Na, ebből elég! Lakásavató van... Bertrand, zenét! (Jeanot-ba karol) Gyere, játssz velem! Hölgyeim és uraim... Tartsanak velünk! Hol van Prudence? Hova tűnt Prudence? (forgolódnak, keresik)
PRUDENCE	(kibújik az asztal alól, ziláltan) Leesetek a zsetonok... azokat próbáltam...
JEANOT	Zsetonokat, mi? (elhúzza az asztalt, Gaston fekszik alatta, elnyúlva)
OLYMPE	(nevetve) Mi van itt ma?
BERTRAND	A crazy, crazy night... I will eat my head!
Visszaér Varville a bundával. Nyomában St. Gaudens.
ARMAND	(Varville-nak) Bocsásson meg! Két percet szeretnék beszélni vele... utána elmegyek. (Marguerite-nak) Kérlek...
MARGUERITE	(inti, hogy nem)
VARVILLE	Nem akar beszélni önnel... láthatja!
ARMAND	Ne avatkozzon bele! (a nőhöz lép) Muszáj beszélnünk...
VARVILLE	Ez igazán furcsa! Hányszor kell magának mondani! Mintha elment volna az esze! (feladja a bundát) Jöjjön, kedvesem! (belekarol, indulnak. Armand utánuk)
DOKTOR	(megfogja) Hagyja őt, fiam! Alig áll a lábán... Hadd menjen el!
Armand utoléri, megfogja a karját.
ARMAND	Segíts... Kérlek! Nem tudok megnyugodni... Mi történt? Mondd el!
OLYMPE	Fejezzétek már be! Vagy menjetek át a másik szobába... Az ember kiteszi a lelkét, hogy a barátai jól érezzék magukat... és tessék! Játsszunk már! Lapot kérek! Kinél van a bank?
ST. GAUDENS	Leszek én a bankár!
Marguerite áll szótlanul. Varville vár. Nem néz egyikükre sem.
ARMAND	Miért tetted? Magyarázd meg... kérlek...
JEANOT	(az asztal mellől) Jaj, Armand... Akit otthagynak, az soha nem érti. Nézz meg engem! Úgy jöttem ide, mint Prudence pasija, aztán... kivel keresi a zsetonokat? (megöleli Gastont) De nem haragszom... az a lényeg, hogy valakinek jó legyen! (megcsókolja őket)
MARGUERITE	Nem vagyok jól, Armand... Engedj!
ARMAND	(rákiált) Én jól vagyok, azt hiszed!?
VARVILLE	Elég! Álljon félre az útból. (megragadja Armand-t, félrelöki) Takarodjon innen! Nyomorult!
Marguerite próbálja védeni, közéjük áll. Mindenki felugrik az asztalnál. Prudence sikít.
MARGUERITE	(Varville-nak) Ne bántsa, Étienne... kérem. Hagyja őt békén! (előrejön a zongorához, Armand feltápászkodik, követi)
ST. GAUDENS	(Olympe-nak) Ne foglalkozz vele! Mindjárt elmennek. Játsszunk!
MARGUERITE	(Bertrandnak) Adjon egy kis vizet.
BERTRAND	Keverjek bele valamit?... Egy gyöngéd koktél! A tender drink for good sleep!
MARGUERITE	(inti, hogy nem.)
ARMAND	(utána jön) Marguerite...
MARGUERITE	(hallgat)
ARMAND	Mi hiányzott? Boldog voltál... emlékezz!
MARGUERITE	Nem lett volna szabad... belém szeress... annyira féltem tőle...
ARMAND	Ezért menekültél vissza ehhez a gazdag hülyéhez?
MARGUERITE	Nem tudtalak elhagyni másképp... Bocsáss meg...
Megsimítja Armand arcát. Annyira közel ér hozzá, hogy majdnem megcsókolja.
OLYMPE	Hát én ebből egy szót sem értek!
VARVILLE	(odalép) Megyünk?
MARGUERITE	(bólint, Varville a vállára teszi a bundát) Bocsássatok meg... Jó éjszakát...
Indulnak. Armand feláll. Tehetetlenül néz utánuk. Elindul, megáll.
ARMAND	Várjanak... Egy pillanat! (Varville és Marguerite megáll, visszafordulnak) Hölgyeim és uraim! Elnézést, hogy megzavartam a mulatságukat... Engedjék meg, hogy elmondjak egy történetet. Egy férfiról meg egy nőről...
MARGUERITE	Kérlek, Armand...
ARMAND	Érdekes és igaz történet! (odamegy az kártyaasztalhoz)
VARVILLE	Jöjjön! Megnyugszik, ha elmegyünk... (de Marguerite nem indul)
ARMAND	De ennek a történetnek ára van. Mint mindennek! Húsz franc! (Jeanot-hoz) Az hány zseton? (Jeanot kirak tíz piros zsetont) Nos, megér ennyit valakinek?
