« IRODALOM, TUDOMÁNY ÉS MŰVÉSZET. A bevezető részt írták Pataj Sándor dr. és Grcsics János. Az életrajzokat összeállította a szerkesztőség, kiegészítette Dömötör Pál és Vértesi Károly. A szerb írókat ismerteti Grcsics János. A szinészetet Pataj Sándor dr. | KEZDŐLAP Bács-Bodrog vármegye II. Tartalomjegyzék | BARS VÁRMEGYE. »

559BÁCS-BODROG VÁRMEGYE NEMES CSALÁDAI.
Irta Reiszig Ede dr.
A mai Bács-Bodrog vármegye területét, a Duna-Tisza-köz alsó felét, a honfoglaló magyar nemzetségek mindjárt az első letelepedés alkalmával megszállották. Ennek a területnek a nagy folyók menti része különösen alkalmas letelepedési helyül szolgált egy lovasnép számára, mely megtalált itt mindent, a mihez hosszú vándorlása alatt hozzászokott. A Tisza mentén csakhamar jelentékeny telepek keletkeztek, s az első megszállók, ha a harczi riadó nem szólította öket csatasorba, nyugodtan szentelhették szabad idejüket ősfoglalkozásuknak, a halászatnak.
Tomori érsek czimere a bácsi várból.
A fennmaradt okleveles emlékek, a honfoglaláskori leletek és az eredeti magyar helynevek után ítélve, e területen még a nemzeti királyság megalapítása előtt sűrűn laktak a törzsökös magyar nemzetségek, mert e területen alig találjuk nyomát annak, hogy az idegenből beköltözött jövevény nemzetségek ősei nyertek volna birtokokat.
Egybevetve a fennmaradt okleveles adatokat, a mai Bács-Bodrog vármegye területén legrégibb birtokosok a Bancsa, Monoszló, Botond, Vaja és a Haraszt nemzetségek voltak, ide sorozhatjuk még a Becse-Gergely és a Csanád nemzetségeket is, melyeknek ősi birtokai szintén belenyúltak a mai Bács-Bodrog vármegye területébe. E nemzetségek birtokviszonyairól még a XIII. század első feléből, tehát még a tatárjárás előtti korszakból maradtak fenn okleveles adatok. A Bancsa egyike azoknak a nemzetségeknek, a melyek a Duna és a Tisza közén telepedtek le. Ősi fészke Bancsa, Bács és Parraga között, a mai tovarisovai határ éjszaki szélén. Okleveles adatok azonban csak a XIII. század elejéig nyúlnak vissza e nemzetségről. Első ismert őse, Orbász comes (121.3). Fiai, István (123866) előbb bácsi, majd 1238-40-ig titeli prépost, 1240-42-ig váczi püspök, IV. Béla király meghitt embere, 1242-52-ig esztergomi érsek, majd bíbornok és praenestei püspök. Testvére, Víncze, Esztergom vármegye főispánja (1244), ennek fia, István, 1263-ban pápai káplán és pozsegai prépost, 1266-78-ig kalocsai érsek. A fenti I. Orbász testvére I. Beke (Benedek). Fiai, I. Péter (1253), Lampert (1255) és Dénes (1256-69). Az utóbbinak fia II. Beke, a kiről egy 1283 évi oklevél azt írja, hogy Bancsára való bácsvármegyei lakos. I. Péter fiai: Orbász, pozsegai prépost (1280-1284) és Tamás (1283). A nemzetség további elágazásáról már nagyon fogyatékos adataink vannak. 1308-ban Bancsai István mint tanú szerepel, Mihály 1355-ben királyi ember. (Gr. Zichy okmt. II. 629.)
Volt e nemzetségnek Bancsán kívül más birtoka is, de erre nézve nincsenek közvetetten adataink. Figyelemre méltó azonban, hogy 1387-ben Bancsa egy uradalom középpontja, mely akkor a Horváthi családé volt. A Horváthiak első ismert őse Tamás, ha ez egy személy a fenti Péter fia Tamással, akkor könnyen 560megfejthetjük, hogy Bancsa miként került a Horváthiak birtokába, egyúttal a Horváthi család eredete is tisztázva volna. E család Valkó vármegyében tünik fel. Ha tekintetbe veszszük, hogy Bancsa nembeli Péter fia, Tamás testvére, Orbász (1280-84) pozsegai prépost volt, s az ugyane nemzetségből származott István, kalocsai érsek is 1263-ban, mint pozsegai prépost kezdte pályáját, e személyazonosság valószínűnek látszik. A Horváthi család tagjai közül Péter fia, János (1377-1381), macsói bán Bancsa, Orbász palotája, Mortályos és Földvár ura volt. 1387-ben azonban Mária királynő e birtokokat, a délvidéki lázadásban való résztvétele miatt, tőle elvevén, a Garaiaknak adta, 1388-ban ezt az adományt ünnepélyesen megerősítette. Garai Miklós nádor, a ki 1386-ban Mária királynő védelmezése közben vesztette életét, két fiát: Miklóst és Jánost, 1395-ben iktatták be e birtokokba. (Karácsonyi János Magyar nemzetségek I. 196. - Iványi István: Bács-Bodrog várm. helynévtára III. 98.)
A Botond nemzetség a Dráva és a Száva között telepedett le, azon a vidéken, a hol a Névtelentől megénekelt Botond atyja, Kölpény az ő nevéről nevezett várat építette. E nemzetség szintén még a tatárjárás előtti korszakban volt birtokos a vármegyében, hol 1231-ben Szond egy részét bírta. Ettől nem messze fekszik Küllőd (régente Kollát, a középkorban Külyöd), melynek egyik földesúra Bobjár fia Bathand, alkalmasint színién e nemzetség sarja volt. (Karácsonyi i. m. I. 273).
Monoszló. E nemzetség ősi fészke Belovár és Kőrös vármegye, de már a XII. században kimutathatólag birtokos volt a vármegye területén. Egyik őse I. Makariás 1196-ban birtokos volt Szondon. Fia Tamás (1202-1231), 1202-ben együtt volt Endre herczeggel elzárva, kinek úgy trónküzdelmeiben, mint uralkodása alatt leghűbb emberei közé tartozott, 1221-ben valkói ispán. Fia Gergely (1237-1260). krassói főispán, a kúnok bírája, megvette a Szond melletti Fűzegyházát. Ennek fia, Egyed, már nagy vagyonra tett szert a tatárjárás utáni korszakban. Midőn IV. Béla és fia között 1263-ban kitört a versengés, Egyed az utóbbihoz állott, kinek főtárnokmestere is volt. Ő fegyverezte fel a bácsi várjobbágyokat, közülök Marczel fiai, Kelemen és Márton, András fiai Sándor és Olivér, Mátyás, Benczencz, Tamás, Gergely, Péter, Jakab, Saul és Torzot, az ő hadában mint tisztek szolgáltak. E várjobbágyokat, a Dobra nemzetség őseit, V. István 1265-ben megnemesítette s nekik a bácsi várhoz tartozott Keszi földet adományozta, (Karácsonyi i. m. II. 377. Fejér i. m. IV. 3.296. VII. 1. 329.)
Vaja. Ősi fészke a mai Temes vármegye területén feküdt Ormánd melletti Vaja falu volt. Egyik öreg tagja Mohor, a kit 1242-ben megöltek. Fia Jakab, a ki 1229-ben már nagykorú volt, nagyanyja leánynegyede fejében Szondot buta, egy részét azonban Monoszlai Tamás ebben az évben kiváltotta. Jakab fiai 1242-ben szintén tatár rabságba kerültek, közülök Ipoly (Hippolyt) 1244-ben szerencsésen kiszabadult. (Karácsonyi i. m. III. 129.)
A Becse-Gergely nemzetség, melynek ősi birtoka a Csegely szigeti Becse helység volt, Baja felé terjeszkedett. E nemzetség, melynek tagjait 1199-ben emutik első ízben, a XIV. század folyamán egyike lett Bodrog vármegye leghatalmasabb és leggazdagabb birtokosainak. Imre (1311, † 1334) királyi főszekerészmester, majd királyi tárnokmester és barsi főispán, 1318-ban a Bodrog vármegyei Sziget és Bátmonostorának ura, melyeket a királytól nyert adományul. 1323-ban övé, volt Bát monostor, a Holtszigeti erdő, Dobortó és Kistó halastavak, Hídastóhalas, Báth, másként Szentpéter, Bátoregyház és Bátteremi. Ugyanez évben Akács, a Bodrog vármegyei Szent Miklós (Borsódszentmiklós) és a Bács vármegyei Moharéve birtokosa, hol 1332-ben Salánki Dombótól is vásárolt egy birtokrészt. (Gr. Zichy okmt. I. 162. I. 243. I. 236. I. 390.) Fia, István, (1325, † 1355) Bács vármegye főispánja, a királyné főajtónállója, visegrádi és óbudai várnagy, pilisi főispán, a Báthmonostori Tőttös család őse. 1334-ben testvérével, Zselizi Vesszős Györgygyel egyetemben, megveszi Keme fiaitól és rokonaiktól a bodrogi Gara és Bothalma nevű birtokokat, 1339-ben a három Ilya birtokot szerzi (Szent László és Őrs szomszédságában), 1340-ben királyi adományt nyer Gebárt, Rusd és Bátoregyháza elpusztult helységekre Bodrog vármegyében. 1341-ben a Bodrog vármegyei Dústelek, Hölgytelek és Acsa egyház birtokosa. 1345-ben a báthmonostori apát Bénye nevű földterületet adta át neki, hogy azt benépesítse és bizonyos összeget fizessen érte. 1345-ben Pócsteleki (Potteleki), Bátoregyház és Paczalaszentpeter nevű Bodrog vármegyei birtokokba iktatták. 1347-ben Nagy Lajos királytól Barthán nevű birtokot nyerte adományul, ugyanez évben a 561Bodrog vármegyei Kerekböködbe (a mai Bikity határban) iktatták be. Tőttös István két fia: Miklós és László (1346-1389) közül, az utóbbi terjesztette tovább a családot. László 1377-ben mint István herczeg étekfogója szerepel, különben a közpályán nem igen működött. Fiai: István (1384) és László (1380-1422), ki főleg a hadi pályán tüntette ki magát. 1396-ban, 1399-ben, 1400-ban, 1408-ban, 1413-ban és 1415-ben részt vett a törökök elleni hadjáratban. 1415-ben török fogságba került, honnan csak a következő évben szabadult ki, a boszniai hadjáratban élete is veszélyben forgott, e mellett a diplomáczia terén is sikerrel működött. 1399-ben jelen volt a lengyel királylyal kötendő béketanácskozásoknál. 1411-ben ismét Lengyelországba ment. 1414-ben a rácz deszpotához is küldetett. Érdemeinek elismeréséül a király Bodrog vármegyében bármely birtokára várépítési engedélyt adott. Fiai közül László, a ki 1419-ben nándorfehérvári várnagy volt, összeköttetései révén ama politikai párthoz tartozott, mely V. László trónrajutását egyengette. Ezért sem Hunyadi János kormányzó, sem Mátyás király uralkodása alatt nem vett részt a közügyekben, csak egy ízben szerepel nyilvánosan, midőn 1461 január 16-án Maróthi Lajossal, Herczeg Pállal, Geszthi Lászlóval és Mihálylyal a törvénytelennek tartott adószedés miatt szövetségre lép. Egyetlen fia Péter azonban még életében elhalt, így vele 1468-ban kihal a Tőttös család, mely másfélszázadon át leghatalmasabb családja volt Bodrog vármegyének. (Gr. Zichy Okmt. X. köt., V-X. lapok.)
A Csanád nemzetség is azok közé tartozott, a melyek még a tatárjárás előtt szereztek birtokokat a vármegye területén. E nemzetség ősi birtokai eredetileg a Tiszáig terültek, de azért átterjedtek a Tiszán is. Az 1247. évi tatárjárás alkalmával Csanád nembeli Pongrácz comes ősi birtokai között szerepel Zentarév, a mai Zenta átellenében, továbbá Zanath a Tisza mellett és egy Halász nevű falu, mely ott feküdt, a hol a Harangod folyó a Morotvába szakad, mely Péterréve felöl jön. Később Moharéve is e nemzetségből leszármazott Telegdi család birtokába kerül.
A Haraszt nemzetségről csak a XIII. század közepétől kezdve maradtak fenn okleveles adatok. E nemzetség a Tisza mentén, a mai Magyarkanizsától délre telepedett le. Itt e tájon volt Felső-Adorjánban Szent-Márton tiszteletére emelt ősi monostor, ezenkívül a Baracskától délre eső Tóti, továbbá a Baracska és Vaskút között levő Tárnok monostora, valamint Haraszti (Rasztina), melynek egy részét még 1435-ben is e nemzetség birtokában találjuk, voltak e nemzetség ősi fekvőségei. Az egyes nemzetségi ágak 1270-ben osztoztak meg az ősi javakon. A nemzetség első ismert őse Miklós bán, kinek fiai közül II. Miklós (1240-1266) a Sági és a Csuporfalvi Sebestyén, a Tolna vármegyében letelepedett Laki ág őse. A fenti II. Miklós fia Benedek (1296). II. Miklós és Lőrincz fia Bernát, 1240-ben 76 holdat engedtek át a titeli egyháznak az ősi nemzetségi földekből. Nevezett Bernáttól származik a nemzetség Tárnoki ága. A nemzetség negyedik ága az Incsei ág, mely 1330-ban osztozott meg a Laki és 1337-ben a Sági ággal, mely alkalommal Tótiban kapott birtokokat. (Karácsonyi II. 140.)
A tatárjárás utáni korszakban új nemzetségek tűnnek fel a vármegye területén. E nemzetségek ősi birtokai az ország más részeiben terültek el, s a XIII. század második felében, részint királyi adomány, részint vétel útján szereznek birtokokat a vármegye területén.
Azok közé a nemzetségek közé, melyek a vármegye történetében mindenkor kiváló szerepet játszottak, számíthatjuk a Dorozsma nemzetséget. E nemzetség ősi fészke a Szegedtől nyugatra eső Dorozsma helység volt. Őse János comes, a ki 1269-ben szerepel, kiváló szolgálatokat tett IV. Béla királynak. Fia, István (1269-1300) királyi kardhordó, később bán, kinek három fia volt I. Pál (1301-1348) pozsegai várnagy és macsói bán, 1312-1328-ig Bodrog vármegye főispánja s a királyné udvarbírája. Botos János (1314-1338) a Halapkai család őse és I. András (1314-30). I. Pál fiai: János (1350-57) veszprémi püspök és Pál (1350-1376). Ennek fiai: László és István († 1356 előtt), kinek fia Pál a Garai Bánffi család őse. Pál fia, Dezső, 1419-ben Bodrog vármegye főispánja. A fenti I. András fiai: I. Miklós (1340-86) és III. Pál (1340-56), az utóbbinak fia, János, 1386-ban Mária és Erzsébet királyné életének védelmezése közben esett el. I. Miklós 1356-ban, mint macsói bán és Bodrog vármegye főispánja kezdte pályáját. 1376-ban nádor, macsói bán és a kúnok bírája. Mint az Anjouház egyik legodaadóbb híve, 1386-ban ő is lekísérte a királynőket Alsó-Magyarországba, 562a kik a Horváthiaktól szított lázadást személyes megjelenésükkel akarták lecsillapítani, mely alkalommal, midőn a lázadók a királynőket 1386-ban megtámadták, hősileg küzdve elesett. Fiai: II. Miklós (1386-1433) és János. (1386-1427) 1387-ben Barcsa, Mortályos, Orbászpalotája, Földvár birtokokat nyerték adományul. Miklós fiai: III. Miklós, 1438-ban macsói bán, 1455-ben horvát és dalmát bán, és László 1432, 1439 és 1447-ben macsói bán, 1433 és 1447-ben Bodrog vármegye főispánja. (Karácsonyi 1. m. I. 418. Wertner Mór: Magyar nemzetségek I. 233.)
A Csák nemzetség Ujlaki ága a XIII. század második felében telepedett le Bács vármegyében. A nemzetségnek ez az ága Kurpe (Kulpin, jelenleg Kölpény) birtokot nyerte IV. Béla királytól adományba. Péter fia, Domonkos, 1266-ban nádor, bácsi és szerémi főispán volt. Testvére, Pósa (1267), a ki az Abaúj vármegyei Encs helységet nyerte adományul. Ennek fia, Uglin, (1268-1298) Szörényi bán, országbíró és főlovászmester, Róbert Károlynak egyik legodaadóbb híve, főleg az ő bíztatására adta át 1301-ben Garai Pál pozsegai várnagy a gondjaira bízott várat Károly királynak. 1304-1311-ig tárnokmester, fia, Miklós 1345-ben Kölpényt az újlaki bírónak, Mihály fia Istvánnak adományozta (Anjoukori okmt. IV. 486.) Részt vett a nápolyi hadjáratban és 1350-ben Aversa ostrománál súlyosan megsebcsült. 1355-56-ban macsói bán és Bodrog vármegye főispánja. Fiával, Lászlóval († 1364), a nemzetség Ujlaki ága sírba szállott. (Wertner Mór i. m. I. 197 1.)
Csemel vagy Csemény. E nemzetség a XIII. században tünik fel Bodrog és Baranya vármegye területén. 1339-ben a nemzetség sarjai a mai Apatin és Kupuszina között Aranyán faluban éltek s az ott lakó nemzetségi tagokat 1339-ben Borjadi Miklós eltiltotta a Bodrog vármegyei Monostorszeg falu alatt levő Szent-György elidegenítésétől (Karácsonyi i. m. I. 373-375.)
E nemzetségből származik az Aranyáni család.
A Csór nemzetség, melynek ősi fészke Fejér vármegye, a XIV. században szerez birtokokat Bács-Bodrog vármegye területén. E nemzetség egyik kiváló sarja Tamás (1326-58), csókakői várnagy, liptói és körösi főispán, királyi ajtónálló, 1333-ben a mai Monostorszeg közelében fekvő Csentét kapta adományul. 1340-ben az egykori Bodrog vármegye területéhez tartozó Bel-Küllöd (Kollut, Küllöd határában) és Battyán helységeket bírta. Fia János (1354-73), kir. főajtónálló, ennek azonban csak leányai maradván, a nemzetség ez ágának magvaszakadt. (Karácsonyi i. m. I. 384-87.)
A Héder nemzetségből származó Szekcsői Herczeg család a XIV. század folyamán telepedik le a vármegyében. E nemzetségből Németújvári (Güssingi) Henrik fia, III. Henrik, szlavóniai bán, tárnokmester, 1304-1307-ig Bodrog vármegye főispánja, ennek fia, Péter, a Szekcsői Herczeg család őse, 1342-ben Bodrog vármegye főispánja, kinek hasonnevű fia terjesztette tovább a családot, melynek 1523-ban Miklóssal magvaszakadt. A család birtokviszonyait alább ismertetjük
A Rád nemzetség szintén a XIV. század első éveiben szerzett birtokokat a vármegye területén. E nemzetség ősi fészke a Balaton melléke. Egyik ágából,, a béri ágból származott Benedek, 1290-1309-ben vcszprémi püspök, kinek unokatestvére Prótáz fia István, 1307-ben az egykori Bodrog vármegye területén fekvő öt halastavat, Asszonyfalvával együtt nyerte a veszprémi egyháztól, cserébe veszprémi vármegyei birtokáért. 1336-ban e birtokokba újból beiktatták. (Karácsonyi i. m. III. 1.)
Az elősorolt ősi nemzetségeken kívül a XIV. század közepeig még a következő jelentékenyebb birtokosokkal találkozunk a vármegye területén:
Acsai 1290-ben Büdhalma (Bodrog) és 1341-ben Acsa nevű helységet bírta. Alpári 1345-ben Kurpe (Kölpény), Aniánfi 1301-ben Tóti szomszédos birtokosa. Aranyi 1331-ben Aranyban birtokos. Asszonyfalvi 1337-39-ben Asszonyfalván és Negyvenben birtokos. Bajai 1331-ben Baját, 1332-ben Lak helység egy részét, 1345-ben Arany helységben bír részeket. Bakai 1323-ban e család tagjai Baka helységben levő birtokok ügyében egyezkednek. Bekuni (Bökönyi) 1318-ban a bács vármegyei Szent-Iván helység felét nyerte rokonaitól. Cserőghi 1339-ben az Asszonyfalvi Csitár-féle birtokból foglal Negyvenben és Asszonyfalva határában. Dauti, a Haraszt. nemzetségből származik, Dautot és Felső-Adorjánt bírta; e birtokok közül az elsőt Róbert Károly király 1330 563táján a család magvaszakadtával Szekcsői Herczeg Henriknek, az utóbbit pedig Magyar Pál gimesi várnagynak adta. Doroszlói 1323-ban Baka helységben volt birtokos. Egresiek 1345-ben szomszédai voltak a Kölpény helységbeli Ujlakiféle jószágoknak. Földvári 1330-ban Földvár és Nyék helységekben birtokos. Futaki. F. István fia Dénes 1303-ban nyeri Futak helységet Róbert Károly királytól. 1311-ben a bácsi káptalan Csurg, Kétszántó és Bukkefey nevű részbirtokba iktatja. 1316-ban Bács vármegye főispánja, 1320-ban Szőlős-Jakabfölde nevű birtokot nyeri adományul. Ekkor Bihar vármegye főispánja volt. 1350-ben visszanyeri Almásszentgyörgy birtokot az Irugdiektől. Gerecsi 1325 előtt Róbert Károly királytól Csurog, Bekuskereki és Dál birtokokat nyerte adományul. Győrkfi 1346-ban Fonyó és Ibrány (Valkó vármegye) helységekre nyert adományt, melybe a bácsi káptalan ebben az évben beiktatta. Jakabfi 1320-ban Pauli helységbeli birtokait meghatároltatja, Jobbágyi Pauli (Bodrog várm.) helységben bírt részeket. Kajandi István 1304-ben egyezkedik rokonaival. Koroni Csaba fiai 1308-ban Sebesszeg birtok egy része miatt perelnek. Kelmusi Péter fiainak 1333-ban Drugeth nádor egy részbirtokát adományozza Harasztiban. Kuludi 1305-ben Bortán nevű helységet nyerte adományul. Kürti Kurcsmirai 1345-ben Kölpény szomszéd birtokosa. Heysza a szaraczén származású Mizse nádor fia, Tolna, Baranya és Bodrog vármegye főispánja, 1301-ben megvette a Haraszt nembeli Lakiaktól Tóti nevű helységet. Maróthi Mihály 1303-ban macsói bán, Bodrog vármegye főispánja. Pauli, e helységből való Péter fia Miklós és János fia Miklós unokatestvéreket 1327-ben Pauli helység részeibe beiktatják. Puszta-Szent-Mihályi 1345-ben szomszédbirtokosai Kölpény helységnek. Salánki Dombó 1323-ban Moharévét nyeri egyezség útján adományul. Szente-Mágócs nemzetségből származott Simon fia András 1320-ban Hattyas nevű halászóhelyet a dunaszigeti pálosoknak hagyta. Szentiváni 1318-ban Szent-Iván helység birtokosai. Szilvási 1345-ben szomszéd birtokosai Kölpény helységnek. Szinnuai 1316-ban kir. adományt nyer Baládföldére. Szécsényi Tamás erdélyi vajdát 1327-ben Thamana birtokába iktatták. Tízház-Szent-Mártoni 1346-ban Tízház-Szent-Mártont elcserélte Gyós és Szemlékháza nevű birtokokért. Őrsi Tygres (Tagyos) 1347-ben Aranyád birtoka ügyében egyezkedik az Aranyániakkal. Vaskapui. E család tagjait 1352-ben említik (Dudás Gyula egybeállítása után.)
A XIV. század második felében Nagy Lajos és Zsigmond királyok uralkodása alatt hatalmas főuri osztály alakult Bács vármegyében, de azért úgy itt mint Bodrog vármegyében is nagyszámú köznemességet találunk. E köznemességből a Doroszlai és a Doroszlai-Kiss családok már 1350-ben Doroszló, Tótfalu, Berezgely stb., 1406-ban Doroszló, Tótfalu, Cserefalva és Berezgely, 1492-ben Mácsa, Doroszló, Apos stb. összesen mintegy 8-10 falu urai voltak. A Ripakiak 1441-ben Maróti Lászlótól kapták Ripak, a két Tarcsa, Tárnok, Kereked, Szent-Márton és Udvarnok részeit. Jakab 1447-ben a vármegye alispánja volt, a velük azonos vagy vérrokon Ripaki-Oláhok pedig 1489-ben Ripak, Kereked, Szent-Jakab és Parlag helységekben voltak földesurak. Az Ajnádok véréből származó Zsámbokiak, a kik Pilis és Valkó vármegyékből költöztek át Bács vármegyébe, 1448-1467-ben Böki, Nagy és Kis-Harsány, Szenttamás stb. helységekben voltak birtokosok. A Patolcsiak 1390-ben tünnek fel, 1482-ben Hullatag, Szent-Tamás, Taplód, Kőégető, Tatárrév stb. helységekben, a Kesztúriak 1410-ben Keresztúrt, Erdőmegyét, 1390-ben Bódogasszonytelkét, 1424-ben Szent-Mihályt bírták, hol a velük rokon Szilágyiak is birtokosok voltak. A Szántai-Morhártok 1403-ban Tapolcza, Kenyeres, Paraszti stb. helységekben voltak birtokosok. E család magvaszakadtával Őrös, Paraszti, Kenyeres stb. helységekben fekvő jószágaikat 1486-ban a Nagylucseiek kapták királyi adományul. A Lekcsei-Sulyok család, mely Bodrog vármegyéből származott, 1437-ben Csébet bírta, birtokai a Duna mentén, Cséb vidékén terültek el, 1469-ben a Zsámbokiak uradalmát is megkapta a böki kastélylyal egyetemben. Az Alpáriak 1422-ben a Borion családdal együtt jogot tartottak Réte-Szent-Márton, Bódogasszonytelke, Kistelek, Erdőköz stb. birtokára, birtokaik a mai Alpár, Kér és Petrovácz vidékén, továbbá a vármegye délnyugati zúgában terültek el.
