« 4. Az avarok hadügye. | KEZDŐLAP Tartalomjegyzék | A hadkiegészítés módja. »

5. A magyarok hadügye.

A magyarok honfoglaláskori hadügyére vonatkozólag elég bő és megbízható adatok állanak rendelkezésünkre. A 886-tól 911-ig, vagyis éppen a honfoglalás korában uralkodott VI. vagy Bölcs Leo görög császár ugyanis Taktikájában egész részletesen foglalkozik a turkok (értsd alatta a magyarok) hadügyével s így ennek és egyéb feljegyzéseknek nyomán meglehetősen tiszta képet nyerhetünk őseink katonai berendezéseiről és szokásairól.[1]

Mint a népvándorlás áradata által keletről nyugatra sodort egyéb népeknél, a magyaroknál is a család, a nemzetség és a törzs köteléke volt az a hatalmas kapocs, amely ezt a népet békében és háborúban patriarkális módon egy eléggé harmonikus egésszé összefűzte. A folytonos vándorlás és állandó harcok közepette csak ez az összetartás védhette meg őket a veszedelmektől. A 7 törzs s ezeken belül a 108 nemzetség[2] volt a honfoglalás korabeli magyaroknak mind politikai mind hadiszervezeti alapja. Ha háború volt kilátásban s a véres kardot a szállásokon végig hordozták, a családok fegyverfogható tagjai a nemzetségfő köré gyülekeztek,[3] aki aztán nemzetségét a törzsfő által kijelölt helyre vezette, ahol a törzs a törzsfő utasításai szerint és vezetése alatt mint önálló magasabbrendű rendelkezési egység hamarosan megalakult.

A hadba induló családok, nemzetségek és törzsek parancsnokait a legérdemesebbek sorából maga az illető alakulás választotta.

Létszám és erő tekintetében ezek a hadba kivonult családok, nemzetségek és törzsek nem lehettek egyenlők. Hogy a család-, nemzetség- és törzsfőkön kívül voltak-e még az egyes alakulatoknak egyéb közbeeső elüljárói is, arról nincs tudomásunk. Némely írók, a török-tatár analógiára támaszkodva, úgy vélik, hogy a magyaroknál a sereg szintén a tizedes rendszer szerint tagozódott; legalább ezt látszik bizonyítani a tíznagy, száznagy elnevezés. Egy tisztség megjelölésére az eornog (őrnagy) kifejezést használták; de hogy ez alapjában véve mire vonatkozott, az most már biztosan meg nem állapítható, de valószínű, hogy az eornog a biztosító csapatoknak volt a feje. A fentemlített tizes tagozás olyan formán össze is egyeztethető a vérségen alapuló tagozással, hogy a család annyi tíz, a nemzetség annyi száz, a törzs pedig annyi ezer főből álló alakulást állított ki, ahány annak létszámából kitelt.

A hadkiegészítés módja.
Kiképzés.
A hadkötelezettség tartama.
A haderő alkatrészei.
Fegyverzet.
Menetek, táborozás, biztosítószolgálat.
Harcmód

> [1] Bölcs Leo taktikájának értékével, hitelességével és annak megállapításával, hogy az mennyire tekinthető megbizható kútfőnek a honfoglaláskorabeli magyarok hadiszervezetének és harcmodorának megítélése szempontjából, utóbbi időben nagyon sokan foglalkoztak s főkép Salamon, Vári, Gyomlay és Darkó erre vonatkozó alapos és kimerítő tanulmányai (Salamon Ferenc, A magyar haditörténethez a vezérek korában; Vári Dezső, Bölcs Leo császárnak a hadi taktikáról szóló munkája; Gyomlay Gyula, Bölcs Leo Taktikája, mint magyar történeti kútforrás; Darkó Jenő, Bölcs Leo Taktikájának hitelessége) igyekeztek ezt a sokat vitatott kérdést megvilágítani és lehetőleg teljesen tisztázni. Megállapítást nyert, hogy Bölcs Leo a turkokra (magyarokra) vonatkozó adatait majdnem teljes egészében egy régibb taktikai műből vette át az ő taktikájába. Ennek az eredeti forrásműnek a szerzőségét hol Urbikiosz, hol Maurikiosz (582-602) császárnak tulajdonítják, Darkó ellenben Herakleiosz császár művének mondja, aki azt állítólag 621-ben írta. Ennek a műnek az avarokra és a török-turkokra vonatkozó részét vette át Bölcs Leo, alig számbavehető változtatásokkal, a magyarok szokásainak és harcmódjának jellemzésére. Gyomlay hosszas vizsgálódásainak eredményeképpen végkonkluzió gyanánt a következőkben foglalja össze véleményét: „Mauriciusnak (Maurikiosz) bátran elhihetjük, hogy az avarok és a török-turkok csakugyan olyanok voltak, amilyeneknek ő írta le őket. De vajjon Leónak is elhihetjük-e, hogy az ő korában meg a bolgárok és a magyarok voltak . . . teljességgel ugyanolyan szokásúak, mint 300 esztendővel azelőtt az avarok és a török-turkok? . . . Én a magam részéről határozottan kimondom, hogy . . . elképzelhetek olyan byzanci császárt, s elsősorban a „bölcs” Leót, ki épp úgy, mint hajdan, a VI. századbeli Anonymus, csak műkedvelésből kompilál taktikát s időtöltésből vagy „ad majorem Dei (et sui) gloriam” képes lediktálni egy olyan taktikai művet, melynek hasznavehetőségéről haditapasztalatok híján (?!) saját maga sincs meggyőződve”.

> Ezzel az indokolatlanul kemény és nem egészen helytálló nézettel ellentétben Darkó igen alapos tanulmányában meggyőzően mutatja ki, hogy Bölcs Leo, aki személyes tapasztalásból ismerte a magyarokat, teljes joggal vette át Herakleiosz művéből annak az avarokra és török-turkokra vonatkozó részét, majdnem változtatás nélkül a magyarok jellemzésére, mert ezek az adatok meglepően megegyeznek a nyugati és keleti kútfőkben foglalt hasonlótárgyú adatokkal, ami azt bizonyítja, hogy a magyarok a parthusok, hunok és a VII. századi avarok és török-turkok ősrégi szcytha taktikájának, vagy mint Darkó mondja, a turáni-taktikának évszázadokon át leghívebb megőrzői és fentartói voltak és hogy ez volt a taktikájuk nemcsak a Bölcs Leo idejében (886-911), hanem jóval annak utána is. Ezért a magyarok hadügyének alábbi leírásának alapjául én is leginkább Bölcs Leo taktikáját veszem alapul.

> Egyébként lásd még erre nézve Konstantinusz Porphyrogenitus, De administrando imperio, Rónai Horváth Jenő, Az egyetemes hadtörténelem vázlata, 87-91. old. Hazai Samu, A X. századbeli magyar hadügyről (Hadtört. Közlemények, 1888. I. köt.), Meynert, id. m. 43-47. old., Bárczay Oszkár, A hadügy fejlődésének története, II. 425-446. old., Breit József, Az egyetemes hadtörténelem vázlata, I. 96-101. old.

> [2] Hogy már kezdetben meg lett volna a 108 nemzetség, azt nem tartom valószínűnek.

> [3] Aki e parancsnak eleget nem tett s elmaradásának okát nem adhatta, vagy a csatatéren gyáván viselkedett, ketté hasíttatott, vagy szolgaságra taszíttatott.

« 4. Az avarok hadügye. | KEZDŐLAP Tartalomjegyzék | A hadkiegészítés módja. »