ST. GAUDENS	Miféle játék ez? Nem értem.
VARVILLE	Miért nem tud elegánsan veszíteni? Férfi módjára, méltósággal...
ARMAND	Maga is így vásárolta fel az adósságait, jótékony céllal, ugye?
VARVILLE	De nem éltem vissza vele!
ARMAND	Kíváncsi a történetemre? Sok érdekes részletet megtudhat belőle...
VARVILLE	Hagyja abba!
ARMAND	Rendben... Hallgatok. De az ötvenbe kerül. Ha megnyeri! Megér magának ennyit? Zsetont ötvenért... (Jeanot odacsúsztatja)
VARVILLE	Pojáca! (Odamegy Marguerite-hoz) Menjünk...
OLYMPE	Húsz franc? Zsetont kérek. Egy jó történet megér annyit. Tartja még valaki?
ST. GAUDENS	Én tartom, de nem értem.
OLYMPE	Osszon!
PRUDENCE	Micsoda vipera... Gyere, igyunk valamit. (magával húzza Gastont a bárhoz)
Kiosztják a zsetonokat. Jeanot keveri a kártyát. Varville megfogja Marguerite karját. Indulna.
ARMAND	Farsangkor kezdődött... akkor találkoztak először... a nő lakásán...
MARGUERITE	Armand, nagyon kérlek...
ARMAND	Ötven franc és hallgatok...
VARVILLE	Nevetséges!
ARMAND	Hát akkor nevessen! Lapot az úrnak!
JEANOT	Baccarat, ötven franc-os alapon, első körben ászra lapot ráhúzni lehet, a bank nem játszik. (Varville felé tartja a paklit) Tessék, vágja el!
Varville nem mozdul. A nőre vár.
GASTON	Állj! Ilyen komoly téthez egyetlen játék való. A Marakesh. Szabad? (elkéri a paklit, pillanatok alatt szétdobálja) Huszonnyolc lappal játsszák a Dzsemáel-fna téren. Hármastól a kilencesig. Ezt űzik az éjszakában, narancsok és sült húsok illatában. Szólnak a dobok, olajos, villogó berber arcok hajolnak a hold fényénél a kártyák fölé. Ezüstben játszanak, csörren a érme, csattan a lap. (Bertrand verni kezdi a ritmust az asztalon, Olympe gyűrűvel a koktélos poháron, St. Gaudens a kulcsot zörgeti. Marakesh delírium.) Egyszerű játék. (felvág két lapot) Hármas, négyes. A négyes nyert. A kilences mindent visz. Ha egyenlő, új leosztás, és duplázódik a tét. Egy történet kontra ötven franc. Tartja? (Varville nem felel) Zsetont neki... az adja meg az ízét! (Jeanot leosztja a zsetonokat, Armand csörgeti a kezében)
PRUDENCE	De mi értelme ennek?
GASTON	A játéknak? A játék...
OLYMPE	Ötven franc? Nem értem, mit habozik ennyit! Legfeljebb elveszti.
JEANOT	Sír az asztal!
Varville előveszi a pénztárcáját, letesz az asztalra egy ötvenest. Jeanot egy kupac csillogó zsetont tol elé. Bertrand dobbant, indul a ritmus, élvezik a játékot. Közben Marguerite előrejön Prudence-hoz.
MARGUERITE	Mennyi fájdalom van az arcán... a szemében... Nem kellett volna idejönnöm...
PRUDENCE	Túl fog jutni rajta! Nem ülhetsz bezárkózva életed végéig.
MARGUERITE	Talán, ha beszélnék vele...
PRUDENCE	Ne! Azzal csak reményt adsz... A legjobb lenne, ha Olympe felszedné. Nagyon ráhajtott! (nevettetné) A kocsid már övé. Szívesen kipróbálná a fiúdat is...

7. PÁRBAJ
Gaston megkeveri a kártyát, balra is, jobbra is letesz egy-egy lapot. Varville int, Gaston felfordítja a lapokat.
GASTON	Balra hat, jobbra négy. Armand nyert.
ARMAND	Lám, lám! Ötven franc! Ez könnyen jött! Én két napot dolgozom érte! Lapot kérek! Dupla vagy semmi! (Leteszi a pénzt balra.)
GASTON	(Varville-ra néz) Száz franc jobbra - mehet? (Csend.)
	(Varville inti, hogy rendben.) Jobbra négy, balra hat. Armand nyert.
ARMAND	Megint nyertem. Száz franc! (felmutatja) A hallgatásért! (Varville-nak) Talán cseréljünk helyet? Volt már ilyen! (megforgatja az asztalt) Száz franc és egy igaz történet. Tartja, Varville?