A főrangú családok közül a Tallóczi Bánfiak 1480-ban Váralja, Bogárd, Hernyefalva stbi helységekben földesurak. Az Ákos nemzetségből származott Pelsőczi Bebek család már a XIV. században Fonó város és a hozzátartozó uradalom 564birtokosa volt, mely e század közepén az ugyane nemzetségből származott Prodaviczi vagy Ördög családé volt. Erzsébet királyné 1440-ben ugyan a fonói uradalmat Bebek Miklóstól és Istvántól, mivel I. Ulászló pártjához állottak, elvette és Prodaniczi Ördög Miklósnak adta. 1458-ban Fonót Mátyás király foglalta le, mégis 1496-ban ismét a Bebek család birtokában találjuk. Az egykori Újlak átellenében a Kont Miklóstól származó ifjabb Ujlakiak birtokai terültek el. 1418-ban Kulpi birtokosa, 1445-ben Révfalu földesura. 1486-ban Pest várost (a mai Illokkal szemben) Ujlaki Lőrincz birtokában találjuk. A Marótiak a XV. század folyamán nagy kiterjedésű birtokokat szereznek Bács vármegye területén. 1404-ben kapják a hűtlen Székelyiek részét Irög és Kürt helységekben, 1406-ban Várfalván földesurak, 1422-ben bírják Szent-Miklós, Szent-Márton részeit, később Kisdit, Dobrát és Mácsát. 1477-ben, a család magvaszakadtával, e birtokok a Bátoriakra szállottak. A Tisza mentén, Csurog tájától Péterrévéig terjedő területet, 1440-ben Brankovics György rácz despota bírta. A Garai család 1387-ben és 1395-ben Zsigmond királytól a hűtlen Horváthiak birtokait nyerte, mint Báncza, Orbászpalotája, Mortályos stb. helységeket, 1408-ban Futakot és tartozékait nyeri adományul. 1437-ben a magbanszakadt Szent-Iváni Balogh Mihály részeit nyeri adományul. 1438-ban királyi jóváhagyást nyer Csika és Csereg birtokára. Övék volt a futaki vár is, melyről 1422-ben kelt oklevél emlékezik meg. A XV. század közepén (1468 előtt) Vaskapu város is a birtokába jut, de II. Ulászló király 1491-ben, hűtlenségük miatt, Váradi Péter kalocsai érseknek adta. Az ő kezükben volt a XV. században Gyála város, 1464-ben Kisdi-Vásárhely városát is egy ideig zálogban bírták.
Mátyás király uralkodása alatt számos birtok cserélt gazdát a vármegye területén. Mátyás király hívei közül többet bőkezű adományokkal jutalmazott. Dóczi László és Péter 1462-ben Bajcsot, Sásvári Belmosevity Milos Fejéregyházát és Feketeegyházát nyerte adományul. Mátyás király anyjának Szilágyi Erzsébetnek is számos adományt tett. 1461-ben Porkoláb Tamástól zálogban bírt gözői, csalászi, óbánczai részeket, 1462-ben az ekkor Csongrád vármegyéhez tartozó Györgyét és tartozékait nyerte fiától. Mátyás király a Garaiak kihaltával természetes fiának, Corvin Jánosnak adta a futaki uradalmat, melyet már 1487-ben az ő kezén találunk. Ő örökölte Szilágyi Erzsébet birtokait is, valószínűleg Gyála városát is. 1504-ben Kamarás, Okor, Hímesegyház, Csontafejér, Kétfülű stb. helységekben volt birtokos.
Az előkelő urak közül még a következőket találjuk a XV. század végén és a XVI. század elején Bács vármegye területén. Bornemissza János alkincstartó 1490-ben Szelénd várát bírta, Nagylucsei Orbán, győri püspök és kincstartó, Parasztit szerzi meg, melyre 1486-ban vásárszabadalmat nyer. Telek városa 1500-ban Enyingi Török Imréé, mely 1494-ben még a Vingárti Geréb család birtoka volt. Vaskaput, mely a XV. század közepén a Garaiak és a Klapistyi Kishorvátok kezére került, 1491-ben Ulászló tőlük elvevén, a kalocsai érseknek adta, de 1506-ban ismét birtokukban találjuk. A Szalánczi családból János 1495-ben Bodrog vármegye alispánja. 1496-ban Szent-Tamáson birtokos. 1506-ban ismét egy Szalánczi Benedek szerepel, mint Bács vármegyei birtokos.
Bodrog vármegyében a XIV. század közepén inkább a köznemesség volt többségben, nagyobb uradalmak csak a XV. század folyamán keletkeztek. A XIV. század második felében a következő nagyobb birtokosokat találjuk a vármegye területén: Aranyandi (Aranyadi). Vízmelléki Szent-Györgyön már 1339-ban és 1389-ben voltak részeik, 1394-ben Bod-Szent-Péteren kaptak jószágokat Zsigmondtól. A Czobor-Szentmihályi Czobor család már 1360-ban feltünik a vármegyében. 1399-ben a Régyi és a Régyi Csamafi családdal együtt Czobor-Szent-Mihályt, Szent-Andrást, továbbá Bakacs, Halmos, Csomoklya és Régy helységekben birtokos. A Geszti család 1376-ban Adorjánban bírt földesúri joggal. A Szekcsői Herczeg család már 1351-ben Bodrogváros és Dávod kastély ura volt. Ezenkívül 1351-ben Dávod, Szántó, Nyavalád, 1384-ben Tőttös, 1391-ben Igalhegy birtokosa. Maróti János 1399-ben kapja kir. adományul a kormosi vámot, a XV. század folyamán számos birtokot szerez a vármegye területén. A Nagyvölgyiek 1391-ben földesurak Kölögy helységben. A Bartáni Peres család, mely már 1368-ban birtokos a vármegyében, 1394-ben Zsigmond királytól Bod-Szent-Péter részeit nyeri. A Lekcsei Sulyok család szintén már 1368-ban tűnik fel a vármegye területén, később Pakán voltak részei. A Báthmonostori Tőttös család 565őse Becsei Imre 1322-ben nyerte Báthmonostort, 1323-ban Bot-Alja-Szentpéter helység birtokába iktatták. 1400-ban e két törzsbirtok körül már hatalmas uradalom keletkezett, melyhez a következő birtokok tartoztak: Báthmonostora, Tóti, Pályi-port, Lak, Arany, Bátkuta, Gara, Bátalja-Szent-Péter, Egyházas-Kajánd, Borsod-Szent-Lőrincz, Bátoregyház, Al-Szent-György, Ata-Egyház, Mátyusegyháza, Dézs és Szent-Derzs helységek.
A XV. században a vármegye birtokviszonyai a következőleg alakultak a mai Zombor vidékén az Aranyani Révaiak 8-10 falu és puszta urai. E család 1448-ban tűnik fel először a vármegyében. 1512-ben már Aranyán, Tót-Aranyán, Vízmelléki-Szent-György, Bakacs, Cseretyés és Régy helységekben, továbbá Csomoklya és Gyula pusztákon birtokos. Velük szomszédos birtokosok voltak a Szántaiak vagy a Szántai Morhártok, a kik 1455-ben és 1467-ben a Lekcsei Sulyok családdal kötött örökösödési szerződés szerint Szántó és Büdi (Szent-Miklós) helységekben voltak birtokosok. A Regyiek, vagy a Régyi Csamafiak, a XV. század elején Régy, Szent-András, Bakacs, Csomoklya stb. helységekben birtokosok. A Bajaiak Baja városát bírták, melyet Bajai András magvaszakadtával 1472-ben a Czobor és a Pakai családok nyertek. A Czobor család a XV. században kezd mindegyre emelkedni, 1403-ban ugyan a Nápolyi László-féle felkelésben való részvétel miatt főbirtokaikat, mint Czobor-Szent-Mihályt, Jánosit elvesztették, de e birtokokat 1442-ben I. Ulászlótól új adományul nyerték, sőt Mátyás király uralkodása alatt új birtokokat szereznek. 1464-ben megkapják a magbanszakadt Harapkói Botos György birtokait, 1468-ban a király Maróti Mátyás birtokait ígérte nekik, melyeket 1476-ban Marótinak magtalan halála után megkaptak a királytól, csakhogy Mátyás király 1477-ben a Maróti-féle örökséget a Szent-Györgyi grófoknak adta, s e birtokokat nekik visszaadatni rendelte. Emiatt elkeseredett viszálykodás támadt a Szentgyörgyi grófok és a Czobor család között. Bár a Szent-Györgyiek 1486 táján a birtokokat elzálogosították Matucsinai Gábor kalocsai érseknek, mindamellett a Czobor család e birtokok közül: Hetes, Nagy-Hetes, Gergelyi, Száka helységeket megtartotta magának s egész a mohácsi vészig egyike volt a vármegye legnagyobb birtokosainak, a XV. század végén összesen 32 helységben vagy pusztán voltak birtokosok, azonkívül Czobor-Szent-Mihályon 1476 óta váruk is volt. A Bartáni Peres családot 1441-ben Nagyvölgyi Lászlóval együtt Bartán, Piski, Déd, Páris, Tatárrév, Varasd, Szent-György és Mene birtokába iktatták, alkalmasint e család sarja volt Nagyvölgyi László, a kit 1455-ben egyedül iktattak be e birtokba. A Veszti család, mely a Dunamenti Gesztről származott, 1482-ben Küllyöd várának ura volt. Vele szomszédbirtokos volt a Lévai Cseh család, mely az 1420-as évek elejétől kezdve a magbanszakadt Treutel család után volt birtokos a vármegyében. Övék volt Szent-György s a mai Nemesmilitics és Bezdán környékén fekvő falvak. A Báthmonostori Tőttös család a XV. század közepén a vármegye éjszaki felében mintegy 33 helység ura volt. Mikor Tőttös László 1466-ban Kisvárdai István kalocsai érsekkel kölcsönös örökösödési szerződést kötöttek, a Tőttös család Bát-Monostora városán kívül 20 helységben volt birtokos. E birtokok Lászlónak 1468-ban bekövetkezett halálával csakugyan a Várdaiakra szállottak.
A vármegye éjszakkeleti rónáján, melyet hol Bodrog, hol Csongrád vármegyéhez számítottak, a Hunyadi család szerzett birtokokat. Szabadkát s a hozzátartozó birtokokat 1439-ben Albert király Hunyadi Jánosnak zálogosította el. A nagy hadvezér halála után Szilágyi Mihályra, majd tőle Mátyás királyra szállott. Mátyás 1464-ben Dengelegi Pongrácznak adta adományul, kitől fia Mátyás örökölte, a ki még 1499-ben is birtokában volt. 1501-ben Corvin János birtokába került, a ki Enyingi Török Imrének adta el. Szabadkához tartozott s ekként vele egy uradalom volt 1439-ben Madaras, Tavankút, Halas helység és Csőszapa puszta felerésze. A XVI. század elején pedig: Madaras város, Veresegyháza, Tavankút és Sebestyénháza, melyeket akkor Csongrád vármegyéhez számítottak. (Csánki Dezső: Magyarország Tört. Földrajza a Hunyadiak korában. II. 131-227. l.)
A mohácsi vész fordulópont volt a vármegye birtokviszonyainak történetében. A török hódoltság követkcztében az ősi birtokosok földönfutókká lettek, helyüket török földesurak foglalták el, bár a vármegye területének legnagyobb része puszta és míveletlen maradt. Az egykori földesurak ivadékai 566mindamellett fentartották igényeiket egykori jószágaikra, sőt némi javadalmat is igyekeztek biztosítani. Czobor Imre például 1579-ben Szegedy Ferencz egri vitézzel szerződésre lépett, hogy a török hódoltságban levő Bács és Bodrog vármegyei jószágait gondozza és azoknak jövedelmeit szedje be. Wesselényi Ferencz gróf is rendesen szedette úrbéri járandóságait bácskai birtokairól, miként ezt az 1652. évi úrbéri lajstromokból is láthatjuk. Bár a vármegye területe 1540-től kezdve teljesen török uralom alá került, az egyes földesurak a jogtalan birtokfoglalás ellen óvást emeltek. Ily óvásokról 1552-1610. évekből vannak adataink. Sőt az egész XVII. századon át számos királyi és nádori adományozásról maradtak fenn oklevelek. Ily adományozások már az ellenkirályok korszakában vették kezdetüket, midőn a vármegye Szapolyai János birtokában volt.
1535-ben I. Ferdinánd király a Bodrog vármegyei Szentmargit, Büdi, Rég, Szőlős, Záth, Ivánfalva és Szántó nevű helységeket Kerecsényi László gyulai kapitánynak adta. 1536-ban megerősíti Abafi Ferencznét szül. Várday Borbálát a Bodrog vármegyei Udvard, Varasd, Bártyán stb. birtokokban. Midőn Várday Borbála a következő évben Pusztaszentmihályi Tamást örökbe fogadta és e javakat neki átadta, e birtokváltozást a király megerősíti. A XVI. század második felében, akkor, a midőn a vármegye már a török hódoltsághoz tartozott, gyakran találkozunk ily birtokadományozásokkal. 1547-ben Varjadi Csabai Miklóst és Majthényi Margitot megerősítik Varjad helység birtokában. 1559-ben a Baja melletti Szent-Iván helységet, mely a kalocsai káptalan birtokaihoz tartozott, egyéb egyházi javakkal együtt Csáthi Zányi Ráfael, Kamóthi Balázs, Filep Döme, Strausz Hieronymus, Ludányi Bay Ignácz és Meleg Boldizsár részére engedték át. Ugyanez évben Csepelyi Mihály, Bényei Korláth Mihály, Gellethfi György és Uzaly Katalin Záth, Varjad, Aranyán stbi helységeket nyerik adományul, Keszy Lőrincz pedig visszanyeri Szent-Iván-Keszi vagy Kis-Keszi, Baka-Szent-Péter stbi birtokokat. 1560-ban Ruszkai Dobó István egri kapitány Csenthe-Tólfalat, Negyvent, Bartyánt, Vitéz János egri kapitány pedig Radics Bozics halála után ennek birtokait nyeri adományul.
A XVII. század folyamán a következő családok sarjai nyertek adományt egycs Bács-Bodrog vármegyei birtokokra: Soós, Géczy és Koháry (1600), gróf Esterházy (1626), Kéry (1627), Besenthey, Katona és Jeleny (1631), Kovácsy (1633), Olasz (1636), gróf Esterházy és Lósy (1637), Lósy (1638), Milojkovics (1639), Zolnai Gombkötő és Rimay (1639), Szombathelyi (1640), Boda és Kún (1640), Urbanecz és Osztroziczky (1635-48), Milojkovics Horváth (1641), Aszalay (1642), Jakus (1642), Zolnai Gombkötő (1646), Semléky és Partinger (1650), gr. Wesselényi (1655), Gbelányi (1656), Darvas, Némety, Posgay és Csepregi Szabó Mihály (1656), Bernátfalvi Földvári Mihály, Ráday és Mányoki Szabó (1656), Darvas és Geszthelyi (1656), Zolnai Gombkötő (1657), Földvári (1657), Kisserényi Serényi (1658), Földvári és Komjáthy (1658), Szalatnyay, Oroszlányi és Csepreghi Szabó (1658), Tembeő (1658), Felső-Szudi, Duló és Pápay (1658-59), Milojkovics és Szombathelyi (1659), Libercsey, Szalatnyay és Darvas (1660), Posgay (1660), Bory (1660), Vattay (1662), Bory, Dvornikovics, Posay és Horváth (1663), báró Balassa (1681), Gbelányi, Mihalek, Pálli Nagy, Pani Hamar, Bottyán, Füzéri Hamar, Agárdy és Rácz (1682). (Bács-Bodrog várm. monogr. I. 247-255 l.)
A török hódoltság megszűntével az egykori birtokosok ivadékai s ama családok sarjai, a melyek a hódoltság alatt adományokat nyartek, siettek jogaiknak érvényt szerezni, csakhogy tömérdek akadályba ütköztek. A határőrvidék szervezésével a vármegye területének egy jó része katonai uralom alá került, maga a vármegye is csak évek mulva szabadult meg a főhaditanács és a kamara gyámsága alól. Az ősi birtokosok közül egyedül a Czobor családnak sikerült birtokai egy részét visszakapni, hosszas utánjárással végre 1727-ben adományt nyert a bajai uradalomra. A XVII. században adományt nyert családok közül is csak egynéhánynak sikerült jogait érvényesíteni, ezek közé tartozik az Osztroziczky és az Urbanecz család. Az előbbi Madaras, Roglaticza és Csátalja, az utóbbi Gara helységre nyert adományt (1712). A bécsi kormány a, törököktől visszafoglalt területet uratlannak tekintette, melyre első sorban a fiskus tette rá a kezét. E birtokokból azután a kamara bőkezűen osztogatja az adományokat, első sorban a császári sereg főtisztjeinek, a szerbek főembereinek, de néha-néha egy-egy jóérzelmű magyar család is nyer adományt.
567Az adományozások még a II. Rákóczi Ferencz szabadságharcza előtt kezdetüket veszik. 1700-ban Akszimarkovics Zombort, báró Buttler János ezredes 1699-ben Borsodot és Legyent, Nehem báró péterváradi parancsnok 1703-ban Futakot nyeri adományul.
1712-től kezdve rohamosan szaporodtak az adományok. III. Károly uralkodása alatt (1711-1740.) a következő adományokról vannak adataink, Billard 1733-ban Mateovicsre, Resztinára, Ivánkára és Kölesre, Bajtag 1720-ban Kis-Malios pusztára, Cavriani gróf 1731-ben Futakra, Czobor gróf 1727-ben Bajára és a hozzátartozó uradalomra. Latinovits 1727-ben Borsodra és Legyenre. Osztroziczky 1712-ben Roglaticzára, Madarasra és Csataljára. Oduyer gróf 1728-ban Futakra, báró Orczy 1741-ben Ivánkára, Urbanecz 1712-ben Garára, Zuanna Manfréd, János-Márk és Jakab 1731-ben Novoszelóra és Szent-Lőrinczre.
A telepítések megkezdésével mindegyre több birtoktalan nemes költözött a vármegye területére. Ezeknek egyrésze a vármegyei tisztikarban foglalt helyet, míg a többiek mint uradalmi tisztek nyertek alkalmazást, egy részük a városokban és a nagyobb helységekben telepedett le.
A vármegye nemességének legjelentékenyebb része azonban az egykor fennállott határőrvidék tisztikarából került ki, a kik a XVIII. század közepén a határőrvidék feloszlatásakor nemesleveleket és birtokadományokot nyertek. Ezek közé tartoztak a tiszai határőrvidék községeiben élő családok, továbbá a szabadkai, zombori, ókanizsai stb. sánczokban szolgált tisztek. E nemesítések már III. Károly király uralkodása alatt vették kezdetüket s Mária Terézia királynő alatt 1741-51. években öltöttek nagyobb arányokat, a midőn a határőrvidék végleges felosztásakor az összes akkor szolgálatban állott tiszteket és zászlósokat magyar nemességre emelték.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásba a vármegye területén összesen 192 nemest vettek fel, ebből 35 volt birtokos nemes és 157 armalista. Az összeírásban szereplő nemeseket azonban ekkor csupán azon az alapon vették fel az összeírásba, mivel tényleg a nemesi kiváltságok gyakorlásában találták, vagy nemeseknek tartották őket. Így történt azután, hogy mindazok a családok, a melyek az 1754-55. évi összeírást megelőzőleg a vármegyében nem hirdették ki nemességüket, az összeírás után évek multán igazolták nemességüket. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban szereplő családok az alább betűrendben közölt családok között külön feltüntettük.
Mária Terézia királynő trónra léptétől kezdve 1848-ig még a következő családok nyertek adományt: Antunovics 1745-ben Kúnbajára, 1803-ban Almásra. Alföldy 1803-ban Nemesmiliticsre. Ábrahámovics 1758-ban Moholra. Allaga 1803-ban Nemesmiliticsre. Burza 1803-ban Nemesmiliticsre. Branovácsky 1758-ban Zentára, Baderlicza 1758-ban Zentára, Branovácsky II. 1758-ban Óbecsére. Berkó 1803-ban Nemesmiliticsre. Bajcsy 1803-ban, Baghy 1803-ban és Barásevics 1803-ban Nemesmiliticsre. Brunswick Gróf 1810-ben Futakra. Csejtey 1748-ban Mateovicsra, Resztinára és Kölesre, Csanády 1758-ban Ókanizsára, Császár 1801-ben Pacsérra, Csernovics 1744-ben Futakra, Cseh 1778-ban Novoszelóra. Csernus 1803-ban Nemesmiliticsre. Czintula 1803-ban Nemesmiliticsre. Dózsa 1803-ban Nemesmiliticsre, Dudvarszky 1758-ban Adára, Egri 1758-ban Martonosra, Eremics 1758-ban Martonosra, Golub 1758-ban Zentára, Gyukics 1758-ban Szent-Tamásra, Gyurisics 1758-ban Martonosra, Guganovics 1745-ben Kúnbajára, Gyomon 1817-ben Vajszkára és Bogyánra, Grassalkovics 1750-ben Bajára, 1775-ben Plágára és 1779-ben Matheovicsra. Hajnal 1803-ban és Horváth 1803-ban Nemesmiliticsre, Huszár 1801-ben Pacsérra, Hadik gróf 1769-ben Futakra, Horváth 1801-ben Pacsérra, Heinrich 1801-ben Ómoraviczára, Ivánkovics 1803-ban Nemesmiliticsre, Illics 1758-ban Bács-Földvárra. Ivanics 1803-ban Nemesmiliticsre, Julinácz 1751-ben Csurogra, Kubura 1758-ban Moholra, Karapancsics 1758-ban Ókanizsára. Karakasevics 1758-ban Moholra, Kászonyi 1801-ben Pacsérra, Kanyó 1803-ban, Kúnszabó 1803-ban, Körmendy 1803-ban és Klinovszky 1803-ban Nemesmiliticsre, Kroncz-Koronay 1801-ben Pacsérra 1803-ban Almásra, Knézy 1803-ban, Kaity 1803-ban Nemesmiliticsre, Kovacsics. 1803-ban Almásra, Kovách 1801-ben Rigyiczára, Kray báró 1803-ban Topolyára, Kuluncsics 1835-ban Nemesmiliticsre, Latinovits 1745-ben Kúnbajára, 1752-ben Madarasra és 1800-ban Katymárra, Laczkó és Litthvay 1803-ban 569Nemesmiliticsre, Miskolczy 1746-ban Alsó-Roglaticzára, Mirillovics 1758-ban Bács-Földvárra, Medjanszky 1758-ban Ókanizsára, Milinovics 1758-ban Zentára, Márffy 1791-ben Csébre. Mátyus és Molnár 1803-ban Nemesmiliticsre, Mészáros 1801-ben Pacsérra, Markovics 1803-ban Nemesmiliticsre, Mattyasovszky 1801-ben Pacsérra, Mándics 1803-ban Nemesmiliticsre, Mikolics és Nikoletics 1758ban Szenttamásra, Mucsics 1758-ban Ókanizsára, Nagy és Németszeghy 1803-ban Nemesmiliticsre, Odry 1801-ben Pacsérra, báró Orczy 1747-ben Bajára, Pálffy gróf 1751-ben Novoszellóra és Szent-Lőrinczre, báró Pejacsevics 1747-ben Alsó-Roglaticzára, Putnik 1759-ben Sziregre, Bogyánra és Kovilra, Pilaszanovics 1777-ben Roglaticzára, Piukovics 1779-ben Matheovicsre, 1803-ban Ómoraviczára és Nemesmilitiesre, Pocskay 1801-ben Pacsérra, Polyák 1801-ben Pacsérra, Pál 1803-ban Nemesmiliticsre, Radisics 1758-ban Szenttamásra és Kútasra, Rudics 1785-ben Almásra, Radics 1803-ban Nemes-Militicsre, báró Rédl 1780-ban Resztinára, Rezsny 1801-ben Pacsérra, Szucsics 1801-ben Pacsérra, Szalmásy 1803-ban Ómoraviczára, Siskovics 1803-ban Almásra, Sztratimirovics 1745-ben Kulpinra, Szemző 1842-ben Kamjonkára, Széchen gróf 1796-ban Temerinre és Járekre, Tar 1803-ban Nemesmiliticsre, Tésity 1758-ban Zentára, Tomcsányi 1803-ban Ómoraviczára, Vidákovics 1803-ban Nemesmiliticsre, báró Vay 1742-ben Bajára, Vojnits 1759-ben Bajsára, 1801-ben Roglaticzára, Pacsérra, 1803-ban Ómoraviczára, Vusity 1758-ban Zentára, Vojnovity 1758-ban Bácsföldvárra, Vujevics 1803-ban Nemesmiliticsre, Zákó 1758-ban Óbecsére, Zákó II. 1751-ben Bajsára, 1758-ban Ókanizsára, Zorád 1803-ban Nemesmiliticsre, Zlinszky 1791-ben Roglaticzára. (B.-B. várm. Tört. Társulat Évkönyve XIII. évf. II. füzet.)
A Latinovits-család Mária Terézia-korszakbeli birtokainak térképe.
A vármegyében a XIX. század első felében fenállott birtokviszonyokról az 1826. évi katasztrális összeírásból meríthetünk adatokat, különösen becses ez az összeírás, mert egyúttal feltünteti a vármegyei birtokosok birtokának területi kiterjedését is.
Ez összeírás szerint: a kamara 514,336, a koronauradalom 266,507, a kalocsai érsek 38,031, az esztergomi érsek 7494, esztergomi káptalan 5967, Bogyán kolostor 206, herczeg Grassalkovich 108.663, gróf Brunswick 57,479, gróf Eltz 300, gróf Pálffy 5111, gróf Széchen 20,543, báró Kray 24,560, báró Orczy 44,598, báró Rédl 20,869, Szabadka város birtoka 34,297, Goromon 15,120, Koronay 3300, Kovács 10,607, Latinovits 44,241, Márffy 5822, Piukovics 3565, Rudits 17,845, Stratimirovics 6414, Vojnits 22,452, Zákó 4884, Pilaszanovits 6445, az Antunovics, Kovacsics, Németszegi, Siskovics és Vermes családok együtt 11,306, Nemesmiliticsi közbirtokosság 11,455, Heinrich, Szalmásy és Tomcsányi családok együtt 2397, a Császár, Horváth, Huszár, Kászonyi, Mattyasovszky, Mészáros, Odry, Polyák, Potskay, Rezsny, Szucsics családok együtt 11,571 holdat bírtak.
Alább közöljük a vármegyebeli nemes családokat, különös tekintettel azokra, a melyeknek tagjai közpályán szerepet játszottak és a melyek jelenleg is virágzanak.
Abrahamovics.
A. Velimir (Villmir), a moholi vársáncz volt hadnagya, neje Pevadina Angela, továbbá gyermekei Péter, János, Pál és Janka 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1751. október 5-én hirdettek ki Bács vármegyében. E Velimir előfordul az 1754. évi orsz. nemesi összeírásban Bácsvármegye nemesei között. 1758-ban a család adományt nyert.
Adamovics I.
A. György 1625 okt. 10-én nyert czímeres nemeslevelet II. Ferdinánd királytól, melyet 1626-ban hirdettek ki Pozsony vármegyében. Bács vármegyébe a családból Bálint telepedett le, a kit 1736-ban vettek fel, Pozsony vármegyének 1732 febr. 6-án kelt nemesi bizonyítványa alapján, a vármegye nemeseinek sorába. Bálint és Mihály előfordulnak az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Bács vármegye nemesei között. Mihály Baján ügyvéd volt. 1762-1781-ben Bács vármegye ügyészeként szerepelt. A család Nemes-Militicsen volt birtokos.
Adamovics II. (Csepini)
ADAMOVICH.
A. Pál, neje Knezovics Judit, valamint gyermekei Márton, Ferencz, Mária, Anna és Margit, 1714 nov. 6-án nyertek czímeres nemeslevelet. A család Boszniából származik, honnan Varasd, majd Verőcze vármegyébe költözött. A nemességszerző Pál Verőcze vármegye alispánja volt. Kapisztrán János 1770 okt. 6-án nyert a Verőcze vármegyei Csepinre adományt és előnevet Mária Terézia királynőtől. Antal Verőcze vármegye főispánja. Károly 1848-ban kapitány. A család 1848 előtt Ténye, Erdőd és Almás (Verőcze várm.) helységekben bírt földesúri joggal. 1892-ben telepedett Bács-Bodrog vármegyébe. Iván 1893-ban cs. és kir. kamarás lett.
Czímer: Kékben, szarvaival felfelé fordított, arany fölholdon nyugvó, fehér oszlop, melyet jobbról a paizs felső bal sarkában hatágú arany csillagtól kísért, farkát lábai közé húzó, arany oroszlán tart. - Sisakdísz: arany markolatú, görbe kardot tartó, kinövő arany oroszlán. Takarók: Kék-arany-veres-ezüst.
Akszimarkovics.
A. Gruja a zombori határőrvidéki sáncz zászlótartója, Ciriák nevű testvérével együtt 1699 április 7-én nyert I. Lipót királytól magyar nemességet, melyet Bácsban 1700 márczius 5701-én tartott közgyűlésen hirdettek ki. Tyirkó 1700 július 20-án gróf Széchenyi Pál érsek-főispántól Zomborban örök birtok gyanánt egy új házat, 20 láncz szántóföldet, ugyanannyi kapás szőlőt és kaszás legelőt nyert adományul. Az 1754-55, évi országos nemesi összeírásban Márk szerepel a vármegye nemesei között. 1792-ben Döme és Péter, 1793-ban János, 1795-ben pedig Péter nyert nemesi bizonyságlevelet a vármegyétől.
Áldássy.
Kreppel Ignácz bajai kereskedő és unokája János 1797. június 23-án családnevüknek Á-ra való változtatása mellett magyar nemességet, 1800 decz. 1-én Szanádi előnevet nyertek. A család utóbb Torontál vármegyében telepedett le.
Alföldy (Nemesmiliticsi.)
ALFÖLDY.
Nyitra vármegyéből származik, hol Mártonfalván volt birtokos. A család 1666 április 3-án nyert czímeres nemeslevelet I. Lipót királytól. E családból Tamás 1780 január 14-én nyert nemesi bizonyságlevelet Nyitra vármegyétől. Nevezett Tamás Nemes-Militicsen telepedett le, míg Imre, Jakab, András és Ádám, a kik 1781 január 13-án nyertek bizonyságlevelet, ugyancsak Nyitra vármegyétől, Dautován laktak s az ez évi szept. 11-én Baján tartott közgyűlésen vették fel őket Bács vármegye nemeseinek sorába. 1802 márczius 15-én Bács-Bodrog vármegye nemesi bizonyítványt adott Imrének és öt fiának, névszerint Mátyásnak, Imrének, Istvánnak, Mihálynak és Jánosnak, a kik mindnyájan Dautován (Dávod) laktak. István, János, József és Forencz 1801 július 20-án nyerték a nemesmiliticsi előnevet, főleg azokért az érdemekért, melyeket János, mint a vármegye ügyésze, 11 évi hivataloskodása alatt szerzett. Tagjai közül Árpád ez idő szerint Zombor szab. kir. város helyettes polgármestere. Béla, Baján, Mihály Ujvidéken lakik. Gedeon († 1908) földbirtokos és kir. közjegyző volt.
Czímer: kékben, zöld alapon, arany griff. Sisakdísz: kinövő zölddolmányos, veres béléssel ellátott fekete kalpagos, véres görbe kardot tartó magyar vitéz. Takarók: kékarany-veresezüst.
Allaga.
ALLAGA.
Családi hagyomány szerint Dalmácziából származik. A. Péter 1722 július 15-én nyert czímeres nemeslevelet s Nemes-Militicsen telepedett le, hol jelenleg is birtokosok. A nemeslevelet 1723. április 3-án hirdették ki Bács vármegye Baján tartott közgyűlésében. Az 1754-50. évi országos nemesi összeírásban e családból Pál és János vannak felvéve a vármegye nemeseinek névjegyzékébe. A család tagjai több ízben nyertek nemesi bizonyságlevelet a vármegyétől. Így Péter 1797-ben, a család Nemesmiliticsen székelt tagjai 1798. május 22-én és 1838. november 7-én. Tagjai közül kiváló szerepet játszott A. Imre. 1848-ban a rigyiczai kerület országgyűlési képviselője, a kit a haditörvényszék 1850 június 26-án kötél által halálra ítélt, de Haynau, mielőtt állásából felmentették volna, neki is megkegyelmezett, 1861 márczius 26-án a rigyiczai kerület újból képviselővé választotta 1873-1893-ig Baja város főjegyzője volt. Tagjai közül Jakab Nemes-Militicsen birtokos.
Czímer: Kékben, zöld alapon kiemelkedő fehér oszlop, melyet jobbról befelé fordult arany oroszlán tart. Sisakdísz: görbe kardot tartó aranygriff. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Alpári (Bollyi.)
ALPÁRY.
Abauj vármegyéből származik, hol 1429-ben már birtokos volt. Idővel átszármazott Zemplén vármegyébe, hol 1570-ben Bollyt és Pálföldét bírta. Simon 1570-74-ban Zemplén vármegye alispánja. 1345-ben Alpáry Pongrácz Kölpény birtokosa. 1428-ban az Alpáryak a Bodrogiakkal együtt jogot tartanak e birtokhoz.
Czímer, melyet 1513-ban II. Ulászló király A. Mihálynak és Mátyásnak adományozott: Kékben csipkés sziklacsoportból kiemelkedő, balra fordult, koronás arany oroszkín, első lábaival hegyével lefelé álló pallost tartva. Sisakdísz: kék-arany levéldísz. Takarók: kék-zöld-arany-zöld-arany.
Ambrozovics (Ambrosovits).
AMBROZOVITS.
A. János és fia László 1760 nov. 25-én nyertek czímeres nemeslevelet Mária Terézia királynőtől. A család Pozsega városából származik, honnan a XVIII. század végén Zomborba költözött, hol Ferencz 1790 táján városi szenátor volt. Ennek fia János szintén városi szenátor és ügyvéd (szül. 1789., † 1869.), egy ízben Zombor várost képviselte a pozsonyi országgyűlésen. Fiai: Béla (szül. 1835., † 1905.) kereskedelmi min. tanácsos. Károly († 1889.) Zombor város tiszti főügyésze és Gyula († 1897). Béla fiai közül Dezső az Orsz. Képzőművéazeti Társulat titkára, Lajos 1906 óta Baja város főispánja.
Czímer: a paizs felső szegleteiből kiinduló és a paizs közepén csúcsban végződő és a csúcsból kiinduló függőleges vonal által három részre hasított paizs. Felül veresben kardot tartó, pánczélos kar, a jobb oldali ezüst mezőben a vágási vonalból kinövő, veressel fegyverzett fekete sas, a baloldali kék mezőben háromlevelű hármas lóherét tartó arany oroszlán. Sisakdísz: nyílt fekete szárny között három arany lóhere. Takaró: kék-arany-veres-ezüst.
Antunovics.
ANTUNOVITS.
A. Janics, a titeli vársáncz volt kapitánya, valamint gyermekei Demeter és Mária, 1751 márczius 9-én nyertek nemességet Mária Terézia királynőtől, melyet ugyanaz évben Bács-Bodrog vármegyében kihirdettek. A család már 1745-ben nyert Kúnbaja egy részére adományt, a Latinovits és a Guganovics családokkal együtt, mint oly birtokra, melyet már elődeik is bírtak. 1751-ben kir. adományt nyert Óbecse részeire, később Almásra, honnan előnevét írja. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Simon, István és János vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Tagjai közül István 1797-ben a bácsi felkelt nemesi seregben hadnagy, Simon ugyanakkor hadbíró. Ferencz és Károly 1000 forintot adtak a Ludovika Akadémiára. Albert 1825-30-ig másod-, 1830-32-ig első alispán. Mátyás 1848-49-iki honvédtiszt. József 1892-96-ig országgyűlési képv.
Czímer: Vágott, felső részében hasított paizs. Jobbról veresben ezüst horgony, balról ezüstben egyenesen álló dárda, a dárdanyelet is körülövező egy-egy ezüstrózsás veres zászlóval, alul aranyban, felhőből jobbra kinyúló meztelen kar, markában égő szívet tart. Sisakdísz: jobbjában kardot, baljában nyilat tartó, kinövő arany oroszlán. Takarók: vörös-arany-vörös-ezüst. - Más változat: kékben, zöld alapon, veresruhás, veres bélléssel ellátott, fehérkalpagos, kardos magyar vitéz, jobbjában görbe kardot tartva. Sisakdísz: fészkében ülő, fiait vérével tápláló pelikán. Takarók: kék-arany-veres-ezüst. Ezt a czímert használta A. József, Bács-Bodrog vármegyei ülnök 1828-ban.
Ast (Astenbergi.)
A. Vincze, cs. kir. dragonyoskapitány, 1822-ben osztrák lovagi rangot, később Magyarországba költözvén át, 1834 július 17-én magyar nemességet nyert. A nemességszerző 36 évnél tovább szolgált a hadseregben. 1788-tól a török háborúkban, majd a francziák ellen, végre a nápolyi felkelés leveretése alkalmával kitüntette magát. Fia Nándor 1849-ben és 1861-ben Bács-Bodrog vármegye főjegyzője, majd a kir. Kúria bírája. Ennek fiát Vincze zombori ügyvédet, Fratricsevics Ignácz lovassági tábornok örökbefogadta.
572Czímer: vágott felső részében hasított paizs. Felül jobbról veresben balra fordult kardot tartó arany oroszlán, halról ezüstbon két leveles galylyal bíró csonka faág. Alúl kékben, zöld alapon, ormós, két-két lőréssel ellátott természetes bástyafal, közepén két lőréssel, zárt kapuval és oromzatos toronynyal. Két sisak. Sisakdíszek: I. paizsbeli oroszlán növekvően. II. Nyilt fekete szárny között paizsbeli faág. Takarók: veres-arany-kék-ezüst.
Bácsmegyei.
B. Mihályt, a ki Zemplén vármegyéből származott, e vármegye nemesi bizonyítványa alapján vették föl Bács-Bodrog vármegye nemeseinek sorába. Nevezett Mihály már az 1754-55 évi országos nemesi összeírásban is előfordúl Bácsvármegye nemesei között.
Baghi.
E családból Ferenczet, fiaival, Andrással és Jánossal, Nógrád vármegye bizonyítványa alapján, 1768-ban iktatták Bács-Bodrog vármegye nemesei sorába. Az 1826. évi összeírás alkalmával e családot a nemes-militicsi közbirtokosok között találjuk.
Baky.
BAKY.
Jászkún eredetű család, melynek egyik sarja B. István. kúnszentmiklósi lakos, neje Nyári Mária, valamint gyermekei János, Mária, Éva, továbbá János, neje Kaszás Zsófia, gyermekei Lajos, Antal, István, Zsófia, végül néhai fiának, Istvánnak Rajkó Sárától született gyomekei Mihály és Mária 1793 június 10-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet még ebben az évben Fejér és Pest vármegyékben 1794 június 25-én a jászok és kúnok kerületi gyűlésén hirdettek ki. A család tagjai főleg a hadi pályán tűntek ki. István 1686-ban Buda ostrománál megsebesült. György és János 1735-ben részt vett a Pero-lázadás leverésében, János 1741-ben ujonczokat és lovakat, ajánlott fel az örökösödési háború kitörésekor. 1760-ban az általa felajánlott lovasokon kívül három fiát, Istvánt, Mihályt és Györgyöt is a hadba küldte. Mihály 1762 július 22-én Freiburgnál elesett. György a poroszok fogságába került, de sikerült neki megmenekülnie. E családból származik Elek, jelenleg Bács-Badrog vármegye árvaszéki ülnök.
Czímer: kékkel és veressel ötször vágott paizsban, hármas zöldhalmon a pajzs felső jobb sarkában aranynap és a balsarokban befelé fordúlt ezüst félholdtól kisért griff jobbjában kardot, baljában levágott török főt tartva. Sisakdísz: nyílt fekete szárny között, görbe kardot tartó, könyöklő kékmezű kar. A kardon átütött török fővel. Takarók: kék-ezüst-veres-ezüst.
Baicsi (Bajczi.)
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban e családból Antal van felvéve a vármegye nemesei közé. Az 1826. évi összeírás a nemes-militicsi közbirtokosok között sorolja fel. Az 1841. évi nemesi összeírásban Baján és Bajmokon találkozunk e család tagjaival.
Balás (Sipeki).
Nógrád vármegyéből származik. B. Gergely, neje Katalin, fia Mihály, továbbá tcstvérei: György, ennek neje Dorottya s Lukács, valamint ennek neje Orsolya, 1635 február 27-én nyertek czímeres nemes levelet, melyet 1636 február 11-én hirdettek ki Nógrád vármegyében. A család ősi birtoka Zsidó volt, melyet Sipekkel cseréltek el, amelyre nádori adományt nyertek. Ezenkívül Legénden és Bodonban voltak birtokosok. E család sarja B. Vincze, m. kir. főerdőmester és a Ferencz József-rend lovagja, Apatinban lakik.
Czimer: Kékben, hármas zöldhalmon, jobb elsőlábában kardot és három fehér rózsát tartó arany griff. Sisakdísz: Pajzsalak növekvően. Takarók: Kék-arany-veres-ezüst.
Hasonnevű családból B. József 1814-ben hirdettette ki nemességét a vármegyében, Nógrád vármegye bizonyítványa alapján. Az 1841. évi nemesi összeírásban ily nevű családnak több tagja fordul elő, ú. m. Péter, Tamás, Imre özvegye, István, András, Mihály és Márton, a kik mindnyájan Hegyesen laktak.
Egy másik hasonnevű család sarja Mihály, a ki fiaival Jánossal, Péterrel, Imrével, és Mihálylyal együtt Heves vármegyéből származott át s e vármegye bizonyítványa alapján 1797-ben vették fel őket Bács-Bodrog vármegye nemeseinek sorába.
Balla. (Ireghi.)
Veszprém vármegyéből származik, hol ősének B. Györgynek és attól származó János fiának nemességét 1720-ban elismerték. B. György testvére volt B. Mihály, kinek fiát János bezdáni lakost 1747 márczius 23-án vették fel Bács-Bodrog vármegye nemesei sorába, a ki 1754-ben nyert a vármegyétől nemesi bizonyítványt. E családból származik B. Aladár, jelenleg Ujvidék szab. kir. város főispánja, a ki 1909. évi április 27-én kelt legfelsőbb elhatározással régi magyar nemességének épségben tartása mellett az Ireghi előnevet nyerte.
Czímer: kék pajzs, veres pajzsfővel. Abban két hatágú aranycsillag. Alatta zöld halmon három verestetős tornyú, ormózattal és nyitott kapuval ellátott, természetes színű kövekből rakott vár. A kimagasló középső tornyon két, a két szélsőn egy-egy ablak, a kaputól jobbra és balra pedig agy-egy lőrés látható. Sisakdísz: aranymarkolatú, görbe kardot tartó, vaskeztyűs pánczélos kar. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Ballun.
Nyitra vármegyéből származik, hol a szakolczai kerületben 1723-ban megtartott nemesi vizsgálatok alkalmával felmutatván az 1569-ben adományozott czímeres nemeslevelet, nemességét elismerték. Nyitra vármegye bizonyítványa alapján Elek és Pál 1781-ben hirdettetik ki nemességüket Bács-Bodrog vármegyében. Pál 1839-ben a vármegye levéltárnoka, majd főpénztárnoka és táblabírája volt.
Czímer: veresben, hatágú arany csillaggal megrakott kék lebegő pólya felett két, alul egy hatágú aranycsillag. Sisakdísz: két ezüst szarv között, hatágú arany csillag. Takarók: veres-ezüst-kék-arany.
Balogh I.
B. Ferencz 1752-ben hirdettette ki nemességét Bács-Bodrog vármegyében Nógrád vármegye bizonyítványa alapján. 1754-ben pedig Bács-Bodrog vármegyétől nyert nemesi bizonyság-levelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Ferencz és Imre vannak felvéve a vármegye nemeseinek névjegyzékébe.
Balogh II.
Szatmár vármegyéből származik. Jánost, Istvánt és Samut e vármegye bizonyítványa alapján 1793-ban Bács-Bodrog vármegye nemeseinek sorába iktatták A család Nemes-Militicsen telepedett le, hol 1799-ben Gábort, fiával Istvánnal, az ottani nemesek közé felvették.
Baloghy (Balogi).
Ősrégi család, mely a Poltári Soós és az Alsósztregovai Madách-családokkal közös törzsből származik. Őse Radon comes, a ki már II. András király uralkodása alatt szerepel (1235), Fiai: Mike Madách de Eszlár (1250), Tóbiás és Tamás új adománylavelet kapnak IV. Béla királytól, a Garam vize mentén Zólyomban elterülő ősi birtokaikra. E testvérektől származnak a Madách, Baloghy Soós és Miczinszky családok. A XVIII. század közepén Balog, Hrussó és Bátorfalu, a XIX. század első felében pedig Ipolybalog helységben volt földesuri joguk. E családból származik B. Ernő, a jogtudományok tudora, országgyűlési képviselő és zombori ügyvéd.
573 Barassevits (Barásevics.)
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Antal és József szerepelnek a vármegye nemesei sorában. Az utóbbi előfordúl az 1776. évi összeírásban is. Márk 1798-ban hirdettette ki nemességét. Az 1826-ik évi összeírás alkalmával a nemesmiliticsi közbirtokosok között szerepel.
Barich (Barits).
B. Mihály, bácsi adószedő, valamint neje, Pernthaller Mária-Rebeka, továbbá gyermekei, József, Anna-Katalin 1722 május 1-én nyertek czímeres nemeslevelet III. Károly királytól. Mihály 1737-ben nyert nemesi bizonyságlevelet Bács vármegyétől. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Antal és Béla vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Alkalmasint az utóbbi egy személy volt ama B. Béla-Ádám tanárral, a kinek részére a vármegye 1775-ben nemesi bizonyságlevelet állított ki. B. Béla 1742-ben Szabadkán született. 1769-ben Varasdon, utóbb Zágrábban, majd Budán volt egyetemi tanár. 1790-ben a koronázás alkalmával latin nyelven a magyar királyok és királynök koronázásáról egy könyvet adott ki, melyet magyar nyelvre is lefordított.
Beck (Madarassy-Beck, Madarasi báró).
B. Miksa, a leszámítoló bank elnöke, B. Nándor és B. Hugó jogtudós, kúriai bíró, 1895 decz. 28-án magyar nemességet nyertek. B. Nándor m. kir. udvari tanácsost, a Magyar Jelzáloghitelbank elnök-vezérigazgatóját, 1905-ben bárói rangra emelték. Fia: Gyula jogtudor, ügyvéd, a III. oszt. vaskoronarend lovagja, a Magyar Jelzálog-Hitelbank igazgatója.
Czímer (bárói): három arany czölöppel hasított kék pajzs, kék szív-pajzszsal. Abban veressel fegyverzett egyfejű fekete sas. A pajzs felett a bárói koronán nyugvó sisak dísze pajzsbeli sas. Takarók mindkét felől: kék-arany. Pajzstartók mindkét oldalról egy-egy arany oroszlán.
Beke (Baróthi).
Háromszékből származik. Egyike a legrégibb multú székely családoknak, melyből számosan tűntek ki a katonai és polgári pályán. Az újabb nemzedék őse: Pál (1485-1545), ki 1525-ben építi fel ősi házát Baráthon. Fiai közül Péter és Márton 1602-ben Rudolf király hűségére esküsznek. János 1614-ben lustrál. Harmadik fia, Pál, ki 1635-ben lustrál, terjesztette tovább a családot. A család több tagja az 1848-49-iki szabadságharczban tűntette ki magát. József székely kapitány 1848-ban nemzetőrségi százados, fiai közül II. József mint cs. kir. százados lépett át a honvédséghez. 1848-ban Zaránd vármegye parancsnoka volt, de 1849 febrmár7-én Bem magához rendelte, ettől kezdve részt vett az erdélyi hadjáratban, nevezetesen a febr. 9-én vívott píski csatában, hol mint alezredes 8000 emberrel és 29 ágyúval döntő csatát vívott; később ezredes és Háromszék kormányzója; továbbá Vizakránál, Dévánál küzdött, s április elején az oláh mozgalmak elnyomására küldetett. A temesvári csata után Bem őt tette az erdélyi sereg parancsnokává, de a szétmálló sereggel a harczot folytatni nem tudván, Dévánál Lüders orosz tábornok előtt aug. 17-én leteszi a fegyvert, mikor is fogságba kerül és Josefstadba viszik; 1856-ban amnestiát nyert. Gyula 1848-49-ben mint mérnökkari őrnagy szolgált a szabadságharczban s Temesváron került fogságba. 1868-ban belépett az újonnan alakított honvédségbe, 1878-ban alezredesi ranggal ment nyugdíjba. A család a XIX. század ötvenes éveiben telepedett le Bács-Bodrog vármegyében, hol jelenleg Gyula és Imre Őrszálláson laknak.
Czímer: kék, tojásdadalakú pajzsban, görbe kardot tartó ezüst oroszlán. Sisakdísz: görbe kardot tartó pánczélos kar.
Berecz.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Péter és Jánes, a kik Nemes-Militiesen laktak, szerepelnek a vármegye nemesei között.
Berkó.
A család 1598-ban nyert czímeres nemeslevelet, melyet Márton, István és Tamás sági lakosok 1720-ban Pest vármegyében kihirdettettek. A család tagjai 1754-1797 között Szelén laktak. Ennek az ágnak sarja, László, 1827-ben nemes-militicsi lakos. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban ily nevű családból Pál van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. 1780-ban György, István, József és László, továbbá József fiai, László és János, végül István fiai, Antal, József és Márton, Pest vármegye nemesi bizonyítványa alapján hirdettették ki nemességüket Bács-Bodrog vármegyében. 1798-ban István és Sándor Nemesmiliticsen voltak birtokosok, hol a család 1803-ban adományt nyert. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban János és ennek fia Antal, Pacséron voltak birtokosok, hol utódaik jelenleg is virágzanak.
Bezerédj (Bezerédi).
BEZERÉDY.
A Lőrinte nemzetségből származik. Ősi fészke a zalavármegyei Lőrinte, melyre 1456-ban új adományt nyert. Zsigmond király 1430-ban János és Zsigmond fiainak czímerlevelet adományozott, mely jelenleg is a család birtokában van. A család a XIV. század végén élt Györgytől szakadatlan jön le, kinek Zsigmondtól született unokája, II. György terjesztette tovább a családot. E családból B. Miklós (szül. 1793., † 1865.) a Bács-Bodrog vármegyei 1848-49-iki nemzetőrség parancsnoka, telepedett le a vármegyében, kinek neje Polimperger leány volt. Fia: Béla († 1883); ennek fiai közül: István (született 1861-ben) az előtt Baja, jelenleg Szabadka város főispánja, Kossuthfalván birtokos. Béla (1864) és Pál (szül. 1867) szintén ott birtokosok.
Czímer: veressel és kékkel vágott, balra dőlt pajzsban balra fordúlt fél arany oroszlán, szájában háromágú korbácsot tart. A balra dőlt zárt sisakon kék-vörös tekercs, ebből a pajzsbeli oroszlán emelkedik ki. Takaró mindkét felől kék-arany.
Biczó (Bitzó).
Nyitra vármegyéből származik. A XV. században tűnik fel. 1472-ben Mátyás királytól adományt nyert Kiskérre, honnan előnevét írja. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban István van felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek sorába, a ki Nemesmiliticsen telepedett le. Nevezett István, továbbá ennek fia, Ignácz és testvére, Nyitra vármegye nemesi bizonyítványa alapján, 1759. szept. 13-án igazolták nemességüket.
Boczor.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban István szerepel a vármegye nemesei között. István és Dániel 1760-ban nyertek nemesi bizonyságlevelet a vármegyétől. István 1773-77-ig a vármegye második alispánja volt.
Boderlicza (Baderlicza).
B. János, zentai tiszai határőrvidéki hadnagy, neje Jovanova Sára, gyermekei Sebő, Mária-Anna és Erzsébet, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet Mária Terézia királynőtől. A nemességszerző előfordúl az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Bács-Bodrog vármegye nemesei között. 1758-ban Zentán birtokadományt nyert, melyet 1775-ben megerösítettek. Tagjai közül György 1794-97-ben vármegyei esküdt. István 1835-43-ig adószedő, Arzén az 1840-es években a tiszai koronakerület ülnöke. György volt titeli járási szolgabíró.
574 Boróczy (Jókeőí, Csejthei).
B. Péter neje lilienfeldi Gunther Erzsébet és gyermekei 1800 szeptember 26-án nyertek újított czímeres nemeslevelet. A család Nyitra vármegyéből származik, hol 1848 előtt Csejthén, Verbón és Pöstyénben volt birtokos. Tagjai közül Erna 1898-ban Bajára telepedett le. Ennek fiai: Jenő Őrszálláson, Kálmán dr. és ifj. Ernő Baján laknak. Bács-Bodrog vármegyén kívül György Vágújhelyen Elek Pozsonyban Lajos és ifj. Lajos Terényben, László és ifj. László Mocsonokon, Márton Eperjesen, Dezsö Nagybecskereken, László Őrcsamídon és Ede Tubán lakik.
Czímer: négyelt pajzs. 1. 4. ezüstben kékruhás, barnakucsmás, sárgacsizmás magyar vitéz, jobbjában kivont kardot tartva, melyen török fő van átütve. 2. és 3. veresben ágaskodó barna (talán arany) vizslakutya. Sisakdísz: Pajzsbeli vitéz növekvően. Takarók: Kék ezüst-vörös arany.
Borovszky (Adamóczi és Vittenczi vagy Vitéznyei).
BOROVSZKY.