VARVILLE	Tartom. (kitesz két százast. Jeanot felváltja)
GASTON	Balra kilenc, jobbra hét. Armand nyert.
JEANOT	Négyszáz franc, két perc alatt. Jó a huzatod!
VARVILLE	Megkeverhetem én a lapokat?
GASTON	Persze! Sőt... új paklit bontok Önnek. Tessék.
Varville kibontja az új paklit, felrázza. A fiúk ritmussal, csörgéssel kísérik.
MARGUERITE	(Prudence-nak) Olyan szépen bánik velem... ki gondolta volna. Pedig sok öröme nincs bennem... de ahogy minden este lemos... először olyan furcsa volt... egy férfi szivaccsal...
VARVILLE	Osszon! (visszaadja Gaston-nak a paklit)
GASTON	(Armand-nak) Vágja el!
ARMAND	Balra ezer! Zsetont kérek!
JEANOT	Ezer? De vastag vagy, barátom!
ARMAND	Majd kölcsönkérek... elfogadja?
VARVILLE	Adjon lapot neki! Ezer, jobbra.
OLYMPE	Ha ezt is viszed, megyünk az Étoile-ba...
ARMAND	Az úr vastagabb!
Gaston felvágja a két lapot.
GASTON	Jobbra öt, balra öt.
JEANOT	Egyenlő!
ARMAND	Öt - öt. Egyformán jók vagyunk, úgy látszik! Ráhívhatok, Varville? Kétezer franc! Az már egy hónap falun... jó helyen! Tudok egy villát, egy hatalmas park közepén...
VARVILLE	Ne fecsegjen annyit! Ideges?!
ARMAND	Igen. Ez nekem már komoly pénz, tudja?! Melyik oldalt óhajtja?
VARVILLE	Ami volt. Kétezer jobbra!
GASTON	Jobbra négy, balra hét. Armand nyert!
VARVILLE	(bedob még két ezrest) Négyezer! Balra!
ARMAND	Lám, lám! Meggondolta magát? A bal oldal eddig az enyém volt...
VARVILLE	Akkor jobbra... eltévesztettem...
ARMAND	Nem, nem. Amelyiket akarja... maga az idősebb...
VARVILLE	Négyezer... jobbra!
GASTON	Jobbra négy. Balra hat. Armand nyert.
ARMAND	Úgy látszik, ma este vagyont szerzek...
OLYMPE	(nevet) Mert nincs szerencséd a szerelemben.
ARMAND	Nyolcezer franc! Ezt megjátsszuk balra... és ha bejön... ha újra bejön... én kibérelem azt a villát... Nyolcezer balra!
ST. GAUDENS	Ne kísértse, fiam... A nyakát töri!
VARVILLE	Váltsa fel! Mindet!
Jeanot kiszámolja és odatolja eléjük. Gaston oszt, indul a ritmus. Két fényes lap a zöld posztón. Zsetonok hegye.
VARVILLE	(Gastonnak) Fordítsa már fel!
GASTON	Jobbra öt, balra nyolc. Armand nyert!
ARMAND	És kiköltözöm oda... De nem egyedül ám! Egyedül éljen, aki szegény!
VARVILLE	Játsszon! Tizenhatezer... Jobbra! Tessék, adjon lapot neki! (Már zsetont se vált, csak bedobja a pénzt)
ARMAND	Tartom... Azzal megyek, akivel már voltam... de most jobb lesz! Már nem kell attól félnem, hogy elhagy...
GASTON	Jobbra négy, balra hét. Armand nyert.
ARMAND	Harminckétezer franc-nal már nem olyan könnyű elhagyni az embert. Nyugodtan alhatok mellette.
VARVILLE	Elég! Szedje össze a pénzét, és takarodjon!
ARMAND	Nálunk, vidéken, a játszótársak nem szokták sértegetni egymást. Harminckétezer franc balra! Lapot Varville-nak!
PRUDENCE	Ezt muszáj megnéznem!
MARGUERITE	(megfogja) Ne hagyj itt, kérlek!
OLYMPE	Tartja, Varville? Harminckétezer... huh!
ARMAND	Csend! Csak Varville beszéljen!
Varville az asztalhoz lép. Felfordítja a jobb oldali lapot.
VARVILLE	Kilenc!
PRUDENCE	Megőrülök!
Armand is felveszi a sajátját. Megfordítja. Leteszi Varville lapja mellé.
OLYMPE	Kilenc!
ARMAND	Osztozunk? (Marguerite-re néz)
VARVILLE	Lapot kérek! (Gaston kiteszi eléjük a két lapot) Melyiket parancsolja?...
ARMAND	Csak ön után, elvégre ez mind a maga pénze!
VARVILLE	(bedobja a pénztárcáját) Az egészet, jobbra!
Marguerite nem bírja tovább. Félrelöki az asztalt. Kártyák hullnak, zsetonok gurulnak mindenfelé.