Hagyomány szerint lengyel eredetű család. Ősei a XVI. században költöztek be Lengyelországból s első ízben Trencsén vármegyében tűnnek fel. 1560-ban szerepelnek B. Tamás, Pál és Szaniszló, a kiket ebben az évben iktatott be a nyitrai káptalan a ledniczei uradalomhoz tartozott trencsénvármegyei Vieszka faluban levő rész és nemesi kuria birtokába, melyet nekik I. Ferdinánd király beleegyezésével Podmaniczky Rafael adományozott. Ezeknek utódai közül kimagaslott Kristóf, a ki 1584-ben császári királyi tanácsos volt és e minőségben szerzett érdemeiért bárói rangot nyert. A család azután a Trencsén vármegyei Adamóczon, Kisbáróczon, Ratnóczon, Tepliczen és Zábláton is birtokos lett. A XVII. század elején B. György a nyitravármegyei Vittenczen szerzett birtokokat s ide költözvén át, megalapította a Vittenczi vagy Vitéznyei ágat. Sokat pereskedett a Telkessyekkel, Thurzó Ferenczczel, Pálffy Tamással és Krusith Jánossal. 1733-ban Trencsén vármegye a nemesi vizsgálatok alkalmával B. Jánosnak, Gáspár fia, Lászlónak és egy másik Jánosnak, valamint Pálnak nemességét ősi jogon igazolta. Ez időtájt Nagy-Sarlón is birtokosok voltak. A család egyik ága idővel Pozsony és innen Esztergom vármegyébe költözött át, másik ága a XIX. század elején leszakadt Bács-Bodrog vármegyébe. Ez ág sarja Mihály, liliomosi ág. ev. lelkész († 1831.) és Sámuel pinczédi ág. ev, lelkész. († 1860). Az utóbbinak négy fia tevékeny részt vett a szabadságharczban. Pál († 1891) mérnök, kinek fia B. Samu dr. a Magyar Történelmí Társulat titkára és a Magyar Tudamányos Akadémia tagja. B. Rezső dr. jelenleg Szentfülöpön községi orvos. Ferencz Cservonkán lakik.
Bory (Bori és Borfői).
Első ismert őse Márton fia Miklós, ki 1275-ben IV. László királytól a honti várhoz tartozó Boriföldet nyerte hadi érdemei jutalmául. A család idővel átszármazott Nyitra és Nógrád vármegyékbe. Mihály 1594-ben a bakabányai várőrség parancsnoka. 1596-ban Varbókra nyert adományt. Ferencz 1622-ben Hont vármegye szolgabírája. György, fiával Mihálylyal Tegzesre és nemes Borfőre nyert adományt, de midőn 1657-ben e birtokokba be akarták iktatni, Lipthay György és István ellentmondottak. Idövel mégis sikerült e birtokokra való jogát érvényesíteni, mert Mihály korponai kapitány 1665-ben Kálnai és Tegzes-Borfői előnévvel élt. A fenti György Csuri helységre is igényt tartott. Mihály 1663-ban Gara, Katymár és Madaras községekre nyert adományt. Gábor 1705-ben Hont vármegye alispánja, egy másik Gábor pedig 1756-ban a vármegye esküdtje. A nógrádi ágból származott B. Miklós 1810-ben aljegyző, 1811-1818-ig főjegyző, majd ítélőmester kir. táblai ülnök, végre kanczelláriai előadó és udvari tanácsos. Pál (1836-1839) Nógrád vármegye főszolgabírója, 1847-48-ban a vármegye országgyűlési követe, 1850-ben Hont, 1851-53-ig Nógrád vármegye főnöke. A család egy ága 1860-ban Szabolcs vármegyébe telepedett le, hol Szent-Györgyábrányban birtokos.
Czímer: Kékben, arany markolatú görbe kardot tartó pánczélos kar, a kardon átütött török fő. (Más változat: arany markolatú görbe kardot tartó pánczélos kar, a kardon átütött török fő, a karhajlásnál hatágú arany csillag, s a kardon sarkaival lefelé fordúlt ezüst félhold.) Sisakdísz: Pajzsbeli kar. Takarók: Kék-arany-veres-ezüst.
Borza (Burza).
E családból B. Istvánt és Tamást 1748-ban iktatták Bács-Bodrog vármegye nemesei sorába. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Tamás van felvéve a vármegye nemesei közé. 1798 október 15-én kelt bizonyságlevél szerint István, fiaival Bélával, Ferenczczel és Mihálylyal együtt, mint nemesmiliticsi birtokosok szerepelnek.
Botlik.
Nyitra vármegyéből származik. István már 1753-ban Nemesmiliticsen volt letelepedve s az 1754-56. évi országos nemesi összeírásban Bács-Bodrogvármegye nemesei között fordul elő. A vármegye mindamellett csak 1763-ban iktatta nemesei közé, Nyitra vármegye bizonyítványa alapján. Az 1891. évi vármegyei nemesi összeírás szerint Márton és ennek hasonnevű fia Szabadkán laktak.
Branovacsky I.
BRANKOVICS.
B. Szubotka tiszai határőrvidéki hadnagy, neje Zsarkovics Mária és gyermekei Jakab, Pál, György-Simon, Gábor, Márk, János-Tivadar és Mártha, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet Mária Terézia királynőtől. 1758-ban Zentán birtokadományt nyert 58 kuriális lánczföldre, helyet 1775-ben megerősítettek. Tagjai közül: Glisa 1779-ben a vármegye adószedője, Timót 1811-ben adószedő, Simon 1814-ben esküdt, Tivadar adószedő, Péter 1833-ban bíró Zentán. Simon tiszai koronakerületi ülnök. Ignácz 1872-ben 1902-ig vármegyei számvevő, ókéri lakos.
Czímer: Két ezüst pólyával vágott kék pajzs közepén hatágú arany csillag, a pajzs aljában levágott török fő fekszik. Sisakdísz: Nyílt kék szárny a pajzsbeli pólyákkal megrakva. Takarók: Kék-arany-kék-ezüst.
Branovacsky II.
B. Mihály a becsei palánk zászlótartója. 1751 márczius 1-én nemeslevelet 1758-ban pedig Óbecsén birtokadományt nyert.
Brestyánszky.
Nyitra vármegyéből származik. Ignácz 1726-ban nyert czímer levelet, mely B. Miklós zombori lakos birtokában van. A családnak ez az ága Nyitrából Torontálba majd onnan a XIX. század 50-es éveiben Bács-Bodrogba költözött.. Ez ágból származik B. János, ki 1850-60 között József főherczeg torontáli uradalmainak jószágigazgatója, Kálmán 1880-1893-ban zentai ügyvéd és József föherczeg uradalmainak jogtanácsosa. Miklós jogtudor, vármegyei tisztviselő. Hasonnevű családból Jánost 1749-ben, Trencsén vármegye nemesi bizonyítványa alapján, felvették Bács-Bodrog vármegye nemesei sorába. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban György szerepel a vármegye nemesei között.
Czímer: Kékben, zöld alapon, görbe kardot tartó arany oroszlán. Sisakdísz: Fészkében ülő fiait vérével tápláló pelikán. Takarók: Kék-arany.
575 Brunswick (Korompai gróf).
BRUNSWICK.
A család Pozsony vármegyében, Alsókorompán a XVII. században tűnik fel. Első ismert őse Tóbiás (1622-25) Thurzó Szaniszló udvari embere. A XVIII. század elején Mihály Nyitra vármegyében volt birtokos. Ennek hasonnevű fia 1740-ben Galgócz egy részét bírta. Fia, Antal, 1747-ban személynök, 1756-ban nádori ítélőmestar, 1770-ban Esztergom vármegye főispáni helytartója, 1775-ben elsőszülöttségi joggal grófi rangra omelték. Fiai közül Antal, hétszemélynök, Martonvásárra telepedett, József († 1827). országbíró, Korompán volt birtokos. József s nejétől, Kesselőkeői Majthényi Annától született Ágost-József, Julianna-Henrika és Mária-Luiza, 1790 november 18-án grófi rangra emeltettek. József országbíró vétel útján megszerezte a gróf Hadik család futaki és cserevicsi uradalmait, melyeket 1801 deczember 16-án vett át. Ez az adás-vétel királyi jóváhagyást nyervén. Józsefet 1810-ben az uradalmak birtokába beiktatták. József országbíró halála után (1827) a Hadik család ismét jogot formált a futaki uradalomra, de visszaváltani nem bírván, József özvegye 1843-ig megmaradt a futaki uradalom birtokában. Halála után Julia, báró Forray Andrásné és Henrika, gróf Chotek Hermánné örökölték, honnan 1847-ben gróf Chotek Hermán fiának, Ottónak birtokába jutott.
A családi czímer leírását a Pozsony vármegyét tárgyaló kötetben közöltük.
Buday.
B. József, volt zombori kir. adófelügyelő, 1888-ban nyert magyar nemességet. Fiai: Gerő, tanár Zomborban, Pál dr. főszolgabíró Kulán.
Burza.
B. Tamás és neje Szmutkó Ilona, valamint fiai, István és Tamás, 1718 márczius 21-én nyertek czímeres nemeslevelet, Istvánt és Tamást 1748-ban vették fel Bács-Bodrog vármegye nemesei sorába. B. István és fiai, Béla, Ferencz és Mihály, 1798 október 15-én kelt bizonyítvány szerint, Nernesmiliticsen laktak, hol a család 1508-ban adományt nyert. Az 1841. évi nemesi összeírásban Simon Pacsér helység nemesei között foglalt helyet.
Buzás.
B. János újverbászi lelkészt, valtamint fiait, Lászlót és Jánost 1804-ben Krassó vármegye bizonyítványa alapján vették fel Bács-Bodrog vármegye nemesei közé. Az 1841-ben eszközölt vármegyei összeírás szerint László Baracskán lakott.
Chotek (Chotkovai és Vagnini gróf.)
CHOTEK.
Csehországból származik. 1556-ban bárói, 1723-ban cseh grófi, 1745-ben birodalmi grófi rangot nyert. Az 1764-66. évi 46. t.-cz. Ch. Jánost, a Szent István-rend nagykeresztesét, valós. belső titkos tanácsost és fő-tűzérparancsnokot, valamint fiát, Nep. Jánost összes maradékaikkal együtt honfiúsította. E családból Herman gróf (szül. 1789 † 1822.) gróf Brunswick József országbírónak leányát, Henriettet vevén nőül, a futaki uradalmat örökölte. Utána fiai: Ottó (szül 1816 † 1890) cs. kir. kamarás, az osztrák urakházának tagja és Rudolf (szül. 1522 † 1903). 1848-ban a magyar főrendiház korjegyzője, két évig Bács-Bodrog vármegye aljegyzője is volt; az alkotmányos élet visszaállítása után, mint a főrendiház örökös jogú tagja, tevékeny részt vett a főrendiház tanácskozásaiban. Fia Rezső Otto Hermán (szül. 1870) 1897 óta a magyar főrendiház, örökös jogú tagja, cs. és kir. kamarás.
Czímer: négyelt pajzs szívpaizszsal; az utóbbi vágott, felül veressel és ezüsttel hasított, alúl a vágási vonalból kiemelkedő ezüst félkerék. Vagy pajzs 1. és 4. aranyban verescsőrű és lábú, kétfejű fekete sas. 2. és 3. kékben arany medve. Három sisak. Sisakdíszek: 1. pajzsbeli kétfejű sas; takarók; kék-arany. II. négy, váltakozva veres és fehér strucztoll. Takarók: kék-arany-veres-ezüst. III. pajzsbeli medve növekvően. Takarók: mindkét felől: veres-ezüst.
Cottman (Cothman).
COTTMAN.
C. Márton Konrád udvari főhadbiztos. 1734-ben lovagi rangra emelték. Alkalmasint ennek a fia volt C. Antal udvari és kamarai tanácsos, a ki főleg a bácskai kamarai birtokok betelepítése körül szerzett érdemeket; 1763. évi körútja alkalmával szerzett közvetetlen tapasztalatai alapján készült jelentése, nemkülönben telepítési javaslata, alapján rendelte el Mária Terézia királynő Bács-Bodrog vármegye betelepítését. Érdemei elismeréséül az 1765. évi országgyűlés honfiúsította. 1765 április 8-án pedig magyar bárói rangot nyert.
Czímer: veressel és kékkel vágott pajzsban, felül két arany C betű felett aranyleveles korona. Alul ezüst harántgerenda, mindkét oldalán egy-egy hatágú arany csillag. Három sisak. Sisakdíszek 1. három (fehér-veres-fehér) strucztoll. Takarók: veres-ezüst. II. (középső) egy-egy arany C-betűvel megrakott, nyílt veres szárny között nyugvó hatágú aranycsillag. Takaró: veres-kék. III. Kékkel és ezüsttel váltakozva vágott két szarv öblében egy-egy hatágú arany csillag. Takarók kék-ezüst.
Csanády.
Cs. Gruba, Kanizsai (Magyar-Kanizsa) zászlótartó, neje Thesina Milicza, gyermekei György és Siván, továbbá Györgytől született unokái, 1751. márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet még ebben az évben hirdettek ki Bács vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemcsi összeírásban Gruba nevű tagja szerepel Bács vármegye nemeseinek sorában. 1758-ban a család adományt nyert Ókanizsára.
Czímer: Kékben, ezüst szarúfa felett ötlevelű arany rózsa. Sisakdisz: Arany markolatú görbe kardot tartó, kékmezű kar. Takarók: Kék-ezüst-kék-arany.
Császár (Pacséri).
Cs. János-Mihály és gyertmekei Márton, Lipót, Nándor, Xavér-Ferencz, Mihály, Ferencz-József, Éva, Francziska, 1790 november 18-án nyertek czímeres nemeslevelet II. Lipót királytól, melyet 1791-ben hirdettek ki Bács-Bodrog vármegyében. A család Pacsér egy részét bírta Sándor, Ferencz és Sándor 1801 május 1-én nyerték a Pacséri előnevet. Tagjai közül Ferencz az 1797. évi nemesi felkelő seregben hadnagyi rangot viselt. Az 1841. évi vármegyei összeírásba a Sándor és néhai Nándor özvegye vannak felvéve, mint pacséri lakosok. Péter jelenleg a topolyai járás főszolgabírája.
Czímer: Vágott, alul hasított pajzs, felül kékben, a pajzs felső balsarkában sugárzó arany nap felé röpülő természetes színű sas, fiát karmai közt tartva. Alul: jobbról zöld alapon arany méhkas, kürülötte röpködő méhekkel, balról ezüstben fehérhasú szürke vizslakutya, nyakán arany nyakövvel. Sisakdísz: pajzsbeli vizslakutya növekvően. Takarók: Kék-arany.
Cseh.
CSEH (LÉVAI).
Két ily nevű családdal találkozunk a vármegye jegyzőkönyveiben. Az egyik családból Mihályt, fiával, Antallal együtt, 1784-ben, bemutatván az eredeti czímeres nemeslevelet, Bács-Bodrog, vármegye nemesei közé felvették. A másik család, mely Dobronyi előnévvel élt, Veszprém vármegyéből szakadt Bács-Bodrog vármegyébe. E család sarja János, 1793 ban igazolta nemességét. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban Baján lakó Cseh-Újvári József és Lajos vannak felvéve a vármegye névsorába. E családból való Cs. Ervin nyug. miniszter.
577Csejthey.
Nyitra vármegyéből származik. Tagjai közül Pál 1734-48-ig Bács vármegye másodalispánja volt. Fiai Pál, Imre és Antal 1748-ban Matovics, Rasztina és Köles pusztákat nyerik adományul. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban e családból Antal, Pál és Imre vannak felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint Péter Baján lakott.
Csepcsányi.
C. István, előbb újvidéki, majd kiskéri tanító. 1841-ban Túrócz vármegye nemesi bizonyítványa alapján hirdettette ki nemcsségét.
Csernovich (Métsai).
Cs. Mihály, továbbá neje, Jorge Anna és fia, János, 1720 április 29-én nyer czímeres nemes levelet III. Károly királytól. Mihály 1744-ben bérbe vevén gróf Cavriani Frigyestől a futaki uradalmat, Bács-Bodrog vármegyében telepedett le. Halála után özvegye, valamint fia György bírták a futaki uradalmat. Az 1754-55 évi országos nemesi összeírásban nevezett Mihály özvegye, valamint fiai János, Arzén, György, Simon és Pál vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Ugyane családból Illés újvidéki lakos és Ádám 1745-ben hirdettették ki nemességüket a vármegyében. Lázárt 1793 márczius 7-én grófi rangra emelték, ágának azonban 1825-ben magvaszakadt. Lázár testvére Pál 1809 április 7-én kisoroszíni előnevet nyert.
Czímer: kékben, zöld alapon, zöld takaróval ellátott fehér lovon vágtató, aranyzsinóros, veresruhás, sárgacsizmás és veres béléssel ellátott feketekucsmás magyar vitéz, felemelt jobbjában aranymarkolatú görbe kardot tartva. Sisakdísz: pajzsbeli vitéz növekvően. Takarók: veres-ezüst-kék-arany.
Csernus. I.
Nógrád vármegyéből származik, melynek bizonyítványa alapján Mátyás 1792-ben hirdeteti meg nemességét Bács-Bodrog vármegyében. 1803-ban Nemesmiliticsen nyert adományt. Az 1826. évi összeírásban a nemes militicsi közbirtokosok között foglal helyet.
Csernus II.
Hont vármegyéből származik. 1652-ben nyert czímeres nemeslevelet. Tagjai közül Pált, Jánost és Andrást 1798-ban vették fel Bács-Bodrog vármegye nemesei sorába Pest és Hont vármegyék nemesi bizonyítványai alapján. András 1805-ben Hegyesen lakott. József, András, György és István, a kik mindannyian Hegyesen laktak, az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban fordulnak elő.
Csery (Chery).
Ch. Imre sztanisicsi lakos, 1801-ben Nógrád vármegye bizonyítványa alapján hirdettette ki nemességét. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban hét tagja szerepel, a kik mindnyájan sztanisicsi lakosok.
Csiba (nagyabonyi).
Pozsony vármegyéből származik, hol Nagyabonyban bírt földesúri joggal. E családból Gáspár 1754-ben vetetett fel a vármegye nemeseinek sorába, a ki az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban már Bács-Bodrog vármegye nemesei között szerepel. Cs. Ferencz ez idő szerint Vejszkán birtokos.
Czímer: kékben, hármas zöld halmon két farkú arany oroszlán, jobb első lábával arany markolatú görbe kardot tartva. Sisakdísz: veresruhás, feketekalpagos vitéz, jobbjában aranymarkolatú görbe kardot tart s balját csípőjére teszi. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Csókás.
Cs. Jánost Hont vármegye nemesi bizonyítványa alapján 1783-ban vették fel Bács vármegye nemesei közé.
Csóka.
E családból az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban István van felvéve a vármegye nemcsei közé.
Csokics.
Cs. Jakab tiszai kerületi kapitány, nejétől, Dudvarszky Euphroniától született Vazul, Gábor, György és Anna, 1791 augusztus 11-én nyertek czímeres nemeslevelet II. Lipót királytól, melyet 1792-ben hirdettettek ki Bács vármegyében.
Csokity (Csokics).
Cs. György becsei tiszai határőrségi hadnagy, neje Sivanova Rozália, gyermekei János, Márta-Katinka, Mária-Anna, Erzsébet, Ivánka, Zivana, 1751 márczius 1-én nyernek czímeres nemeslevelet. 1758-ban pedig adományt Óbecsén. Az 1754-55 évi orsz. nemesi összeírásban György szerepel a vármegye nemesei között. János fiai: Miklós és Sebestyén, 1786-ban igazolták nemességüket.
Csupor (Szentgyörgyvölgyi).
Zala vármegyéből származik nemességét 1622-ben elismerték. Idővel Vas és Sopron vármegyékbe is átszármazott. Ádám 1729-ben Bács vármegye másod-, 1730-34-ig első alispánja. 1732-ben hirdettette ki nemességét. Az 1754-55. évi orsz. nemesi összeírásban Ádám van felvéve Bács vármegye nemeseinek névsorába. E családból származott Cs. Gyula a költő.
Csuzy (Csúzi és Szentmihályi).
A Szemere nemzetségből származik. Ösi birtokai a Komárom vármegyei Csúz, Szemere, Kürt és Lóth helységek. Őse Sándor (1247), a kitől a leszármazás szakadatlan. János 1327-ben a velencieiek elleni háborúban a magyar sereg egyik alvezére volt. Mihály 1416-ban Kürt és Szemere birtokosa. A családot 1536-ban a bodrogvárrnegyei Udvard, Varasd, Bártyán, Baranka, Szentgyörgy, Kormos, Páris és Tatárrét birtokába beiktatták. János és Menyhért örökösei 1540-ben Csúzra új adományt nyertek. János 1569-ben alországbíró. Gáspár 1764-1772-ben Komárom várm. alispánja.
Czímer: kékben, zöld alapon ágaskodó jobbrafordúlt szarvas, a nyakán hátulról jövő nyíllal átlőve. Sisakdísz: paizsalak növekvő n. Takarók: kék-arany-kék-ezüst.
Czintula (Nemesmiliticsi).
CZINTULA.
János 1580-ban nyert czímeres nemes levelet. Idővel átszármazott Pozsony, Nyitra és Torontál vármegyékbe. János 1798-ban Torontál vármegye nemesi bizonyítványa alapján hirdettette ki nemességét Bács-Bodrog vármegyében. 1803-ban Nemesmiliticsen adományt, 1806 június 25-én pedig Nemesmiliticsi előnevet nyert. János 1823-ban vármegyei sedrialis elnök; fiai: János óbecsei főbíró, Antal székelyhuszár ezredbeli főszázados és 1848-49-ben a Bács-Bodrog vármegyei nemzetőrség őrnagya volt. Mihály vármegyei tisztviselő, utóbbinak fia, Mihály, legutóbb Torontál vármegyei földbirtokos.
Czímer: veresben kiemelkedő arany zerge, szarvai között hatágú arany csillaggal. Sisakdísz három fehér strucztoll. Takarók: kék-ezüst-veres-ezüst.
Czobor (Czobor-Szent-Mihályi gróf).
CZOBOR.
A XIV. század közepén tűnik fel. Ősi fészke az egykori Bodrog vármegyében fekvő Czoborszentmihály (ma Zombor). A család a XV. században emelkedik, tagjai a legmagasabb méltóságokat töltik be. Mihály 1458-ban a budai vár kapitánya. Fia Imre 1490-ben a Csallóközben várat kezdett építeni. 1497-ben és 1503-ban II. Ulászló követségbe küldte. Márton (1483-1505) Bodrog vármegye főispánja és II. Ulászló alatt főkamarásmester. Imre (1567 5781600) nádori itélőmester. Pált és Imrét 1550-ben bárói, Bálintot 1652-ben grófi rangra emelték. Márk tábornok 1715-23-ig főajtónállómester. Ő volt az egyedüli, a ki a mohácsi vész előtti birtokosok közül, a török hódoltság megszűntével újra hozzájuthatott birtokai egy részéhez. 1727-ben visszaszerezte a bajai uradalmat, 1721-től 1728-ban bekövetkezett haláláig Bodrog vármegye főispáni tisztét viselte. Fia József, családjának utolsó fisarja († 1771), a ki könnyelmű költekezéseiröl volt híres; előbb bérbe adta birtokait, majd 1747-ben az egész bajai uradalmat eladta br. Vayay Lászlónak és Orczy Lőrincznek.
Czímer: (Ősi) kékben, aranyleveles koronából kiemellyedő három fehér strucztoll felett, szarvaival felfelé álló ezüst holdsarló és afelett hatágú arany csillag. Sisakdísz: két strucztoll között kinövő természetes színű gólya, csőrében halat tartva.
Dedinszky (Nemes-Dedinai).
Árva vármegyéből származik, küzös törzsből ered a Reviczky, Burián stb. családokkal. Őse Hontimér, a ki 1272-ben a Revisnye patak mellett két eke földet kapott IV. László királytól. Unokái Péter és Bálint, 1355-ben Dedinára nyertek adományt, Nagy Lajos királytól. E 12 eke földterületen épült fel Nemes-Dedina község, honnan a család előnevét vette. A család idővel átszármazott Nógrád, Hont, Csongrád és Temes vármegyékbe. Nógrádban 1735-ben, Hontban 1836 márczius 7-én hirdettette ki nemességét, ez utóbbi ág Ledényben volt birtokos. A nógrádi ágból, mely Nagyfaluban telepedett le, D. János evang. lelkész 1892-ben költözött Bács-Bodrog vármegyébe, 1840-ben a család egy másik ágából származó tagja, Ferencz a futaki uradalom igazgatója volt.
Czímer: kékben zöld hármas hegy, középsőjén nyugvó leveles koronán könyöklő, a pajzs felső jobb sarkában befelé fordult ezüst fölhold és a jobb sarokban hatágú arany csillagtól kísért, görbe kardot tartó pánczélos kar. Sisakdísz: pajzsbeli kar. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Dienes. (Mezőkövesdi).
Komárom vármegyéből származik. Első ismert őse: Sámuel, a ki Komáromból Sátoraljaújhelyre költözött; ennek fia Ferencz, már Heves várrnegyében Mezőkövesden lakott. Fia István, egri lakos, 1765 szeptember 17-én hirdettette ki nemességét Heves vármegyében. Testvére, Pál. Mezőkövesden volt birtokos. Utóbb Antal és Ferencz nevű fiával átszármazott Csongrádba hol 1819 február 15-én hirdettette ki nemességét és később Torontál vármegyében. Ágoston fia Bács-Bodrog vármegyébe 1869-ben költözött és Imre fiával jelenleg Csurogon lakik.
Dózsa (Dósa).
Nemesmiliticsen volt birtokos, hol már 1754-ben találjuk. Az 1826 évi összeírás is a nemesmiliticsi közbirtokosok között sorolja fel. Az 1754-55 évi országos nemesi összeírásban György szerepel Bács-Bodrog vármegye nemesei között. Albert 1766-ban nyert nemesi bizonyságlevelet Bács vármegyétől.
Dömötör (Ényi).
D. György 1613 márczius 16-án nyert czímeres nemeslevelet II. Mátyás királytól. A család Bács vármegyéből származik, honnan idővel Nyitra, Pest, Veszprém és Tolna vármegyékbe terjedt el, Tolna vármegyétől a család 1793 május 7-én nyert bizonyságlevelet. D. Pál Duna-Szentgyörgyből költözött át Bajára s Tolna vármegye nemesi bizonyítványa alapján 1805 május 24-én hirdettette ki nemességét Bács-Bodrog vármegyében († 1847). Bács -Bodrog Baranya és Tolna vámegyék táblabírája; ügyéd volt, költészettel is foglalkozott. Fia Pál (szül. 1844) kir. ítélőtáblai bíró, a zombori járásbíróság vezetője. E családból származik még Sándor, a Magy. Foly. és Tengerhajózási r. t. főhivatalnolka és Béla, a Pesti Hazai Első Tkp. igazgatója.
Czímer: kékben, hármas zöld halomból kiemelkedő, görbe kardot tartó koronás farkas (?). Sisakdísz: kinövő pajzsalak.
Dudás.
Nógrád vármegyéből származik, hol a XVII. században tűnik fel. D. Miklóst, a ki Mohorai előnévvel szerepel, 1682-ben Thököly Imre híveként említik s a kurucz hadban kapitányi rangot viselt. Márton nógrádi és kékkői kapitány (1701). András II. Rákóczi Ferencz kurucz hadában szintén kapitányi rangot viselt (1703-1711). E családból származtatta magát D. Endre, 1848-49-ben honvédhadnagy, a ki szintén a Mohorai (Muhorai) előnévvel élt s 1848-ban telepedett le, Bács-Bodrog vármegyében. A XIX. század 50-es éveiben számos czikke jelent meg, melyek a felállított szerb vajdaság ellen irányultak. Később Zenta város rendőrkapitánya volt. Fiai: Lajos. Zenta város volt polgármestere, István lapszerkesztő, Ödön és Gyula (szül. 1861) történetírók, Andor városi tanácsos.
Czímer: kékben, hármas zöld halom középsőjén, jobbjában görbe kardot, baljában koronás magyar czímerpajzsot tartó, arany oroszlán. Sisakdísz: pajzsalak növekvően. Takarók: kék-arany, veres-ezüst,
Dudvarszky.
D. Miklós osztrovai zászlótartó, neje Lukina Márta, gyermekei: Péter, Jóka és Anna, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemes levelet, melyet 1752-ben hírdettettek ki Bács vármegyében. Miklós, mintt volt határőrvidéki tiszt, Ádán nyert birtokot. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Miklós van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Sándor az 1809. évi Bács-Bodrog vármegyei felkelőseregben hadnagy volt.
Czímer: kékben, a paizs közepén összeérő és hegyekkel a paizs két felsőszeglet valamint a paizs csücske felé irányzott három (2 : 1) nyíl. Sisakdísz. hegyeikkel lefelé álló három nyíl. Takarók: mindkétfelől kék-ezüst.
Dvornikovich (Liptó-Téplai).
Liptó vármegyéből származik. András 1662-ben Nezettére nyer adományt Boronkay Istvánnal. Miklós, a kit az 1662. évi országgyűlésen a határszéli bizottmány-tagjává neveztek ki, Katymárra és Garára nyert adományt. Özvegye 1677-ben kieszközölte, hogy fia: János adományt nyert Liptó-Teplára, melynek részeit a kamarától még atyja megvásárolta. János 1668-ban ítélőmester. Fia Miklós (1716) Hont, később Liptó vármegye alispánja. Mihály 1687-1700. váczi püspök. Miklós az 1791. és 1808 évi országgyűlésen az alsó-táblán vett részt. 1814-19-ig a hétszemélyes tábla ülnöke volt. Mihály 1822-ben Zala vármegye szolgabírája.
Czímer: kékben, zöld alapon felugró fehér egyszarvú. Más változat: kékben öt hatágú kék csillaggal megrakott szarúfa, mindkét oldalán felkúszó egy-egy fehér egyszarvú, a szarúfa alatt zöld alapon egy természetes színű hattyú áll. Sisakdísz: hiányzik. Takarók: mindkétfelől kék-arany.
Eördögh (Lászlófalvi).
Trencsén vármegyéből származó, messze elágazó család, mely a Velits családdal együtt közös törzsből származik. Első ismert őse Pirk Othmár (1244), kinek Gyuge nevű fiától ered az E. és Velits nevű fiától a Velits család. A család Lászlófalura, később a Nyitra vármegyei 579Atrak, Vásárd és Ranócz falvakra nyert adományt. Tagjai közül Pál 1374-ben és János 1546-ban, Túrócz vármegye alispánja. Ádám 1750-ben Esterházy-ezredbeli kapitány. János 1795-ben vízaknai kamaraispán. Győr vármegyébe a család a XVIII. század közepén telepedett le, hol József 1756-ban mutatta be Nógrád vármegye nemesi bizonyítványát. Károly fia Vilmos, a ki Kraszna vármegyében telepedett le, 1843 június 19-én nyert Túrócz vármegyétől nemesi bizonyságlevelet. Ennek fia, Elemér, futaki plébános. E családból szárrnazik még Antal győri lakos.
Czímer: ezüstben, zöld alapon, a pajzs jobb oldalán kiemelkedő három nád előtt befelé fordult ezüst félhold és három ötágú arany csillagtól kísért, nyakán nyíllal átlőtt, természetes színű, elugró szarvas. Sisakdísz: pajzsbeli szarvas növekvően, kísérők nélkül. Takarók: kék-arany-veres-arany.
Eremics.
E. Zsiván martonosi zászlótartó, neje Maletin Mária, gyermekei György, Ignácz János, Jefra és Maricza, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1752-ben hírdettek ki Bács-Bodrog vármegyében. 1758-ban a Martonos helységben fekvő birtokra adományt nyert, melyet 1775-ben megerősítettek. Tagjai közül: Vazul az 1809. évi felkelő nemessereg főhadnagya, később főszolgabíró. Lukács főszolgabíró. György vármegyei esküdt, majd várm. ülnök, végül járásbíró. Bogolyub vármegyei árvaszéki ülnök. Pál országgyűlési képviselő. Milos és Vlajkó Martonoson volt, Milán jelenleg Mozsorban jegyző.
Czímer: veressel és feketével vágva. Felül a pajzs bal széléből előnyúló, könyöklő pánczélos kar, egy pallost vízirányosan tartva. Alúl két ezüst pólya. Sisakdísz: veres lobogó. Takarók: veres-arany-fekete-ezüst.
Fejérváry.
F. László újkobilai határőrvidéki kapitány s gyermekei Péter, László, Mária-Éva-Julianna 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet. László 1751-ben hirdettette ki nemességét Bács vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Péter van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Czímer: kékben, zöld alapon, felugró fehér lovon ülű, veresdolmányos, kéknadrágos, sárgacsizmás és prémes vereskalpagos magyar vitéz, derekán átkötött karddal, jobbjában aranymarkolatú görbe kardot, baljában a kantárt tartva. Sisakdísz: pajzsbeli vitéz növekvően, jobbjában egy levágott török fővel átütött kardot tart. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Fekete (Galánthai).
A XVl. század közepén tűnik fel Márton, a ki Galántha egy részéhez házasság révén jutott. 1590 november 21-én nyert kir. adományt. A család tagjai küzül kivált F. György (szül. 1711 † 1788), a ki ügyvédből országbíróságig emelkedett s emellett 1785-ben Arad vármegye főispánja volt. 1758-ban grófi rangra emelték, de ágának 1836-ban magvaszakadt. A család másik ágából Mihály esztergomi érseki helynököt, unokaöcscsével, Jánossal, 1859-ben osztrák bárói rangra emelték. János utódai Pozsony vármegyében virágoznak. A család egyik ága Arad vármegyébe költözött, hol 1848 előtt Paulison volt földesúri joga. Ez az ág 1873-ban Bács-Bodrog vármegyébe költözött. József jelenleg Nagy-Alpáron birtokos.
Czímer: tojásdadalakú kék pajzsban, aranyleveles koronából kinövő, barnanadrágos és turbános, veresinges török, jobbjában aranymarkolatú görbe kardot tartva, melyen egy levágott ifjú fő van átütve. Takarók: mindkétfelől: kék-veres.
Fernbach (Apatini).
FERNBACH.
F. Bálint, valamint testvére Antal és ennek fiai, Lajos és Péter, 1896-ban nyertek czímeres nemeslevelet. Bálint fiai Antal († 1902) volt országgyűlési képviselő, József országgyűlési képviselő, Károly 1906 óta Bács-Bodrog vármegye és Zombor város főispánja, Bálint földbirtokos. János Kossúthfalván birtokos. Antal fiai: Lajos († 1902) Temerinben volt birtokos és Péter országgyűlesi képviselő.
Czímer: kék pajzs, veres pajzs fővel, abban három egymás mellé állított arany búzakéve. A paizs alsó részét természetes színű víz foglalja el, abban két, szemközt fordúlt ezüst potyka, a víz színén sugárzó arany naptól és befelé fordúlt ezüst félholdtól kísért, orrával balra fordított, gabonaszállító hajó úszik. Sisakdísz: természetes színű darú felemelt jobb lábában három arany búzakalászt tartva. Takarók: veres-arany-kék-ezüst.
Fodor.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban József van felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek sorába, a kit 1750-ben, Nyitra vármegye nemcsi bizonyítványi alapján vettek fel a vármegye nemsei közé. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint András és ennek fiai, Imre és Antal Szabadkán laktak.
Fratricsevics.
F. Jakab, zombori polgár a nejétől, Margetics Katalintól született, Fülöp, Mihály, Péter, Antal, Mária, Magdolna és Rozália, valamint unokái 1791 július 14-én nyertek czímeres nemeslevelet. Fülöp fia István 1797-ben a bácskai felkelt nemes seregben hadnagyi rangot viselt. E csaáldhoz tartozik János és ennek fia, István tb. főszolgabiró Újvidéken. János rendőrkapitány Magyarkanizsán
Czímer: négyelt pajzs: 1. és 4. kékben, a pajzs bal, illetőleg jobb oldalán, sugárzó arany nap felé szálló fekete: sas. 2. és 3. veresben ezüsttollat tartó arany oroszlán. Sisakdísz: jobbról aranynyal és kékkel, balról veressel és aranynyal vágott és oldalain pávafarkakkal díszített szarv között kinövő görbe kardot tartó arany oroszlán. Takarók: kék-ezüst-veres-ezüst.
Gaal (Gyulai).
GAÁL.
Somogy vármegyei eredetű család, melynek első ismert őse Ispán Gál volt, a kinek neje egy jómódú gyulai polgár, Somodi Benedek leánya, Krisztina volt. Nevezett Ispán Gál 1499-ben, egy a Gyula város határához tartozott telket megvett, melyet Beatrix királyné 1508-ban a mentesített. Ez időtől kezdve használja a család a gyulai előnevet. 1514-ben Gyulai várnagy és udvarbíró lett, 1518-ban kir. adományt nyert Meggyes helységre. Gyermekei közül András, Békés vármegye alispánja és követe, terjesztette tovább a családot. András és testvérei: György, István és Bertalan, 1656-ban Fövényes, Kézdiegyháza, stb. helységekben birtokosok. András fia Mihály 1557-ben született; nejétől Makray Dorottyától született fia György, a ki Pozsonyban telepedett le s 1663-ban a párkányi ütközetben esett el. Emek Felsőszeli Fúló Erzsébettől, született fia volt István, nyitrai kapitány, kinek fiai Gábor, László és Sándor voltak. Gábor Nyitra vármegyéből Somogyba telepedett át s ott, valamint Zala vármegyében több birtokot szerzett, melyekre 1741-ben királyi adományt nyert. A jelenleg virágzó nemzedék őse Gábor († 1754), kinek fiai közül József, Ignácz, Kristóf és Elek hagytak hátra utódokat. József ágából származik István, jelenleg ügyvéd Zomborban. Ferenz Herczegszántón uradalmi tiszttartó. Ignácz ágából Gyula m. kir. honvédhuszárezredes, Rezső Újvidék ny. rendőrkapitánya, Mozsor-Varjas pusztai birtokos.
581Czímer: Kékben, zöld alapon álló, kettős farkú, arany oroszlán, jobbjával torkán átdöfött hegyes kardot tartva. Sisakdísz: pajzsalak növekvően. Takarók: kék-ezüst.
Gazaffy.
A család eredeti neve Stogar alias Gazapi volt. Pozsony vármegyéből származik, de már a XVIII. század közepén Bács vármegyében volt megtelepedve. A család 1756 október 12-én nyert nemesi bizonyítványt Pozsony vármegyétől. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Pál van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. 1773-ban a család Parabutyon (Paripás) volt birtokos. András és Kátyás jelenleg Bácstóvároson, György és Mihály pedig Vajszkán lakik.
Gelonics.
Az 1754-55. évi nemesi összeírásban e családból Jakab van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Géczy (Garamszeghi).
Ősi nógrádvármegyei család, melyet a XIV. században már Gécz birtokában találunk. Idővel átszármazott Gömör-Kis-Hont, Hont, Pest és Bács-Bodrog vármegyékbe. Béla újkécskei birtokost 1755-ben, Mihály megyeri lakost 1765-ben, Imre abonyi birtokost 1766-ban, Nógrád vármegye bizonyítványa alapján, Pest vármegye nemeseinek sorába felvették. Imre nemességét Pest vármegye bizonyítványa alapján 1792-ben hirdették meg Bács-Bodrog vármegyében. Pál moholi lakos 1804-ben hirdettette ki nemességét Nógrád vármegye bizonyítványa alapján. Az utóbbinak leszármazói Kálmán, m. kir. honvédhuszárőrnagy, jelenleg Marosvásárhelyen van állomáson, János Őrszálláson birtokos, Károly Gádorban, Sándor pedig Körtésen lakik.
Czímer: kékben, arany vadászkürt, felfelé álló és összekötött arany zsinórral, mögötte keresztbe fektetett három nyíl. Sisakdísz: aranymarkolatú, görbe kardot tartó, kinövő oroszlán. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Golup.
G. György zentai határőrvidéki kapitány, neje Radonics Anna s leánya, Dimitria Erzsébet, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet. 1756-ban rokonát, Györgyöt és ennek fiát, Antalt is nemességre emelték. Az 1754-55 évi országos nemesi összeírásban György van felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába. János és Péter 1782-ben nyertek nemesi bizonyságlevelet Bács-Bodrog vármegyétől.
Czímer: kékkel és ezüsttel hasítva. Elől természetes színű vízből kiemelkedő sziklán álló bárkából kiröppenő, verescsőrü és lábú galamb, csőrében olajággal. Háta aranymarkolatú, görbe kardot tartó, veres oroszlán. Sisakdísz: jobbról fekete, balról veres nyílt szárny között kinövő pajzsbeli oroszlán. Takarók: kék-ezüst-veres-ezüst.
Gombos (Gombosfalvi és Kisfalusi).
GOMBOS.
A Tekule nemzetégből származik. Ősi fészke Sáros vármegye, hol Gombosfalván kívül Szent-Mihályt, Szent-Györgyöt, Gyecsehalmát bírta. Őse János fia János (1312-1342), a kitől a leszármazás szakadatlan. Tagjai közül kitűntek: Egyed, Sáros vármegye alispánja. Miklós 1392-ben Zsigmond király mellett Dobor vára alatt hadakozott. Miklós 1613-ban Szepes várának kapitánya. Vincze 1613-ban Sáros vármegye szolgabírája. IV. Imrét, Ónod és Putnok várának kapitányát, 1708-ban bárói rangra emelték. István 1734-ben Sáros vármegye alispánja. V. György 1751-ben cs. kir. altábornagy. V. Imre 1751-ben m. kir. testőr. VI. Imre 1826-ban m. kir. udvari kamarai tanácsos. 1830-ban a pesti törvényszék tagja. 1837-ben udvari tanácsos, majd 1839-ig Heves- és Külső-Szolnok vármegye főispáni helytartója. 1835 szeptember 14-én a Magyar Tudományos Akadémia tiszteleti taggá választotta. Kálmán 1838-ban Sáros vármegye alszolgabírája. Bertalan 1860-ban kir. hétszemélynök. Bács-Bodrog vármegyében Gábor, a bácskai kincstári javak kormányzója, 1716-ban telepedett le, a ki 1716 deczember 22-ón Sáros bármegyétől nyert nemesi bizonyítványt, melyet Bács-Bodrog vármegyében kihirdettetett. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban a vármegye nemeseinek névsorába Antal van felvéve, a ki alkalmasint egy személy azzal az Antallal, a ki 1776-ban a vármegye adószedője volt. Ferencz 1787ben a vármegye főjegyzője. Pál 1797-ben a bácskai felkelő nemesség hadnagya. Ignácz, Antal fia, 1790-ben nyert testvéreivel nemesi bizonyságlevelet Bács vármegyétől. Károly 1848-ban Bács vármegye szolgabírája, fia Gábor Zenta város volt polgármestere. Béla 1880-ban főszolgabíró, 1896-ban az óbecsei kerület országgyűlési képviselője. Dezső jogtudor, óbecsei birtokos.
Czímer: kékben, zöld alapon fekvő, fejnélküli csonka törzs, mellette fehér lovon ülő, veresruhás magyar vitéz, felemelt jobbjában görbe kardot tartva. Sisakdísz: kinövő természetes színű oroszlán. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Grassalkovich, (Gyaraki gróf és herczeg).
GRASSALKOVICH.
Első kiváló tagja 1. Antal (szül. 1694-ben Ürményben, † 1776) pályáját mint királyi ügyész kezdte; nemsokára a kir. ügyek igazgatója, királyi személynök, kincstári elnök, 1751-ben koronaőr és valóságos belső titkos tanácsos lett. 1736-ban bárói, 1743-ban grófi rangra emelték. Fia II. Antal kincstári tanácsos, majd Bodrog és később Zólyom vármegye (1769-1790) főispánja, a kit 1784-ben herczegi rangra emeltek. Ennek fia Antal (1777 1841) Csongrád vármegye főispánja. I. Antal 1750-ben szerezte kir. adomány útján a bajai uradalmat, melybe a kalocsai káptalan 1763-ban iktatta be. III. Antal özvegyétől, szül. herczeg Esterházy Leopoldinától a bajai uradalmat a Horváth-család vette zálogba, melyet 1850-ben gróf Viczay Károly vett meg, a ki viszont 1856-ban Zichy-Ferraris Bódognak adta el.
Czímer: négyelt pajzs, a 3. és 4. közé beékelt 5. mezővel és szívpajzszsal. Ebben ezüstben veres M. T. betük láthatók. A nagy pajzs: 1. ezüstben, hármas zöld halmon, görbe kardot tartó, veres oroszlán. 2. és 3. kékben, hatágú arany csillag és befelé fordult ezüst félholdtól kísért felajzott íjj. 4. veresben, zöld alapon görbe kardot tartó, természetes színű leopárd. 5. ezüstben zöld alapon, zöld száron három piros rózsa. Öt sisak. Sisakdíszek: I. kinövő veres oroszlán. Takaró: veres-ezüst. II. kinövő veresdolmányos és kucsmás magyar vitéz, jobbjában aranymarkolatú, görbe kardot tartva. Takaró: veres-ezüst. III. (középső) herczegi koronán álló, kiterjesztett szárnyú, kétfejű koronás fekete sas. Takaró: fekete-arany. IV. kinövő kékdolmányos és kucsmás magyar vitéz, jobbjában aranymarkolatú görbe kardot tartva. Takaró: kék-arany. V. pajzsbeli leopárd növekvően. Takaró: kék-arany.
Greguss.
G. Tamás a tiszai korona-kerület kincstári ügyésze s nejétől, Mag Teréziától született Ede-József, Károly, Tamás, Vincze, Zsigmond, Terézia, Karolina és Mária-Zsófia, 1807 július 17-én nyertek nemességet, melyet 1808 január 11-én hirdettettek ki Bács-Bodrog vármegyében. Tagjai közül: Ede 1830-40-ig kamarai igazgató. Károly 1848-ban Ujvidék város polgármestere.
Czímer: arany pajzs, kék pajzsfővel, abban arany nap és befelé fordúlt ezüst félhold között nyolcz (5:3) hatágú aranycsillag. Alatta a pajzs két oldalán emelkedő fenyőkkel benőtt s alján 582bányabejárattal ellátott két hegy között álló bányász, derekán bányászövvel s fején zöld kalpaggal, jobbjában bányászkalapácsot tartva. Sisakdísz: kiemelkedő pánczélos és sisakos vitéz, jobbjában kardot tartva. Takarók: kék-arany-vörös-ezüst.
Griganovics.
A család 1745-ben nádori adományt nyert Kúnbaja egy részére, melybe az Antunovics és a Latinovits családokkal egyetemben a kalocsai káptalan iktatta be. Az 1754-55 évi országos nemesi összeírásban Miklós, Bonaventura és Simon vannak felvéve a vármegye nemeseinek névjegyzékébe. Pál 1784-ben, Simon és Mátyás 1797-ben nyertek nemesi bizonyítványt Bács-Bodros vármegyétől. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásba Dániel, ifj. Dániel, Jakab és Lukács vannak felvéve, kik mindnyájan Almáson laktak.
Gromon (Vajszkai és Bogyáni báró).
G. Illyés 1753 január 24-én nyert czímeres nemes levelet. Zsigmond pedig 1807 április 24-én Vajszkai előnevet, Zsigmond kir. kincstári jószágigazgató 1817-ben Vajszkát és Bogyánt a kir. kincstártól megvásárolván, arra kir. adományt nyert. Zsigmond fia Illés. Ennek fia Mór, kinek fia Dezső 1870-80-ig Bács-Bodrog vármegye, Zombor, Baja és Szabadka városok főispánja, valóságos belső titkos tanácsos, 1884-1906-ig a bonvédelmi ministérium államtitkára, 1906-ban bárói rangot kapott.
Gulácsy (Gulácsi).
Bereg vármegyéből származik. 1428-ban az ottani Gulács helység birtokosa, melyre 1546-ben új adományt nyert. Idővel átszármazott Bihar, Ugocsa, Szatmár és Szabolcs vármegyékbe. Biharban 1766-ban és 1767-ben hirdette ki nemességét. Szabolcsban Gyulaj helységben bírt földesúri joggal. Szatmárban Fülpösön, Fülpösdaróczon, Gyarmaton stb. helységben volt birtokos. Tagjai közül Lajos jelenleg Ófutakon lakik.
Györky.
Hont és Turócz vármegyékbtin elterjedt család. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban György van felvéve a vármegye nemeseinek névsorában.
Gyukics (Gyukity).
Gy. Lázár szenttamási határőrvidéki zászlótartó, neje Ivanova Erzsébet, gyermekei János és Erzsébet, 1761 márczius 1-én nyertek czímeres nemes levelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Lázár van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. 1758-ban adományt nyert Szenttamáson. E családból származott Ábrahám tábornok († 1909).
Gyulinacz.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Arzén van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Gyurisics.
Gy. János martonosi határőrvidéki hadnagy, neje Marcsitics Sivana, leánya Angela-Erzsébet 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemes levelet, melyet 1752-ben hírdettek ki a vármegyében. Az 1764-55. évi országos nemesi összeírásban János van felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába.
Hadik (Futaki gróf.)
Turócz vármegyéből származik. Boldizsár 1686-ben Tótprónán lakik. Fia János (szül. 1686 † 1642) superintendens. Fia I. Mihály, ennek fia II. Mihály, kinek nemességét III. Károly király 1720 nov. 6-án kegyelemből megerősítette, a Nádasdy-ezredben kapitány volt. Fia András (szül. 1710 † 1790 márcz. 12.) tábornagy, kit 1763 márczius 20-án magyar grófi, 1777-ban római szentbirodalmi grófi rangra emeltek. H. András hadi érdemei jutalmául 1769-ben nyerte a futaki és a cserevicsi uradalmakat, melyeknek birtokába a kalocsai káptalan 1770-ben és 1771-ben beiktatta. 1770 szept. 9-én Bács vármegye főispánjává nevezték ki. Fiai János József helytartósági tanácsos, Károly cs. kir. altábornagy, elesett a marengói (1800) csatában és András († 1840) lovassági tábornok. Károly fia Frigyes a futaki uradalom egy részét a XVIII. század végén eladta gróf Brunswick József országbírónak, majd 1801-ben Károly testvére András is eladta az ő részét, mely adás-vevés királyi megerősítést nyervén, gróf Brunswick 1810-ben a futaki uradalom birtokába iktattatott. Brunswick József országbírónak 1827-ben fiutódok nélkül bekövetkezett halálával a Hadik család újból igényt tartott a futaki uradalomra, de azt visszaváltani nem tudván, az uradalom továbbra is a Brunswick örökölők tulajdona maradt. A fenti András fia Gusztáv, ki 1848-49-ben honvédezredes (szül. 1801 † 1873) és a szegedi hadosztály parancsnoka, tevékeny részt vett 1848 őszén és 1848-49 telén a szerbek elleni küzdelemben.
Czímer: (ősi) feketében, arany boronán, szájában levágott török főt, jobb első lábában kardot tartó, kétfarku arany oroszlán. Sisakdísz: pajzsalap növekvően. Takarók: fekete-arany-veres-ezüst.
Hajnal.
H. Ferencz, Békés vármegye bizonyítványa alapján, 1763-ban hirdettette ki nemességét Bács-Bodrog vármegyében. Az 1754-66. évi országos nemesi összeírásban János és Ferencz vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. A család 1803-ban Nemesmiliticsen nyert adományt.
Hammerschmied.
H. Ferencz-Antal és neje Zsuzsánna, 1718 szept. 13-án nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1719-ben hirdettek ki. Ferencz 1721-25-ig Bács vármegye II. alispánja 1726 október havában azonban a főispán állásától elmozdította, ekkor az ujonnan alakult Bodrog vármegyének ajánlotta fel szolgálatait, mely 1728-ban alispánná választotta és követül küldte az 1729. évi országgyűlésre. Bírta Borsod és Legyen pusztákat, melyeket tőle a Latinovits család vásárolt meg.
Ható.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban e családból Ignácz van felvéve a vármegye nemcseinek névsorába.
Hayll.
H. Ignácz, neje Fenderich Anna-Mária, leánya Borbála 1741 okt. 28-án nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1742-ben a vármegyében meghirdettek. Az 1764-66. évi országos nemesi összeírásban Ignácz van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. 1821-ben Zsigmond és Miksa nyertek nemesi bizonyságlevelet Bács-Bodrog vármegyétől.
Hegyi.
Az 1754-55. évi országos nemesi üsszeírásban e családból József van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. János 1790-ban Veszprém vármegye bizonyítványa alapján hírdettette ki nemességét Bács-Bodrog vármegyében.
Heinrich (Ómoraviczai).
H. Alajos és Ferencz 1827 június 1-én hadi érdemeik jutalmáúl elnyerték a czímeres nemeslevelet. A család Ómoraviczán volt birtokos, hol az 1841. évi nemesi összeírásban Alajos, valamint ennek fiai: ifj. Alajos, Károly, János, Ferencz és Nándor, továbbá Ferencz és ennek fiai: János, Károly, Ignácz, ifj. Ferencz, Lipót és József vannak felvéve. Ferencz 1845 június 3-án családnevét legfelsőbb engedélylyel Inczédyre változtatta.