MARGUERITE	Elég! Menjetek ki! Menjenek ki mind!

8. EXITUS
A társaság szétrebben, mindenki kimegy. Marguerite sápadt, erőtlen, alig tartja magát. Odalép Armand-hoz.
MARGUERITE	Gyere fel ma este... tizenegy után... várlak.
ARMAND	Mi?!
MARGUERITE	Ne kérdezz semmit... (elindul)
ARMAND	Állj meg!
MARGUERITE	Hallgass... ne beszélj... ha akarod... amíg akarod, a tiéd vagyok... gyere...
ARMAND	De mi történt! Marguerite... Miért tetted?
Nő megy kifele, megfordul, szinte szó nélkül, csak inti.
MARGUERITE	Ne... kérlek...
ARMAND	És Varville?
MARGUERITE	Majd elküldöm, ha jössz... (leejti a bundát, nem veszi észre)
Megy néhány lépést, visszajön a keppért, lehajol, alig tudja felvenni.
MARGUERITE	Várlak...
ARMAND	Állj meg! (utánamegy, megfogja) Gyere velem... elfelejtünk mindent... ugyanúgy lesz, mint rég... visszamegyünk a házhoz, a folyóhoz...
MARGUERITE	Nem lehet...
ARMAND	De miért? Mi történt?
MARGUERITE	Hallgass...
ARMAND	Nem szeretsz már?
MARGUERITE	Nem... nem szeretlek...
ARMAND	Hazudsz!
MARGUERITE	Várlak... amikor csak akarsz... Minden este várlak... várom, hogy jöjj...
ARMAND	De nem! Nekem te kellesz... (megfogja) Szeretlek! Gyere velem!
MARGUERITE	Nem lehet... nem szabad... (próbálja kihúzni magát)
ARMAND	De miért! Mondd el!
MARGUERITE	...nem mondhatom meg...
ARMAND	Tudni akarom... (megfogja a nőt)
MARGUERITE	Nem lehet... eressz! (kiszakítja magát, indul kifele)
ARMAND	(kiáltja) Jöjjenek be! Gyertek be... mind! Jöjjenek!... Itt van ez a nő, ismerik, ugye? A kaméliás nő... Párizs első virága! A szeretőm volt két hónapig, nem titok... Sőt! Egymásba is szerettünk. Szerelemmel! Így volt, nem? Szerettél! Mindent feladtál értem! - Mindent! De én visszaéltem ezzel... eltűrtem volna, hogy eladjon értem mindent... amit nehéz munkával keresett éveken át! Elkábított a szerelem, azt hittem, hogy ez jár nekem... hogy az érzés, ami összeköt, a gyönyör, a bizalom, az együttlét öröme az önmaga jutalma. Tévedtem! Szeretném jóvátenni a hibámat... Itt, mindnyájatok előtt! Tanúsíthatjátok, hogy én többé nem tartozom semmivel ennek a nőnek... (felmarkolja a pénzt az asztalról) Kifizettem...
Az arcába vágja a pénzt és kimegy. Marguerite csak áll, körülötte szállingózik a pénz, az égből is, mint ősszel a levelek. A világ minden pénze. A körülállók dermedten nézik. A fény köre szűkül, csak a nő látszik már.
Teste lassan megereszkedik, elernyed. A Doktor ölébe fordul. Nanine betolja az ágyat. Leveszik a ruháját, lefektetik. Ahogy a halottakat szokás. Gyakorlatiasan, némán. Nem szólva hozzá, nem érzékelve, hogy jelen van. Marguerite kibújik a kezük közül, visszatér az ájulás helyére, a fénybe. Armand áll vele szemben. Arcán a levelek árnyéka.
MARGUERITE	Itt vagy... tudtam, hogy eljössz... El akarok mondani neked mindent... hogy megnyugodj... hogy megérts... hogy újra tudjuk kezdeni...
Doktor és Nanine megfogják, visszaviszik az ágyba, levetik a báli ruhát, alsószoknyában, mezítláb újra megszökik, vissza a fénybe.
MARGUERITE	Visszajössz velem, ugye... a folyóhoz... elölről kezdünk mindent... gyere közelebb... annyira kívánom, hogy hozzám érj... megölelj... érezzem a tested illatát... gyere...
Lebontják a haját, leveszik az ékszereket. Lefektetik. Újra visszatér Armand-hoz.
MARGUERITE	Nekem nincs utam rajtad kívül... ha ez a két hónap nem lenne... olyan, mintha nem is éltem volna... miért nem mondasz semmit... Armand... ölelj meg... szólj hozzám... (leesik, meghal)
A Doktor leguggol hozzá. Megfogja a pulzusát. Feláll. Nanine leteríti a testet egy lepedővel. Armand arcán játszanak a falevelek.
Sötét.