Czímer: négyelt pajzs. 1. és 4, veresben befelé fordult arany oroszlán. 2. kékben jobbradőlt ezüst horgony. 3. kékben két ezüst pólya felett aranyleveles korona. Sisakdísz: nyílt fekete szárny köré tűzött veres-fehér zászló. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
583Heiszler-Gyurgyovánszky.
H. Ferenczre 1907 jun. 7-én kelt legfelsőbb elhatározással, nagyatyja Gyurgyovánszky György nemességét kegyelemből átruházták. A Gy. család 1656 május 21-én nyert czímeres nemeslevelet, a melyet Trencsén vármegyében 1657 decz. 11-én és Torontál vármegyébon 1840 május 11-én hirdettek ki. E családnak 1848 előtt Pechón volt birtoka.
Czímer: kékben, zöld alapon, aranyleveles koronán könnyöklő, három, keresztalakban, hegyeikkel felfelé álló nyílvesszőt tartó, veresmezű, sárga hajtókás kar. Sisakdísz : pajzsbeli kar. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Herczegh (Szekecsői.)
HERCZEGH.
A Héder nemzetségből származik. Egyenes őse I. Péter a Németújvári ágból, ki 1342-ben Bodrog vármegye főispánja. A család a XV. században Baracska, Béreg, Dávod (Daut), Herczegszántó, stb. helységekben volt birtokos. Tagjai közül. Rafael 1437-98-ig boszniai püspök. Miklós 1459-90-ig Mátyás király pohárnoka. Fia Ferencz (1495-1505) az 1105. évi rákosi országgyűlésen Baranya vármegye követe. Ennek fa Miklós a mohácsi ütközetben (1526) török fogságba került. A család utolsó sarja Imre (1527) I. Ferdinánd király udvarmestere, kivel a családnak a XVI. század elején magvaszakadt.
Hernyákovics.
H. János, volt titeli határőrségi zászlótartó, 1751-ben kapott czímeres nemeslevelet, melyet ugyanez évben hírdettek ki Bács-Bodrog vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban János van felvéve a vármegye nemesei sorába. Milos jelenleg Titelen lakik.
Horánszky (Hórai).
Liptó és Szepes vármegyében már a XVI. század elején szereplő nemes család. Innen egy ága Pest vármegyébe szakadt. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban e család tagjai Bars, Liptó, Nógrád és Szepes vármegyék nemesei között fordulnak elő, László jelenleg Bács-Bodrog vármegyáben lakik.
Horváth (Szentgyörgyi).
Vas vármegyéből származik. Egyik ága Pest vármegyében telepedett le. Ez ágból származott Antal, ki 1848-49-ben Bács-Bodrog vármegye főispánja s a ki Baján volt birtokos.
Horváth.
Ily nevű családból József és Mihály 1767-ben igazolták nemességüket. Utódaik Nemesmiliticsen laktak. H. András, István, József, János és Dániel 1798-ban Pest vármegye bizonyítványa alapján hirdettették meg nemességüket. H. Ferenczet és Istvánt 1800-ban vették föl a vármegye nemesei közé.
Horváth (Csabai).
Nyitra vármegyáből származik. Onnan Pest vármegyébe szakadt. Józsefel 1795-ben Pest vármegye bizonyítványa alapján vették föl Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába. E család Pacsár egy részét bírta. Mihály 1800-ban vármegyei főszámvevő volt. Tagjai közül Péter cs. és kir. huszár-százados; János és István pacséri lakosok.
Czímer: kékben, hármas zöld halom középsőjén nyugvó, leveles koronából kiemelkedő, görbe kardot tartó arany oroszlán. Sisakdísz: görbe kardot tartó, könyöklő, pánczélos kar. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Huszágh.
H. István 1667 július 12-én kapott czímeres nemeslevelet Sóshartyáni előnévvel I. Lipót királytól. A család Zólyom vármegyéből származik, de később elterjedt Nógrád, Zemplén és Bács-Bodrog vármegyékben is. Bács-Bodrog vármegyében még 1848 előtt telepedtek le. Ez idő szerint Nándor ügyvéd Zentán és István városi tanácsos Magyarkanizsán.
Czímer: kékben, zöld alapon, aranymarkolatú görbe kardot tartó, arany oroszlán. Sisakdísz: arany markolatu görbe kardot tartó, veresmezű kar. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Huszár.
E család királyi adomány alapján a XIX. század eleje óta Pacsér községben volt részbirtokos, a község más 12 közbirtokosával egyetemben, melyet H. Károly és Elek 1800-ban több más nemes úrral vettek meg a kincstártól.
Ivancsics.
E család tagjaiból 1780-ban I. Józsefet, Jánost és Imrét, 1790-ben I. Józsefet, Jánost, Jakabot, Tamást és Imrét, 1799-ben I. Józsefet, Györgyöt és Jánost, Heves vármegye bizonyítványa alapján iktatták be Bács-Bodrog vármegye nemesei közé. A család 1803-ban Nemesmiliticsen adományt kapott.
Ivánkovits.
I. Miklós és Antal 1744-ben hirdettették ki nemeslevelüket Bács-Bodrog vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Antal és Miklós van fölvéve a vármegye nemesei sorába. I. Albert, Tádé, Márton és Mihály 1798-ban Nemesmiliticsen igazolták nemességüket. A család 1803-ban Nemesmiliticsen adományt nyert. 1808-ban I. Györgyöt iktatták a nemesek közé.
Jancsovits.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban György van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Jeremich.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Zsivan van felvéve a vármegye nemeseinek lajstromába.
Jeszenszky (Kisjeszeni és Megyefalvai).
Őse Paulovics Miklós volt, ki Jámbor Ádámmal együtt a Turócz vármegyében fekvő Kisjeszen helység felét nyerte 1521-ben II. Lajos királytól adományképen. Maradékai erről írták nevüket. Ennek utóda, János, Turócz vármegyéből Baranyába költözött. 1756-ban a Megyefalvai előnevet nyerte adományul. János (1748-1765) fiai Emánuel (Emánuel utódai közül III. Ferencz Baranyamegyének 30 éven át alispánja, IV. Ferencz országgyűlési képviselő.) (1749-1805) és Antal ágát két fővonalban terjesztették odább. Antal (1774-1812) főszolgabíró és országgyűlési követ; ágából Gyula, 1848-49-iki honvédszázados, elesett a kátyi ütközetben. József 1861-ben főszolgabíró. Zoltán a magyar nemes testőrségnél szolgált, 1848-ban a honvédséghez lépett át és a szabadságharczot végigküzdötte. Lehel 1848-49-ben a császár-huszároknál szolgált. Géza 1848-49-ben nemzetőr. József fiai közül Aladár kir. járásbíró, Gyula főszolgabíró, Béla Temerinben lakik, Kálmán főszámvevő. Tivadar Ibafán földbirtokos.
Czímer: kékben, zöld alapon vörösruhás, sárgaöves és csizmás, süveges férfi, jobbjával baltát emel, baljával szarvánál fogva tart egy dámvadat. Sisakdísz: a pajzsbeli férfi növekvően. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Julinácz.
J. Arzén, mint csurogi kapitány, 1751-ben ugyanott birtokadományt nyert, melybe a kalocsai káptalan iktatta be. 1755-ben meghirdettette nemességét. A birtokot 1757-ben 2500 frtért adta el a kincstárnak. Ennek unokája Péter, 1808-ban, a vármegyétől nemesi bizonyítványt nyert s 1809-ben a bácskai nemesi fölkelő sereg gyalogságának a kapitánya volt.
Kajthy (Kaity).
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Jakab, Miklós, Márk, József és Péter vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Az 1841. évi összeírás szerint Dávid özvegye Baján lakott.
585 Kanacsanin.
K. János tiszai határőrségi hadnagy, neje Vukova Sivana és gyermekei: Cyrill és Anasztauz, 1751-ben nyertek czímeres nemeslevelet s 1758-ban birtokadományt.
Kanacsky.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban János van felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába.
Kanyó.
K. János, neje Body Ilona és gyermekei: István, Mihály, György, János és Pál, továbbá István neje: Bakos Mária, Mihály neje: Molnár Dorottya, György neje: Balás Erzsébet, 1714 márczius 14-én nyertek czímeres nemeslevelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Pál, István és György vannak felvéve Bács vármegye nemeseinek névsorába. Egy másik hasonnevű családból Mihály 1766-ban igazolta a nemességét Bács-Bodrog vármegyében. Györgyöt és Gyulát 1785-ben, Nógrád vármegye bizonyítványa alapján, vették fel a vármegye nemesei közé. István 1791-ben szintén Nógrád vármegye bizonyítványa alapján igazolta nemességét. Az 1826. évi vármegyei összeírásban e családot a nemesmiliticsi közbirtokosok között találjuk. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint Alajos Baján lakott. A családból jelenleg Ödön Bácsújfaluban lakik.
Karácson (Bozsóki).
KARÁCSON.
K. András 1656-ban nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1658-ban hirdettek ki Veszprém vármegyében. A család Veszprém vármegyében telepedett le, a hol 1848 előtt Torna és Bozsok községben volt földesúri joga. A XIX. század első felében Bács-Bodrog vármegyébe telepedett, hol József 1836 június 20-án hirdette ki nemességét, 1909-ben a király a Bozsóki előnevet adományozta neki. E családból származik Gyula (1895-1906-ig) Bács-Bodrog vármegye alispánja, kir. tanácsos, a III. oszt. vaskoronarend lovagja. Fiai közül Gyula, kir. alügyész és Pál m. kir. honvédhuszár főhadnagy.
Czímer: kékben, ágaskodó fehér lovon ülő, sárgacsizmás, fehérnadrágos, veresdolmányos, görbe kardot tartó magyar vitéz. Sisakdísz: veresruhás, sárgaöves és fehérkucsmás kinövő magyar vitéz, jobbjában görbe kardot, baljában levágott török főt tartva. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Karakassevits.
K. Bragics, mohok határőrvidéki hadnagy, neje Mediczka Sztaja és gyermekei Szabbas, János, Tivadar és Thodor, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet ugyanez évben hirdettek ki Bács-Bodrog vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Drag van fölvéve a vármegye nemesei közé. 1758-ban királyi adományt nyert.
Karapancsics I.
K. Száva, kanizsai hadnagy, neje Popovics Makrina és gyermekei: Mihály és Mária, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet még ebben az évben Bács vármegyében kihirdettek. Az 1754-55. évi országes nemesi összeírásban Száva van felvéve a Bács vármegyei nemesek névsorába.
Karapancsics II.
K. Miklós, kanizsai zászlótartó, neje Radonlavleva Rusicza, valamint leányai 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet.
Kászonyi.
K. Ferencz és Sándor 1774-ben, Zemplén vármegye bizonyítványa alapján, hirdették ki nemességüket Bács vármegyében. Ferencz 1773-1787-ig Bács vármegye főjegyzöje volt. 1826-ban a családnak Pacsér helységben volt földesúri joga.
Kerék (Motesici).
Trencsén vármegyéből származik. Első ismert őse, Ferencz, 1658-ban Trencsén vármegye alispánja volt. 1690-ben még Motesiczen volt birtokos. 1816-ban átszármazott a Jászkúnságba, később Csongrád, Tolna és Krassó vármegyékbe. Illés jelenleg Baján lakik. Ferencz és György cservenkai lakosok.
Czímer: vágott pajzs. Elül aranyban, a vágási vonalból kiemelkedő fekete sas. Hátul ezüst pólyával, vágva, felül kékben három (1 : 2) hatágú arany csillag, alul veresben arany oroszlán. Sisakdísz hiányzik. (Családi közlés.)
Késmárky.
KÉSMÁRKY.
K. János Albert 1649 április 13-án nyert III. Ferdinánd királytól czímeres nemeslevelet, melyet 1649 június 21-én a Sztregován tartott közgyűlésen hirdettetett ki. A család egy ága Nógrád vármegyéből Pozsony vármegyébe költözött, hol György 1755-ben főszolgabíró volt. Ennek fia, József, (1780) Veszprém vármegyébe, Berhidára költözött, neje szentkirályszabadjai Rosos Magdolna után a berhidai birtokot birta. A család másik ágából János 1777-ben, Nógrád vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét. Egy másik Jánost, szintén Nógrád vármegye bizonyítványa alapján, vették fel a vármegye nemeseinek sorába. Antal, táblabíró, 1809-boen a vármegyei felkelő nemes seregőrnagya volt. A veszprémi ágból József és Pál-Antal 1820 november 23-án hirdettették meg nemességüket Bács-Bodrog vármegyében, ugyanők előfordulnak az 1841. évi összeírásban is, ekkor Baján laktak. Ennek az ágnak Óbecsén volt földesúri joga. József jelenleg Zomborban lakik; Béla ugyanott ügyvéd, Géza Szentfülöpön lakik. József árvaszéki ülnök Zomborban.
Czímer: kékben, zöld alapon, görbe kardot tartó, arany oroszlán. Sisakdísz: kinövő fehér egyszarvú. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Kiss (Kissárosi).
Nógrád vármegyéből származik. Nemességét 1691 deczember 30-án hirdettette ki Túrócz, 1782 október 9-én Sáros vármegyében. 1782-ben Bács-Bodrog vármegyébe telepedett le, hol Bácsszenttamáson volt birtokos. Nemességét 1783 márczius 17-én hirdettette ki s 1839 márczius 11-én nyert nemesi bizonyságlevelet. Tagjai közül János 1691-ben gyalogsági kapitány János mint alezredes 1758-ban elesett a hochkircheni csatában. József, kir. kamarai igazgató-mérnök és Gábor, cs. kir. mérnökkari őrnagy, 1792-ben a Ferencz-csatornát tervezték és építették. Ferenczet, (szül. 1791, † 1859) ki korának híres régésze, 1839-ben a Magyar Tudományos Akadémia tagjává választotta. Mihály 1816-ban Bács-Bodrog vármegye táblabírája. Manó 1848-49-ben honvédszázados, ki a tarczali csatában 1849 január 22-én súlyosan megsebesült. Gyula jelenleg Óverbászon jegyző.
Czímer: kékben, zöld alapon, három természetes színű liliomot tartó arany griff. Sisakdísz pajzsbeli griff növekvően. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Klinovszky.
Az 1754-55. évi országos nemesi össszeírásban József van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Mátyás 1793-ban Nemesmiliticsen lakott. József, András és János 1800-ban igazolták nemességüket, mely alkalommal nemességüket legfelsőbb elhatározással elismerték. 1803-ban Nemesmiliticsen nyertek adományt. 1826-ban a család Nemesmiliticsen volt birtokos. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint József, Dániel és ifj. József Szabadkán laktak.
Knezevity.
K. Mátyás, György és János, a kik az 1753. évi nemesi összeírás szerint Nemesmiliticsen laktak, már ekkor nemesekként szerepeltek. Knezevity Antal és István 1843 február 9-én igazolták nemességüket, melyet ez alkalommal a legfelsőbb helyen is elismertek.
586Knézy.
Ily nevű családból, az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban, Máté, György, János és Simon vannak felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába. K. György, Simon és Mátyás, egy másik Simon és Mihály, 1798-ban igazolták nemességüket Bács-Bodrog vármegyében. A család 1803-ban adományt nyert Nemesmiliticsen. E család sarja, Antal 1842-ben másod, 1843-48-ban első alispán, a ki Újverbászon volt birtokos. Lehel jelenleg ügyvéd és Bács-Bodrog vármegye tiszteletbeli ügyésze, Hódságon lakik. Brúnó jegyző Mátételkén.
Czímer: kékkel és veressel vágva. Elül a sárkányölő Szent-György lovag képe, hátul aranyjogart tartó, koronás arany oroszlán. Sisakdísz: pajzsbeli oroszlán. Takarók: kék-ezüst-veres-ezüst.
Komáromy
K. István és János, Nyitra vármegyei lakosok, 1699-ben nyertek czímeres nemeslevelet. Idővel a család átszármazott Torontál és Csanád vármegyékbe. Csanád vármegye 1836 július 25-én adott K. Lajosnak nemesi bizonyítványt, ennek fia Béla Zentán telepedett le. Fia Béla jelenleg rendőr kapitány Zentán.
Czímer: Kékben, hármas zöld halmon, felemelt jobb lábával koszorút tartó, természetes színű darú. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Komlósy.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Mihály van felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába.
Koncz.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban András és Sándor, mint nemesmiliticsi birtokosok szerepelnek Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorában. Az 1776. évi összeírásban Sándort és Józsefet találjuk felvéve.
Koronay.
K., azelőtt Kroner József, neje Lipkay Anna, gyermekei: Ferencz-Károly, József-Ignácz, László-Alajos, Teréz, Katalin és Anna, 1795 február 26-án nyertek czímeres nemeslevelet. E családból Ferenczet 1795-ben vették fel a vármegye nemesei közé, József 1807-ben nyert bizonyítványt a vármegyétől. 1826-ban Almás és Pacsér helységekben volt földesúri joga. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint Antal és József özvegye Almáson laktak.
Köröskényi (Köröskényi).
Nyitra vármegyéből származik, hol egyik sarja, Benedek, már 1520-39 között Kisköröskényben birtokos volt. Péter 1586-ban Alsóköröskényben vett birtokokat Thúróczi Pétertől. János (1706) érsekújvári parancsnok. A vármegyébe elsőízben György költözött, a ki 1738-ban szolgabíró volt s Patachich érsektől birtokadományt nyert. Károly 1766-ban hirdettette ki nemességét, Nyitra vármegye bizonyítványa alapján. Miklós a bácsi 1797. évi felkelő nemes seregnél hadnagyi rangot viselt. Ferencz a XIX. század elején Szenttamáson volt birtokos. Fiai közül Károly 1848-49-ben honvédtiszt, Antal 1848-49-ben a Lehel-huszároknál hadnagy később Zentán köztisztviselő.
Körmendy.
K. István, 1734-39-ig Bács vármegye főjegyzője, 1745-ben igazolta nemességét. Az 1826. évi vármegyei összeírásban a nemesmiliticsi közbirtokosok között foglalt helyet.
Kossa (Magyary-Kossa, Nagysarlói).
Régi csallóközi nemes család, melynek első eredeti oklevele 1381-ben kelt, a pozsonyi káptalan előtt. A család hol Kossa, hol Magyary néven fordul elő. Újított czímeres levelet 1599 április 1-én kapott I. Rudolftól Nagysarlói Kossa Albert, fia Gergely, két testvére: Pál és János és ennek leánya Zsuzsánna. A család e három testvér után három ágra szakadt. A Jásznagykúnszolnok, Pest és Tolna vármegyékben ma birtokos család Jánostól ered és a leszármazás szakadatlan. A családnak Komárom, Tolna és Heves vármegyékben is volt és van birtoka. Nemességüket Barsban 1600 deczember 18-án, Komáromban 1699 márczius 10-én és 1727-ben, Veszprémben 1758 július 29-én, továbbá Fehér, Tolna és Heves vármegyékben hirdették ki. A czímerlevélszerző Jánosnak a fia volt Miklós, ennek fia János, ki 1606-ban született és 1710-ben halt meg 104 éves korában. Ennek fia volt Péter, kinek három fia maradt: ifj. Péter, az idősb és István, az ifjabb ág megalapítója, József magtalanúl húnyt el. Az ifjabb ág utódai 1876-ban telepedtek Bács-Bodrog vármegyébe, a hol most Miklós dr. Titelen kir. közjegyző.
Czímer: kék, jobbharánt pólyával hasított, ezüst és veres pajzs. A pólyában jobbra futó, természetes színű oroszlán. Sisakdísz: veres strucztollas, sisakos és vasba öltözött, szemközt fordúlt vitéz növekvően, jobbjában kardot tart, melynek hegyére turbántos török fej van tűzve, baljában kékkel és aranynyal vágott s a sisak koronájába tűzött zászlót fog. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Kossity (Kossits)
K. Péter újkobilai zászlótartó, neje Markovics Rozália és gyermekei: András és Márta, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1752-ben hírdettek ki Bács-Bodrog vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Péter van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Kovách (Horti és Rigyiczai).
K. Pál, a füleki őrség lovaskapitánya, neje Zsuzsanna, fiai: Gergely, János, István és György és leánya Anna, 1613 márczius 26-án nyertek czímeres nemeslevelet II. Mátyás királytól. A család a Heves vármegyei Horton telepedett le, honnan előnevét is vette. András fia Imre, 1794 május 1-én nőül vette Verseghi Márffy István leányát, Katalint, mely házasság révén Bács-Bodrog vármegyében telepedett le. 1801 július 10-én I. Ferencz királytól adományt nyert Rigyicza helységre, egyúttal engedélyt, hogy a Rigyiczai előnevet is használhassa. 1848 előtt Rigyiczán (a mai Regőczén) volt földesúri joga. Tagjai közül kiemeljük a következőket: Pál 1613-1640-ben a füleki őrség lovaskapitánya. János 1613-1663-ban a lovas-főhadnagy. József 1828-ban Nógrád vármegyében biztos. Imre, a ki 1801-ben Rigyiczát szerezte, előzőleg a herczeg Grassalkovich család gödöllői uradalmának igazgatója volt. Fiai, Bács-Bodrog vármegye aljegyzője és több vármegye főszolgabírája, több vármegye táblabírája és Mihály, Bács-Bodrog vármegye aljegyzője és több vármegye táblabírája. József fia, jános, 1848-49-ben honvédtiszt, később ügyvéd és Rigyicza földesura, Béla jelenleg gyógyszerész és földbirtokos Regőczén.
Czímerek: kék pajzs zöld pajzslábban; abban egymás mellett három levágott törökfő. A pajzs lábból sugárzó arany naptól és befeléfordult félholdtól kísért, aranymarkolatú görbe kardot tartó, pánczélos és sisakos vitéz emelkedik ki. Sisakdísz: pajzsbeli vitéz. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Kovachich (Almási, Radonicsi és Perlekovicsi).
KOVÁCSICS.
Dalmát eredetű család. Első ismert őse Gáspár, kinek nemességét 1604-ben megújították. Gáspár Nyitra vármegyében telepedett le, hol 1608 február 12-én a Nagytapolcsányban tartott közgyűlésen hirdettette ki nemességét. Gáspár fiától, Györgytől 587a leszármazás a következő: Fia, Ferencz, (szül. 1689) állami regálebérlő, később Budán generális perceptor. Fia, II. Ferencz, (szül. 1739) alapítványi igazgató s Baranya vármegye táblabírája. Fiai: III. Ferencz, II. György, a hg. Coburg-Koháry uradalmak igazgatója és Antal 1803 április 24-én királyi adományt nyertek Almásra, melynek a család egykilenczed részét birta. Antal fiai: II. Antal 1861-63-ig alispán, ügyvéd. III. György pályáját a gróf Ficquelmont-féle dragonyos ezredben kezdte, majd a gróf Tholdy-féle huszárezredben részt vett az 1866. évi hadhjáratban s Königgrätznél vitézségi érdemjelt kapott, utóbb tizenöt évig a magyar testőrségnél szolgált, mint őrnagy. Károly ügyvéd († 1896). Máté, bácsalmási plébános és Szentbenedeki apát. Antal fia, József, Bács-Bodrog vármegye tb. ügyésze, bírája, ügyvéd. Károly fiai közül Kálmán Bács-Bodrog vármegye tb főszolgabírája. A fenti III. Ferencz fia volt Albert, ennek fiai: János, honvédhuszárszázados és Béla.
Czímer: három hatágú arany csillaggal megrakott, zöld balharánt gerendával vágott, veres pajzsban felül a vágási vonalból és alúl a pajzs aljából kiemelkedő 3-3 zöld halom. Sisakdísz: veres és zöld szarv között czölöpösen állított és könyökénél meghajlott, három keresztbe fektetett nyilat markoló pánczélos kar.
Kovács.
K. József 1755 október 6-án nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1756-ban hírdettek ki Bács-Bodrog vármegyében. Tán ennek fia volt József, a ki 1781-86-ig és 1790-96-ig Bács vármegye első alispánja volt. Györgyöt 1797-ben vették fel a vármegye nemeseinek névsorába.
Kovács.
KOVÁCS.
Borsod vármegyéből származik. K. Benedek, ónodi lovas vitéz, 1628 november 26-án nyert czímeres nemeslevelet. A család a XVIII. század végén telepedett le Temerinben. Leszármazottai számosak, kik közül János tataházai plebános, Antal temerini tanító.
Czímer: kékben, zöld alapon, fehér lovon ülő, hosszú veresköpenyes, párdúczkaczagányos, sárgacsizmás, fekete kalpagos magyar vitéz, jobbjában a kantárt, baljában veres hadilobogót tartva. Sisakdísz: görbe kardot tartó kinövő arany oroszlán. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Kray (Krajovai báró).
KRAY.
Sáros vármegyéből származik. K. Pál 1662 június 3-án nyert czímeres nemeslevelet. A bárói rangot K. Jakab fia Pál, neje Mihitz Francziska és fiai: Ferencz és János, 1792 augusztus 9-én és a Topolyai előnevet, 1800 április 8-án nyerték. K. Pál (szül. 1735 február 5., † 1804 január 19), 1745 óta az osztrák hadseregben szolgált s résztvett a hétéves háborúban. A török hadjáratot (1788-89) már ezredesi rangban küzdötte végig. A békekötés után (1790) tábornok lett és hadi érdemeiért báróságot nyert. Az erdélyi oláh zendülés (1787) alkalmával ő fogta el a pórok vezéreit, Hórát és Kloskát. 1793-95-ben Németalföldön harczolt és győzelmeiért altábornagygyá nevezték ki, olaszországi fényes hadi tetteiért pedig (1798) táborszernagygyá. 1803-ban nyerte Topolyát királyi adományképen. Fia János báró az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban fordúl elő. Ennek leányát, Irmát, gróf Zichy Nep. János vette nőül, a ki Topolyát kapta hozományul.
Czímer: kékben, fehér sziklákon álló, jobbjában kardot, baljában könyvnyomda szedősorzót tartó arany oroszlán. Három sisak. Sisakdíszek: I. Kinövő veresruhás, fehér turbános és zöld sapkás szakállas török vitéz, jobbjában félholdas lófarkot tartva. Takaró: kék-arany. II. Pajzsbeli oroszlán. Takaró: veres-ezüst. III. Fehérbe öltözött, báránybőrsüveges oláh harczos, mellén keresztbe átalkötött fekete szíjakkal, jobbjában kaszát tartva. Takaró: kék-arany.
A család nemesi ágából, mely a Rókuszi előnévvel él, származik K. István, szegedi kir. ítélőtáblai elnök.
Kubara (Kubura).
K. Osztoja, moholi zászlótartó, neje Radivojova Anna és fiai: István és János, 1751 márczius 1-én nyerték czímeres nemeslevelet, melyet 1752-ben hirdettek ki a vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Osztoja van felvéve Bács vármegye nemeseinek névsorába. Ignácz 1780-ban igazolta nemességét.
Kuluncsics.
KULUNCSICS.
K. József bajai jegyző, neje Boschof Erzse és gyermekei: Gyula-József-Antal, Ágost-Nep. János-György, József-György-Viktor, Viktor-Ernő, Mária-Kata-Antónia, Karola-Erzse, Vilhelmina-Ludovika, Ottilia, Adél-Henrika és Berta-Laura, 1835 április 30-án nyertek V. Ferdinánd királytól nemességet, Nemesmiliticsi előnévvel. Egyidejűleg Nemesmiliticsen birtokadományt is kaptak. A nemességet Bács-Bodrog vármegyében 1835 október 12-én hírdették ki. K. József fia Ágost vármegyei tb. főlevéltáros volt.
Czímer: veressel és kékkel vágva, felül befelé fordult hold és két hatágú arany csillag között, kardot tartó arany oroszlán, alúl kiemelkedő fehér sziklán aranyleveles korona. Sisakdísz: három (piros, fehér és zöld) strucztoll. Takarók: veres-ezüst-kék-ezüst.
Kunszabó.
K. Ferencz, János és György, Szabolcs vármegye bizonyítványa alapján, 1773-ban hírdettette ki nemességét Bács-Bodrog vármegyében. A család Nemesmiliticsen volt birtokos. 1798-ban Mihály és István nemesi bizonyságlevelet kaptak a vármegyétől. E család tagjait az 1826. évi vármegyei összeírásban a nemesmiliticsi közbirtokosok között találjuk felsorolva. Miklós jelenleg bajsai lakos.
Czímer: kékben, hármas zöld halmon, görbe kardot tartó, arany oroszlán. Sisakdísz: kinövő pajzs alak. Takarók: mindkétfelől kék-arany.
Laczkó.
L. István, nemesmiliticsi lakos, Pest vármegye bizonyítványa alapján, 1766-ban hírdettette ki nemességét a vármegyében. Már az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban e családból István van fölvéve a vármegye nemesei közé. Györgyöt 1780-ban, Nógrád vármegye bizonyítványa alapján, vették föl a vármegye nemeseinek névsorába. István 1798-ban bizonyságlevelet kapott a vármegyétől. A család 1803-ban Nemesmiliticsre nyert adományt.
Latinovits (Borsodi és Katymári).
LATINOVITS.
A család eredeti neve Latanovicz, e néven kapták István és Dániel 1719 szeptember 23-án a nemességet. 1725-26-ban megszerezvén Borsod és Legyen pusztákat, 1747 október 30-án Péter és atyafiai adományt és előnevet szereztek. A nemességszerző Dániel fia Péter, Bács vármegye alispánja és kir. tanácsos. Második feleségétől, báró Bernyákovics Annától született fiai, János és József, megszerezték Katymárt, a melyre 1801 június 12-én királyi adományt nyertek és egyben előnevül kapták azt. János, a Szent István-rend vitéze, a helytartótanácsnál szolgált († 1823 február 21). Józsefnek utódai nem maradtak. A család őse Tádé, a kinek fiai a nemességszerző István és Dániel, kik a ma virágzó két főágat alapították. István ágát Benjámin Dánielét fia Péter († 1779) folytatta. Ez utóbbinak fiai közül István (1740, † 1789) és János († 1823) a család emez ágát két vonalban terjesztették tovább. A család tagjai leginkább megyei hivatalokat viseltek. Közülük nevezetesebb szerepet játszottak a következők: Lajos (szül. 1805, 589† 1869 április 20) az 1848-49-iki országgyűlésen Bács-Bodrog vármegye követe. Fiai I. Ödön (szül. 1828, † 1863 június 22) cs. kir. kamarás, dzsidásezredes és III. Albin (szül. 1830) cs. kir. kamarás. János főszolgabíró volt a vármegyében. Fia II. Illés (szül. 1821 október 20, † 1886 márczius 29) cs. kir, huszárfőhadnagy. Ennek fiai Ernő (szül. 1854) volt országgyűlési képviselő, Pál (szül. 1856 okt. 9) Bács-Bodrog vármegye ny. főispánja és Géza (szül. 1863 február) volt országgyűlési képviselő. Benjamin († 1872) Bács-Bodrog vármegye főjegyzője. Fia Móricz (szül, 1806, † 1868 február 26) Bács-Bodrog vármegye szolgabírája és követe.
Czímer: kék pajzsban, zöld mezőn kétfarkú, arany oroszlán, első lábaival kétnyelvű, veres lobogós, veres nyelű lándzsát tart. Sisakdísz: szemközt fordult veresnadrágos, pánczélos, három strucztollas, nyíltsisakos, jobbjában török fejet tartó vitéz növekvően. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Lazarovics.
L. Milán csurogi határőrségi kapitány, neje Pannova Similiana és fiai: Pál, Miklós és Mihály, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet ugyanez évben hirdettek ki Bács vármegyében. Mihály 1813-ban igazolta nemességét. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban a Petrovoszellón lakó L. Ilia, Pál, Száva és Kuzman özvegye vannak felvéve a vármegyei nemesek lajstromába.
Lestár (Bori és Oroszi).
Hont vármegyéből származik. Őse Mátyás (1562), a kitől a leszármazás szakadatlan. A család első letelepedési helye a Bars vármegyei Nemesoroszi volt, honnan idővel átszármaztak a Hont vármegyében fekvő Boriba, hol jelenleg is birokosok. A családot Mátyás (1652-1698), Bars vármegyei adórovó terjesztette tovább, kinek unokái: Mátyás († 1807) és János voltak. János fia Péter († 1822) Kecskeméten volt birokos. Ennek fiai közül Péter és Lajos Hont vármegyében telepedtek le, míg Sándor Kecskeméten maradt. Fia Péter (szül. 1818 † 1896) 1848-49-ben honvédszázados, utóbb Kecskemét város polgármestere és a III. oszt. vaskorona-rend lovagja. Lajos Hont vármegyei táblabíró unokája Albert (szül. 1869), ügyvéd, jelenleg Topolyán lakik. Dániel, János és Lajos Pacséron birtokosok, hol a családnak 1848 előtt földesúri joga volt.
Czímer: kékben, zöld alapon, görbe kardot tartó, kétfarkú arany oroszlán. Sisakdísz: pajzsbeli oroszlán növekvően. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Lithvay.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban György és János vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. E család Nemesmiliticsen telepedett le. László 1766-ban, Nyitra vármegye bizonyítványa alapján, igazolta nemességét. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban több tagja szerepel a nemesmiliticsi közbirtokosok között.
Lövey.
L. János fiai, névszerint János, Mátyás, Antal, Sebestyén, Gáspár, Mihály és József, csantavéri lakosok, 1812-ben Heves vármegye bizonyítványa alapján hírdettették ki a vármegyében nemességüket. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban Gergely, József, Mátyás, Antal, István és Mihály Zenta székhelylyel vannak felvéve a vármegye nemesei közé.
Magyar.
Pozsony vármegyéből származik, mely vármegye bizonyítványa alapján 1763-ban igazolta nemességét. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Antal, a ki Nemesmiliticsen lakott, van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírásban e családból Imrét Jankováczon találjuk.
Mándics I. (Mandity).
M. Mátyás, zombori lakos, 1720 április 29-én nyert czímeres nemes levelet, melyet Bács vármegyének 1720 október 3-án Baján tartott közgyűlésében hirdettetett ki. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Tamás, Márk és Jeromos vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Mándics II.
MANDICH.
E család 1688-ban nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1747-ben Verőcze, 1798-ban Bács vármegyében hirdettetett ki; Nemesmiliticsen telepedett le, a hol 1803-ban adományt nyert.
Czímer: kékben, zöld alapon, zöld takarós fehér lovon ülő, veresruhás, sárgacsizmás és kócsagtollal ellátott csákós magyar vitéz, jobbjában görbe kardot, baljában a kantárt tartva, egy veresnadrágos, sárgadolmányos, feketekucsmás férfit hajtva maga előtt. Sisakdísz: buzogányt tartó, könyöklő pánezélos kar. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Manics.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban e családból Márk van felvéve Bács vármegye nemeseinek névjegyzékébe.
Mann (Csonoplai)
M. Jakab, kir. tanácsos, igazgató-tanár Szegeden, a ki 1906-ban nyert czímeres nemeslevelet, egyike ama családok ivadékainak, a kik II. József uralkodása alatt, Elszászból költöztek be Magyarországba.
Czímer: arany pantallérral vágott pajzs, felül veresben, jobb haránt ezüstpólya, mely mindkét oldalán, ezüstfonállal összekötött, három-három háromleveles ezüst lóherével van díszítve. Alúl hullámos arany pantallérral átszelt kék mezőben, veres csőrű és lábú, csőrében aranykígyós aeskulapbotot tartó, repülő arany gólya. Sisakdísz: veres, illetve három ötágú csillaggal megrakott, balharánt arany pólyával vágott, kék szárny közül kiemelkedő, jobbrafordúlt, természetes színű bagoly. Takarók: veres-ezüst-kék-arany.
Márffy (Csébi).
E családból Lipótot, 1791-ben, Baranya vármegye bizonyítványa alapján vették fel a vármegye nemeseinek névsorába. Lipót, aranysarkantyús vitéz, 1791-1808-ig a vármegye főjegyzője volt. 1806 július 25-én nyerte a Csébi előnevet, 1810 július 10-én pedig engedélyt nyert, hogy Kliegl Károlyt nevének átruházásával fiává fogadhassa, a kit 1811-ben a vármegyei birtokos nemesek sorába iktattak. 1826-ban Cséb helységben bírt földesúri joggal.
Markovics.
M. Damián, a zombori határőrvidéki erőd kapitánya, 1690 május 29-én nyert Lipót királytól czímeres nemeslevelet, melyet fia, György 1713-ban hirdettetett ki Bács vármegyében. Az 1754-55 évi országos nemesi összeírásban Márk, Miklós és Mihály vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Egy más hasonnevű családot, mely 1795 május 25-én nyert czímeres nemeslevelet, 1798-ban vettek fel a vármegye nemeseinek névsorába. Béla 1787-ben igazolta nemességét, utódai Nemesmiliticsen telepedtek le.
Markulin.
M. János 1776-ban, Tamás, Mátyás és György, szabadkai lakosok, 1811-ben hirdettették ki nemességüket a vármegyében, 1808-ban Tamás, József, Mátyás és Mihály igazolták nemességüket, Sebestyén 1818-ban nyert nemesi bizonyságlevelet Bács-Bodrog vármegyétől. Az 1841. évi vármegyei összeírásban e családból Simont., a ki Szabadkán lakott, találjuk feljegyezve. János Felsőszentivánon birtokos.
590 Matkovits (Mátéházi).
M. Lajos († 1895), Bács-Bodrog vármegye zentai járásának főszolgabírája, a Ferencz József-rend lovagja, 1879-ben nyert czímeres nemeslevelet. Fia Béla volt apatini főazolgabíró, tart. huszárhadnagy, jelenleg Temerinben birtokos.
Czímer: veresben, zöldszárú s két zöldlevelű, ezüst rózsát tartó, arany oroszlán. Sisakdísz: pajzsalap növekvően, Takarók: mindkétfelől: veres-arany. Jelmondat: Virtute et fortitudine.
Mattyasovszky.
Liptó vármegye törzsökös családja. Első ismert őse Ábrahám 1282-ben királyi adományul nyeri Alsó- és Felsőmátyásfalvát, honnan előnevét vette. Liptóból a család több vármegyébe szakadt. János Szepes vármegyébe költözött, 1587-ben már e vármegye táblabírája. A leszármazás ettől a Jánostól szakadatlanul lehozható. Jánost 1792-ben Liptó vármegye bizonyítványa alapján vették fel Bács vármegye nemesei közé. 1800-ban a család több más nemes birtokossal együtt Pacsért vette meg, hol 1848-ig földesúri joga volt. László 1862-67-ig vármegyei törvényszéki ülnök. Tagjai közül 1893-ban Emil és Dezső vármegyei tisztviselők voltak.
Czímer: kékben, arany koronából kiemelkedő, három ezüst liliomot tartó fekete medve. Sisakdísz: pajzsalak. Takarók: mindkétfelül kék-ezüst.
Mátyus.
Pest vármegyéből származik. Mártont 1852-ben vették fel Bács vármegye nemesei közé, a ki az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban a Bács vármegyei nemesek névsorában is előfordul. 1763-ban a birtokos nemesek közé sorozták. Az 1826-ban eszközölt összeírás alkalmával a nemesmiliticsi közbírtokosság között foglal helyet.
Medianszky.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Lázár van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Mészáros (Pacséri).
M. János bajai lakos 1774-ben, Pozsony vármegye bizonyítványa alapján, igazolta nemességét. János gyermekei: Dániel, Lázár és Antal, az utóbbi az 1809, évi Bács-Bodrog vármegyei felkelt nemes sereg főhadnagya, 1801 február 27-én Pacsér község egy részét nyerik adományul. Lázár (szül. 1796, † 1858) 1848-49-ben altábornagy és hadügyminiszter, Antal fiai közül: József bajai és Antal pacséri s tavankúti birtokos.
Milassin.
M. Miklós székesfehérvári püspök s testvére Pál, valamint ennek gyermekei, továbbá elhalt testvéreiknek özvegyei és gyermekei, 1791 márczius 7-én nyertek czímeres nemes levelet, melyet Miklós, Márton és Antal 1791-ben hirdettettek ki Bács vármegyében. A család Csávolyon telepedett le, hol az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint ekkor 20 férfi tagja élt. Jelenleg Szabadkán virágzik a család.
Czímer: veres és ezüst ikerpólyával vágott pajzs. Felül aranyban, verescsőrű és lábú, koronás fekete sas. Alul kékben, hármas zöld halmon, három hatágú arany csillag. Sisakdísz: három (veres, fehér, kék) strucztoll. Takarók: veres-ezüst-kék-arany.
Milinovity.
M. Nessa, zentai határőrvidéki zászlótartó, neje Adamova Milinka és gyermekei: János, Tódor és Ilona, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Nessa van felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába.
Milkovics.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban e családból Farkas van felvéve Bács vármegye nemeseinek névsorába.
Mirilovity (Mirilovics).
M. Maxim, földvári zászlótartó, neje Jovanova Szimlana és gyermekei: Elek és Magdolna, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1752-ben hírdettek ki. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Maxim van felvéve Bács vármegye nemeseinek névsorába.
Miskolczy.
M. István, 1740-1747-ig Bács vármegye főjegyzője. 1746-ban fiaival: Ferenczczel és Józseffel együtt királyi adományt nyert Roglaticzára, 1748 márczius 25-én pedig a Roglaticzai előnevet nyerték. Fia József, 1769-ben nyert nemesi bizonyságlevelet a vármegyétől, Farkas pedig 1772-ben.
Molnár.
A család 1694 deczember 1-én nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1696 január 4-én hírdette ki Hont vármegyében. Nemességét az 1730 évben tartott vizsgálat alkalmával igazolta. M. Sándor 1765-ben, Hont vármegye bizonyítványa alapján, hírdettette ki nemességét Bács vármegyében. Andrást 1800-ban, ugyancsak Hont vármegye bizonyítványa alapján, vették fel a vármegye nemeseinek sorába. E család Nemesmiliticsen telepedett le, hol 1803-ban adományt nyert.
Nagy (Kisléghi).
N. Pál, 1633-ban nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1817 június 30-án Pozsony, 1819 május 3-án Verőcze, 1825 november 28-án Bács-Bodrog és 1827 október 15-én Szerém vármegyében hidettek ki. A család Pozsony vármegyéből származik s 1825-ben telepedett le Bács-Bodrog vármegyében. Ákos, jelenleg Palánkán ügyvéd és birtokos. Aladár, bácsi lakós.
Czímer: ezüsttel és veressel vágott pajzsban, hármas zöld halmon, arany markolatú, görbe kardot tartó, kétfarkú arany oroszlán. Sisakdísz: három egymás mellett kiemelkedő, természetes liliom. Takarók: mindkétfelől veres-ezüst.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban ily nevű családból István, János és Ferencz vannak felvéve Bács-Bodrog vármegye nemeseinek névsorába.
Nancsics.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Maxim van felvéve Bács vármegye nemeseinek névjegyzékébe.
Németszegi (Almási).
N. István és Jánost 1790-ben, Komárom vármegye bizonyítványa alapján, vették fel a vármegye nemeseinek névsorába. István és Nep. János 1803 július 8-án nyerték az Almási előnevet, a családnak 1826-ban Almás helységben volt földesúri joga.
Neszméry.
Az 1854-55. évi országos nemesi összeírásban István van felvéve Bács vármegye nemeseinek névsorába. Antal 1784-ben, Pozsony vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét a vármegyében. Istvánt 1793-ban, másik Istvánt 1796-ban és Györgyöt 1797-ben iktatták be a vármegyei nemesek névsorába. A család Nemesmiliticsen telepedett le.
Nikoletics (Nicoletich).
N. János, szenttamási határőrségi zászlótartó, neje Sivkovics Mária és gyermekei: Anna, Konstantin, István és György, 1735 márczius 2-án nyertek czímereslevelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban István van felvéve Bács vármegye nemeseinek névjegyzékébe.
Nikolics.
N. Manó, újvidéki polgármester, neje Raskovich Erzsébet és gyermekei: Tamás, Mihály, Zsuzsanna, Anna és Anasztázia, 1791 február 7-én nyertek czímeres nemeslevelet.
591 Nikolits (Nikolics, Szerbográdi).
NIKOLITS.
N. Zsiván, szenttamási hadnagy, neje Ninkov Maria és gyermekei: István, Lukács, József, Sára és Márta, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet még ebben az évben, október 5-én hirdettek meg Bács vármegyében. 1758-ban a család adományt nyert Szenttamáson. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Zsivan van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. E családból származott N. Izidor, 1847-48-ban a vármegye főjegyzője és követe, 1850-1867-ig kerületi biztos. Izidor jelenleg főszolgabíró Újvidéken.
Czímer: Kékben, két ezüst haránt pólya között, a pajzs felső bal sarkában, hatágú arany csillag s az alsó jobb sarokban ezüst félholdtól kísért haladó arany oroszlán. Sisakdísz: két keresztbefektetett tornalándzsa. Takarók: kék-ezüst.
Odry (Pacséri).
ODRY.
Hont vármegyéből származik. A család 1716 augusztus 28-án nyert czímeres nemeslevelet, melyet ugyanez év deczember 10-én hirdettek ki Hont vármegyében, hol az 1730. évi nemesi vizsgálatok alkalmával igazolta nemességét. A család egyik ága innen Pest vármegyébe szakadt. Gergely, a ki már a pacséri előnévvel élt, 1752-ben Pest vármegye nemesi bizonyítványával igazolta nemességét. Gergely fiai: Pál, András és Albert, 1766-ban nyertek nemesi bizonyítványt a vármegyétől. A család Pacsér egy részét birta. András 1789-90-ig és 1791-96-ig másod- 1797-1822-ig első alispán. József 1830-32-ig vármegyei ügyész, 1832-42-ig első alispán és országgyülési követ, majd helytartósági tanácsos. András jelenleg községi jegyző Herczegszántón, István Zomborban lakik, Jenő topolyai és János őrszállási lakó. E családból származik Lehel, a m. kir. Operaház tagja és ennek fiai, akik Budapesten laknak.
Czímer: kékben, zöld alapon, gyökerestől kitépett zöld fenyőfát tartó fekete medve. Sisakdísz: pajzsalak növekvően. Takarók: veres-ezüst-kék-arany. Más változat: kékben, zöld halmon nyugvó, leveles koronán könyöklő, hét búzakalászt tartó, pánczélos kar. Sisakdísz: paizsalak.
Orczy (báró).
ORCZY.
A család Somogy vármegyéből származik és az ottani Orczi helységről veszi nevét. A családot már a XV. században említik. A XVI. század végén élt Gergely, a kitől a leszármazás szakadatlan. A család gazdagságanak alapját O. István (szül. 1669 szeptember, † 1749 deczember 12) vetette meg nagyméretű birtokszerzéseivel. Fia, Lőrincz (szül. 1718 augusztus 9, † 1789 július 28), tábornok, utóbb Abaúj vármegye főispánja. A család nemesi és bárói ágából Istvánt 1731 április 30-án római sz. bír. bárói rangra emelték, 1736 július 5-én pedig O. István kir. tanácsosnak, valamint nejének: Petrovay Zsuzsánnának és Lőrincz és Anna gyermekeiknek említett bárói rangját Magyarországra is kiterjesztették. O. István 1736-ban Billárd Mihály özvegyétől megvásárolta Ivánka pusztát, a mit 1741 szeptember 9-én fiának, Lőrincznek ajándékozott, a ki arra 1741 szeptember 10-én nádori adományt is nyert. Ugyanő 1747-ben a Czoboroktól megvásárolt bajai uradalom egy részére királyi adományt kapott. 1826-ban Jankovácz és Kisszállás helységekben bírt földesúri joggal. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint e családból O. Béla, György, József özvegye, István és Lajos Jankováczon (Jánoshalma) laktak.
Czímer: négyelt pajzs, a 3. és 4. közé ékelt 5. udvarral. I. Arany mezőben arany zsinóros, vörösruhás vitéz törzse (lebegőleg, dolmánya aljáig), derekán arany öv, fején prémes, lecsüngő vörös süveg, felemelt jobbjában kivont kardot tart, melyre levágott, vérző török fej van szúrva, balját csípöjére teszi. II, Vörös merőben kettős farkú, ágaskodó, arany oroszlán. Jobb első lábában kétleveles, zöld száron, ötszirmú ezüst rózsát tart, arany kehelylyel. III. Vörös mezőben befelé ágaskodó arany oroszlán. Felemelt bal első lábában kivont kardot tart. IV. Arany mezőben fekete sas, melyet félig elföd az V. udvar. Ebben kék mezőben arany vadászkürt, arany zsinórral. Sisakdísz: Három sisak. b. (középső) két fekete sasszárny között (a jobboldalin korona alatt arany C, a baloldalán VI.) paizsbeli kinövő vitéz. II. Befelé fordult, kinövő arany griff, jobbjában három (vörös, ezüst, kék) ki nem bontott zászlót tart, felemelt baljában három arany nyelű nyilat tart. III. Befelé fordult, kinövő, sisakos, pánczélos vitéz, felemelt jobbjában vas buzogányt tart, balját csípőjére teszi. Takarók mindkétfelől veres-arany.
Pajazetovity.
P. Athanáz, tiszai határőrségi hadnagy, 1751-ben nyert czímeres nemeslevelet, melyet még ebben az évben kihirdettek Bács vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Atanáz van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába,
Czímer: ezüstben, zöld alapon felugró fekete ló, hátrafelé vetett kantárral. Sisakdísz: nyílt fekete szárny. Takarók: mindkétfelől fekete-ezüst.
Paál.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban András, a ki Nemesmiliticsen lakott, van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába, János 1766-ban, Komárom vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét. Pál, András és István. 1792-ben nyertek a vármegyétől nemesi bizonyságlevelet. Antal 1861-ben és 1867-71-ig Bács-Bodrog vármegye első alispánja volt. Lajos jelenleg őrszállási lakos.
Pálffy (Erdődi gróf).
A család történetét a Pozsony vármegyét tárgyaló kötetben ismertettük. E család 1746-ban vétel útján szerezte Novoszellót (Bácsújlak) és Lőrincz-pusztát báró Zoana Jánostól, 1778-ban azonban gróf Pálffy János e két birtokot eladta csepíni Adamovics János királyi tanácsosnak.
Pápay. I.
József, neje Ekker Anna, leányai: Jozefa és Erzsébet és unokatestvére: Frank Gábor, valamint neje és ennek gyermekei, 1791 január 27-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet még ebben az évben hirdettek ki Bács vármegyében.
Czímer: négyelt pajzs. 1. és 4. veresben ezüst hullámos pólya. 2. kékben befelé fordult, ezüst buzogányt tartó, arany griff. 3. befelé fordult arany oroszlán, első lábaival tekerődző kígyót tartva. Sisakdísz: kék lobogót tartó arany griff.
Pápay. II.
Pozsony vármegyéből származik. P., másként Símonyi Antal, előfordúl az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Pozsony vármegye nemesei között. E családból József Pest vármegyébe költözött s Pozsony vármegye bizonyítványa alapján a vármegye nemesei közé felvétetett. 1786-ban nemesi bizonyságlevelet nyert Pest vármegyétől. Tagjai közül László jelenleg Bácstopolyán lakik.
Parcsetich (Rákóczi).
P. Márton, neje Csúvardich Olga és gyermekei: Antal és József, 1753 deczember 3-án nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1754-ben hírdettek meg Bács vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Márton, a ki Zomborban lakott, van felvéve a vármegye nemeseinek névjegyzékébe. János, György, Antal, Miklós és József és általuk gyermekeik, 5921790 november 18-án nyertek czímeres nemeslevelet; György, József és Ignácz pedig 1810 szeptember 21-én Rákóczi előnevet. Tagjai közül Bódog Baja város főispánja (1898). Vincze újvidéki főgimnáziumi tanár. Ottó, cs. és kir. huszárkapitány, a ki irodalmilag is működik.
Czímer: kékkel és veressel vágva. Felül befelé fordult ezüst félholdtól és hatágú arany csillagtól kísért arany liliom. Alul zöld alapon, görbe kardot tartó, könyöklő pánczélos kar, a kardon átütött török fővel. Sisakdísz: nyílt fekete szárny között pajzsbeli kar. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Paukovich. (Senkviczi).
PAUKOVICH.
Horvátországtól származó család, mely 1550-ben a pozsonymegyei Nagysenkviczen telepedett le, a hol Mátyás és neje Várday Erzsébet és gyermekei; János és Klára, 1684-ben Lipót királytól nemességújító czímerlevelet kaptak, melyet még ugyanez évben a Galántán megtartott közgyűlésen hirdettek ki. A család később Gömörben is elterjedt és a XVIII. század elején került Bajára. Tagjai közül a nemeslevélben szereplő János fia, I. Márton került a Bácskába, ki azután bajai bíró lett és ő terjesztette tovább a család bácskai ágát, míg a gömöri ág kihalt. Ennek tagjai közül II László († 1756) gömöri perceptor. - II. Pál 1755-ben tömörben plébános. - János 1765. előtt gömöri főszolgabíró. - István, 1757-ben vármegyei esküdt. - I. András gömöri főjegyző, majd főügyész (1764-1770). - III. László gömöri főszolgabíró. - II. András (sz. 1765) gömöri főszolgabíró, majd kir. táblai bíró és kir. tanácsos. - Ferencz († 1847) gömöri főszolgabíró és főperceptor. - A bácskai ágból: Márton fia, Miklós, 1746-ban Baja város bírája. - II. Márton (sz. 1772) több vármegye táblabírája, kir. kincstári ügyész. - Máté (sz. 1778) az 1806-9-iki nemesi felkelésben tűnt ki. - János (sz. 1791) Baja város kapitánya, majd bírája. - Ernő, (sz. 1819) bajai földbirtokos, ennek fia, Ottó, jelenleg ny. kir, táblai bíró, kinek fia, Ernő, óbecsei birtokos.
Czímer: kékben, felül egy hatágú arany csillag, alul balrafordult, ezüst holdsarlótól kísért, veres pólya, abban egy arany ormú, fehér szikla felé ugró, kétfarkú arany oroszlán, jobbjában arany passziókeresztet tartva. Sisakdísz: felemelt jobb lábában követ tartó daru. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Pécsy.
P. András, István, József és György, 1753-ban, Pest vármegye bizonyítványa alapján, hirdettették meg a vármegyében nemességüket. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban András van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Ferencz 1742-ben Bács vármegye aljegyzője, 1748-58-ig főjegyzője és 1759-67-ig másodalispánja. A család Nemesmiliticsen telepedett le.
Peres (Bartháni).
1394-ben Bátszentpéter (Bácsborsod környékén), 1441-ben Piski (Bács helység határában feküdt elpusztult község) birtokába iktatták. A XV. század elején már Varasdot is bírja.
Pesity (Pesics).
P. Miath, titeli hadnagy, neje Veszala Marina és fiai: Lázár és István, 1751 márczius 1-én nyertek czímercs nemeslevelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Mihály van felvéve a vármegyei nemesek névsorába.
Piakovity (Piakovits).
János ókobilai zászlótartó, neje Gavrivolo Sivana és gyermekei: Pea, Jovanka és Mária, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban János van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Pilaszanovich.
PILASZANOVICS.
A család Pozsony vármegyéből származik. A nemességet Jakab, István, Fülöp és János tcstvérek szerezték. Nemességüket Bács-Bodrog vármegyében 1741 október 28-án és 1742-ben hirdettették ki. Dávid, György és Márk Miskolczy Józseftül megszerezték Roglaticza falút, a melyre 1777-ben királyi adományt nyertek. A nemességszerző Fülöp unokáival: Péterrel és Miklóssal, a család két virágzó ágra szakadt. Péter ágából Józsefnek (szül. 1830 június 24, † 1895 január 23) a fiai: Mátyás (szül. 1861 november 5, † 1891) november 1) Bács-Bodrog vármegye alügyésze és József (szül. 1864 április 24) cs. és kir. tart. huszárfőhadnagy. Miklós ágából I. Jenő (szül. 1821, † 1882) 1848-49-ben honvédszázados. Testvérének Károlynak (szül. 1823, † 1869 márczíus 16) az unokája Antal (szül. 1875 február 28) belügyminiszteri fogalmazó.
Czímer: kékkel és veressel jobb haránt hasított pajzsban, zöld mezőn követ tartó darú. Sisakdísz: kardot tartó, veres mezü kar. Takarók: veres-ezüst-kék-ezüst.
Piret (báró).
PIRET.
A család a brabantí Jodoigne városból ered. Régi nemességét Baydaels Károly János, az aranygyapjas-rend czímernöke, 1783 márczius 31-én Brüsszelben kelt oklevéllel erősítette meg. Báró Piret de Bihain Lajos, cs. k. kamarást és vezérőrnagyot 1827-ben honfiúsították, de mivel a honfiúsítási díjat nem fizette le, 1830-ban törülték. 1840-ben érdemeinek elismeréseül a díjat elengedvén, báró Piret Lajos cs. kir. aranykulcsos altábornagyot és a Lipót-rend középkeresztesét újból honfiúsították. 1860-ban báró Piret Béla cs. kir. kamarás 545.000 frtért megvette a bács-feketehegyi uradalmat, azóta a család a vármegyében hírtokos.
Czímer: ezüst mezőben természetes színű, lombos fa, gyökerestül, melyet két oldalt és alul egy-egy ötszirmú, aranynyal futtatott, veres rózsa kísér. Sisakdísz: zöld-ezüst fonadékon a fa. Takaró: zöld-ezüst.
Piukovics (Ómoraviczai).
P. János 1741 október 28-án nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1742-ben hirdettek ki Bács vármegyében. A család 1749-ben vette meg Ómoraviczát a Csejthey családtól Mateovics (Mátételke) puszta fele részére 1779-ben nyert adományt s abba a kalocsai káptalan iktatta be. Tagjai közül említendők a következők: Antal 1777-85-ig és 1790-ben másodalispán. Benedek az 1797. évi vármegyei felkelő nemes seregben kapitány. Fülöp ugyanitt hadnagy. István pedig az 1809. évi felkelő nemes seregben viselt hadnagyi rangot. Ágoston előbb vármegyei főjegyző, 1848-ban másod, 1849-ben első alispán, 1850-60-ig törvényszéki elnök, 1861-ben cs. kir. biztos, utóbb főispáni helytartó. Antal és Lázár 1848-49-ben honvédtisztek, Lázár 1849-ben Szöreg álatt esett el. Dénes 1848-ban honvédtiszt, azután mint felszentelt pap Bikityen plébános. Mihály 1861-ben országgyűlési képviselő. Ödön előbb szegedi kir. ítélőtáblai, 1890-től kúriai bíró. János kir. táblabíró. Elemér 1905-ben országgyűlési képviselő. József 1900-ban a kerényi kerület országgyűlési képviselője. Ferencz jelenleg Herczegszántón, Antal Baján ét Károly Felsőszentivánon lakik.
Czímer: kék pajzs veres pajzsfővel. Abban hatágú arany csillag és befelé fordúlt ezüst félhold. Alatta zöld alapon, buzogányt tartó, arany oroszlán. Sisakdísz: kinövő aranysújtásos, veresruhás és kucsmás, aranymarkolatú, görbe kardot tartó, magyar vitéz. Takarók: kék-arany-veres-züst.
Pocskay.
PÓCSAY.
P. György és József, 1742 augusztus 4-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1743-ban hirdettek ki Bács vármegyében. Ez az ág Zomborban telepedett le. A család másik ága Pest vármegyéből származik. Sándor pestvármegyei biztos s fiai: József, Péter és András. 5931790 november 18-án nyertek czímeres nemeslevelet. Sándor 1801-ben Pacsér 1/20 részét nyerte adományul, 1801-ben január 31-én pedig a Pacséri előnevet. Tagjai közül; András 1821-ben táblabíró, Gergely 1822-40-ig táblabíró. Zsigmond esküdt. Sándor 1893-ban zombori ügyvéd és városi ügyész.
Czímer: ezüsttel és kékkel vágva, felül a vágási vonalból kiemelkedö, veres köntösbe öltözött, aranyöves, szakállas férfi, jobbjában zöld szárú és levelű, piros rózsát, baljában derekához szorított arany búzakévét tartva. Sisakdísz: kinövő pajzsalak. Takarók: veres-ezüst-kék-ezüst.
Podmaniczky (Aszódi és Podmanini báró).
PODMANICZKY.
A család a XVII. században Zólyom vármegyében tűnik föl. János és Sándor testvéreket, gyermekeikkel együtt, 1782 július 5-én bárói rangra emelték. E családból származott József (szül. 1755, † 1823 május 11), ki 1802-1823-ig Bács vármegye főispánja volt.
Czímer: Alulról jövő ékkel három udvarra osztott pajzs. Jobbról veres mezőben, zöld alapon álló, pánczélos vitéz, fején sisak, jobbjában aranymarkolatú, kivont kardot, baljában levágott, vérző török főt tart, hajánál fogva (ősi Podmaniczky czímer). Balról arany mezőben koronás, jobbra néző, fekete sas. Az ékben: ezüst mezőben kürt (a testvérek anyjának, Osztroluczky Juditnak czímeréből). Sisakdísz: három sisak. I. (középső) két nyílt, fekete szárny. II. A kinövő pajzsbeli vitéz, kardja babérlevelekkel környezve. III. Öt strucztoll, a két szélső és középső arany, a két külső fekete. Takaró: veres-ezüst-fekete-arany. Pajzstartók: jobbról ezüst egyszarvú, balról ezüst ló, fejük kifelé fordítva.
Polimperger.
P. József, neje Magdolna, gyermekei: Jakab, János és Erzsébet, Jakab gyermekei: József, György, Teréz és Borbála és testvérének Ferencznek fia Fülöp, ennek neje Kaller Erzsébet, gyermekei: Ferencz, György, Fülöp, Ignácz, József, Anna-Mária, Magda-Teréz és Róza, 1792 november 26-án nyertek czímeres nemeslevelet, melyet József 1799-ben hírdettetett ki Bács-Bodrog vármegyében. A család 1826-ban Cséb helységben bírt földesúri joggal.
Polyák.
P. Antal bácsi esküdt, neje Csabai Julianna s fia József, 1757 július 18-án nyert czímeres nemeslevelet, melyet ugyanez évben Bács vármegyében meghírdettek. Péter és Márton 1817-ben nemesi bizonyítványt nyertek a vármegyétől. 1826-ban Pacsér helységben volt birtokos.
Popovics (Popovity).
P. György határőrvidéki hadnagy, neje Stojanova s fiai: Pál és János, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban György és Zsivkó vannak felvéve a vármegye nemeseinek névsorába; az utóbbi, a ki szintén határőrségi hadnagy volt, 1751 márczius 1-én nyert czímeres nemeslevelet.
Popovics II.
Ephtimius zombori bíró, nejétől Kirkovics Erzsébettől született Áron, János, György, Miklós, Pulcheria, Zsófia és Katalin, családnevűknek Papházyra való változtatásával, 1791 szeptember 9-én nyertek magyar nemességet, melyet 1793-ban hirdettek ki Bács vármegyében.
Posóczy.
E családból az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Ádám van felvéve a vármegyei nemesek névsorába.
Prusinszky (Pruzsinai).
Trencsén vármegyéből származik. P. János 1649-ben nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1650-ben Trencsénben hirdettek meg. Ferenczet 1752-ben, Trencsén vármegye bizonyítványa alapján, vették fel Bács vármegye nemesei közé. Ugyanő az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Bács vármegye nemesei között szerepel. József 1758-ban nyert nemesi bizonyságlevelet Bács vármegyétől. 1816-ban Istvánt vették fel a vármegyei nemesek lajstromába.
Purgly (Jószási).
Bajorországból származik. Tagjai a XVIII. század vége felé jöttek Győrbe, honnan a család rövid idő mulya Moson, Veszprém, Arad és Torontál vármegyékbe terjedt el. Arad vármegyében Jószás és Jószáshely községekben szerzett birtokokat, mely két községre János és György, 1820-ban, I. Ferencz királytól adományt és czímeres nemeslevelet nyertek, Jószási előnévvel. A nemességüket 1821-ben hirdettették ki Moson, Arad, Torontál és Győr vármegyékben. Tagjai közül János Arad vármegyében birtokos, volt országgyűlési képviselő. Sándor, volt országgyűlési képviselő, jelenleg takarékpénztári igazgató Szabadkán.
Czímer: négyelt pajzs. I. kékben, kardot tartó arany oroszlán. II. veresben, arany búzakéve. III. veressel és ezüsttel, hatszor hullámosan vágva. IV. kékben, zöld alapon, fehér lovon ülő, kivont kardot tartó huszár. Sisakdísz: kék ruhás, veres csákos, jobbjában kivont kardot, baljában olajágat tartó, kinövő huszár. Takarók: kék-arany, veres-ezüst.
Putnik (eredetileg Meneszkovies-P.).
PUTNIK.
M.-P. István, ügyvéd és zombori főbíró, 1791 január 3-án II. Lipót királytól nyert czímeres nemeslevelet, melyet ugyanez év április 11-én hirdettek meg Bács vármegyébon. A nemességszerzőnek három fia: Antal, József és István volt. Ezek egyikének utóda Béla, Bács-Bodrog vármegye vezéralispánja 1849-ben. Ennek fia Rezső († 1899) családjának utolsó fisarja.
Czímer: kékben, zöld alapon, veres nyeregtakaróval ellátott, fehér lovon üiö, sárgacsizmás, kéknadrágos, veresdolmányos, kalpagos magyar vitéz; jobbjában aranymarkolatú görbe kardot, baljában fehér hadilobogót tartva. Sisakdísz: kinövő pajzsbeli vitéz. Takarók: veres-ezüst-kék-arany.
Rácz (Tövisi).
RÁCZ.
Erdélyből származik. R. János 1665 július 30-án nyert czímeres nemeslevelet Apafi Mihály erdélyi fejedelemtől, melyet Mária Terézia királynő 1776-ban megerősített. A család 1834 február 20-án nyert nemesi bizonyítványt Alsó-Fehér vármegyétől, melyet 1834 április 22-én hírdettek ki Temes vármegyében. Idővel elterjedt Arad és Bihar vármegyébe is, Bács-Bodrog vármegyében 1858-ban telepedett le. Tagjai. közül György, († 1909) Kulán volt birtokos.
Czímer: kékben, zöld alapon, aranymarkolatú, görbe kardot tartó oroszlán, a kardon átütött török fővel. Sisakdísz: hiányzik. Takarók: veres-arany-kék-ezüst.
Radics.
E családból János 1725-1729-ig Bács vármegye elő alispánja volt. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban György és Mátyás vannak felvéve a vármegyei nemesek névjegyzékébe.
Radisich.
Boszniából eredő család. Első őse Pál, ki a XIV. a "bogumil" szektához tartozott. Pál 1381-ben Nagy Lajos követeként megkötötte a turini békét. R. Márk, határőrségi zászlótartó Szenttamáson, 1751-ben nyert czímeres nemeslevelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Márk szerepel Bács-Bodrog vármegye nemesei között. Tagjai közül István az 1809. évi bácskai felkelő nemes sereg tiszai koronakerületi részének kapitánya. Jenő helytartósági tanácsos, ifj. Jenő, szül. 1856. a budapesti iparművészeti múzeum igazgatója, testvére György miniszteri osztálytanácsos a földművelésügyi minisztériumban.
595Czímer: ezüstben, balharánt állított, hatágú aranycsillaggal díszített, zöld hadilobogó. Sisakdísz: váltakozva ezüsttel és zölddel vágott két elefánt-orrmány. Takarók: zöld-ezüst-zöld-arany.
Rajkavics.
R. Péter, új-kobilai határőrségi hadnagy, 1751 április 1-én nyert czímeres nemeslevelet. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban e családból Péter van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Redl (Rasztinai báró).
REDL.
A családot R. József, m. udv. kamarai tanácsos, a bácsi és tiszai koronajavak igazgatója alapította, ki 1759 május 17-én rottenhauseni előnévvel osztrák, 1765 április 15-én pedig magyar nemességet nyert.. Fia Ferencz, udv. tanácsos és az erdélyi kanczellária előadója, 1780 deczember 9-én kir. adományképen kapta a bácsvármegyei Rasztina birtokot, a honnan a család előneve ered, a mely 1822 július 5-én nyert megerősítést. Ennek fiai: Imre-Ferencz és Lajos-Ferdinánd, 1808 márczius 11-én kapták a bárói rangot. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint br. R. Imre és Ilos Rasztinán laktak. A családból Lajos jelenleg rasztinai birtokos.
Czímer: Négyelt pajzs, hasított szív pajzszsal. Ebben jobbról, kék mezőben, a hasítási vonalra támasztott, arany félsas; balról ezüst mezőben veres pólya. A nagy pajzsban: I. kékkel és ezüsttel vágva. Fönt balra fordúlt, kinövő, kettősfarkú, arany oroszlán. Lent aranykelyhű, hatszínű, veres rózsa. II. és III. kék mezőben, felhőkből befelé nyíló, meztelen kar, markában arany bőségszarút tart, melyből arany-ezüst pénz hull. IV. Veres mezőben ágaskodó, arany oroszlán, jobb első lábában kivont kardot tart. Sisakdísz: Három sisak. I. (középső). Kinövő arany sas. Takaró: kék-arany-veres-ezüst. II. kinövő ezüst oroszlán, jobb első lábában kivont kardot tart. Takaró: veres-ezüst. III. Veres-ezüsttel és kék-aranynyal vágott elefántagyar között, melyeknek öblös végeiből három-három arany búzakalász nő ki, a pajzsbeli rózsa. Takarók: veres-ezüst-kék-arany. Pajzstartók két fehér ló.
Reviczky (Revisnyei).
A család Árva vármegyéből ered. Őse Hontimér, ki 1272-ben IV. László királytól az Árvában fekvő, két ekényi Revisnye birtokára nyert adományt. Fiai: Loránt, Bodor és Miklós terjesztették tovább a családot, mely idővel több ágra oszlott. Dénes 1350-ben Domokossal együtt Nagy Lajostól hat ekényi földet nyert adományban a Hotocsin folyó mellett. Bálint 1391-99-ben királyi ember. A családot Árva vármegye 1756 augusztus 15-én kelt bizonyságlevele alapján vették föl Zemplén vármegye nemesei közé. Károly (szül. 1737, † 1793 augusztus 10) nagykövet, v. b. t. tanácsos stb, 1770 november 26-án magyar bárói, 1783 november 28-án grófi; János (szül. 1702 június 23, † 1773 november 28-án) altábornagy, birodalmi bárói és Ádám (szül. 1786 május 23, † 1862 április 21) cs. k. kamarás, v. b. t. t., főudvarmester, borsodi főispán stb. 1825 szeptember 9-én grófi rangot nyert. Ez ágak azonban kihaltak és a család ma csak a nemesi ágban virágzik. Antal (szül. 1723, † 1771) lekéri apát és tábori püspök. Imre 1778-86 között hétszemélynök. Gábor († 1822) debreczeni főbíró. Károlyt és Pált 1832 június 4-én, Árva vármegye bizonyítványa alapján vették fel Esztergom vármegye nemesei közé. Mihály, János és Antal 1836-ban nyertok bizonyságlevelet Esztergom vármegyétől. Dienes (szül. 1798) táblai elnök. Károly (szül. 1788, †1861) kir. tanácsos, törvényszéki elnök, Esztergom vármegye alispánja. László 1815-ben bihari táblabíró. Elek (szül. 1819, † 1856) 48 előtt az alsó tábla tagja. István (szül. 1828) honvédszázados. Sándor honvédfőhadnagy, elesett 1849-len. István (szül. 1836, † 1899) cs. kir. tábornok. Károly (szül. 1841, † 1899) honvédezredes. Konrád (szül. 1848, † 1908) min. tanácsos. Imre (szül. 1813) kir. tanácsos, zempléni alispán. Pál († 1873) törvényszéki elnök. Károly (szül. 1852) 1891-ben országgyűlési képviselő, Bikolon hírtokos. Ambrus, cs.k. kamarás, közigazgatási bíró. A család még Abaúj, Pozsony és Nyitra vármegyékben is el van terjedve. Jelenleg László honvéd-, Ádám közös százados Pozsonyban, Jenő pedig kir. közjegyző Palánkán.
Czímer: (nemesi) kékben, zöld alapon, aranyszegélyű, verestakarós, fehér lovon ülő, pánczélos, három veres strucztollas sisakos, sarkantyús vitéz, vaskeztyűs jobbjában aranymarkolatú görbe kardot, baljában fekete kantárt tart. Más változat szerint a pajzs felső jobb sarkában hatágú aranycsillag, a balsarokban befelé fordúlt ezüst félhold van. Sisakdísz: három, aranynyal futtatott veres rózsa, zöld száron, mindenik két-két zöld levéllel. Takarók: kék-ezüst.
Rezsny.
A család Pozsony vármegyéből ered. R. János, a gróf Brunszwick-féle uradalom jószágigazgatója, 1801-ben adomány útján Pacsér község egy-tizenketted részét nyerte. A család 1826-ban Pacsér helységben volt birtokos. János fiai: II. János ügyvéd, 1848-49-ben országgyűlési képviselő, később vármegyei árvaszéki ülnök; Imre 1848-49-ben honvédőrnagy; Aurél 1849-ben az aradi csatában esett el. János fia, Róbert, vármegyei tisztviselő és Imre fia Aurél, pacséri birtokos és Zenta város rendőrkapitánya.
Czímer: kékben kardot tartó arany oroszlán. Sisakdísz: görbe kardot tartó, pánczélos könyöklő kar.
Ribényi.
R. András 1749-ben Nyitra vármegye bizonyítványa alapján hirdettette ki nemességét Bács vármegyében. A család 1690-ben nyert czímeres nemeslevelet; nemességét az 1723. évben a szakolczai kerületben tartott nemesi vizsgálat alkalmával igazolta. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban András van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. R. Miksa 1793-ban nyer nemesi bizonyságlevelet Bács vármegyétől. István az 1809. évi bácskai felkelő nemes seregben őrmester volt.
Rudics (Almási báró).
RUDICS.
A család Dalmácziából származik. R. Kristóf 1756-ban Mária Teréziától kapott czímeres nemeslevelet. Fia: I. Mihály a Szabadka és Almás határában elterülő birtokot fiai: I. Máté, I. Antal és I. János között fölosztotta. I. Máté († 1826 április 28) előbb Bács vármegye főszolgabírája, II. József császár alatt Dezséri Bachó János kerületi biztos titkára, a két öcscsével királyi adományképen kapta Almás három-kilenczed részét és az Almási előnevet. Ugyanő 1816-ben megszerezte Kúnbaja pusztát, a melyet újra telepített Almás helységgel együtt, a hol 1825-ben kegyúri templomot épített. Később kir. tanácsos lett, majd Bács vármegye táblabírája és a pozsonyi országgyűlésen Bács-Bodrog vármegye követe. A Ludovika Akadémia számára 1808-ban 5000 frtos alapítványt tett. Ennek öcscse I. Antal, almási birtokos, kinek 11 gyermeke volt. Ezek közül: Dániel (szül. 1786 decz. 12, † 1859 febr.), 1827-ben Bács-Bodrog vármegye országgyűlési követe, 1840-ben alispánja, majd udvari tanácsos és a pesti m. kir. váltótörvényszék elnöke; Károly († 1892) cs. és kir. huszártiszt, majd testőr és mint huszárszázadost nyugdíjazták; II. Antal huszárszázados, 1845-ig a magyar testőrség tagja; II. Máté előbb Bács-Bodrog vármegye főszolgabírája, 596később táblabírája és országgyűlési követe. I. János Bács vármegye táblabírája volt. Fia I. József († 1879 aug. 21), 19 évvel a filozófia és 22 éves korában a jogtudományok doktora. Tervszerű gazdálkodásával csakhamar megszerezte a rokonság birtokait, úgy hogy az 1860-as években 16.000 hold birtokának évi jövedelme meghaladta a 100,000 frtot. 1829-41-ig Bács-Bodrog vármegye adminisztrátora, 1836-ban II. alispán, 1837-ben kir. helytartótanácsos, arany sarkantyús vitéz, Bács és több vármegye táblabírája, kir. tanácsos és a Szent Gergely-rend középkeresztes vitéze. 1844-48-ig Bács-Bodrog vármegye főispánja 1857-ben az osztrák birodalmi bírói rangot nyerte. 1861-ben és 1865-67-ig újból főispán, a mikor a valóságos belső titkos tanácsosi ranggal nyugalomba vonult. Ennek fia: II. József († 1885) a II. oszt. vaskorona rend lovagja és az almási kerűletnek öt ízben országgyűlési követe.
Czímer: arany pajzs kék pajzsfővel, abban sugárzó arany nap és befelé fordúlt ezüst félhold. Alatta zöld alapon, zöld nyeregtakarós fehér lovon ülő, kéknadrágos, veresdolmányos és mentés, veres kalpagos vitéz, jobbjában arany markolatú görbe kardot, baljában a kantárszárakat tartva. Sisakdísz: arany markolatú, görbe kardot tartó, pánczélos, könyöklő kar. Takarók: arany-veres-ezüst-veres.
Sándor.
S. András, hevesvármegyei lakos, 1690 márczius 12-én nyert czímeres nemeslevelet. A családból István telepedett Bács-Bodrog vármegyébe, kinek nemességét, Heves vármegyének 1807 május 2-án kelt bizonyítványa alapján, ez évi szeptember 7-én hírdették meg. István Szántován kir. kincstúri ispán volt. Fia: György és István. György törvényszéki, majd árvaszéki ülnök († 1879). Fiai: Ferencz 1848-49-ben honvédszázados; Béla Bács-Bodrog vármegye és Zombor sz. kir. város főispánja (1880 decz. 7. - 1895); Géza várm. tisztviselő († 1889).
Schlagetter (Sáponyai).
S. Gyula 1902 május 2-án nyert czímeres nemeslevelet. Gyula előbb vármegyei főügyész, később Zombor város polgármestere, majd vármegyei árvaszéki elnök, ama telepesek ivadékainak egyike, a kik 1786-ban telepedtek le Bresztováczon.
Czímer: vörös szalaggal körülkötött, arany vesszőnyalábbal és ezüst bárddal rakott, balharánt kék pólyával vágott, ezüst pajzsban felül hatágú veres csillag, alul három természetes méh. Sisakdísz: aranymarkolatú görbe kardot tartó, veres nyelvű, kinövő, arany oroszlán. Takarók: veres-ezüst-kék-arany.
'Sigmond (Lemhényi.)
Háromszék vármegyéből származik, egyes ágai az egész székelyföldre kiterjedtek. 1510-ben már Lemhényen birtokos volt. A családfa az 1604-ben élt Gergelytől hozható le szakadatlanul. A család ogyik ága 1801-1808 között telepedett le Bács-Bodrog vármegyébe, hol 1836 február 8-án hirdettette ki nemességét. Borzáson és Ósóvén volt birtokos. Tagjai közül Gyula pirosi jegyző, fia Gyula apatini szolgabíró, fivére Dénes vármegyei árvaszéki ülnök- Göntér jegyző és földbirtokos Ósóvén, fía János vármegyei tb. főjegyző, ennek testvére Aladár gazdász; Göntér testvére Lajos gyógyszerész Ókéren, Gyula pedig Honoluluban (Hawai szigetek) lakik.
Czímer: kékben, zöld alapon, veresruhás, jobbjában kivont kardot, baljában fehér zászlót tartó magyar vitéz. Sisakdísz: nyílt fekete szárny között kiemelkedő, kardot tartó magyar vitéz. Takarók: veres-arany-kék-ezüst.
Siskovics.
Baranya vármegyéből származik, hol Gödröt bírta. 1826-ban Aknás helységben volt birtokos. József Bács-Bodrog vármegye aljegyzője, 1841-49-ig Verőcze vármegye főispánja.
Somoskeőy.
S. István 1792-ben, Nógrád vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét Bács vármegyében. A család Nógrád vármegyéből Somosujfaluból származik. 1694-ben nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1696 okt. 16-án Heves vármegyében hirdettek ki. Idővel elterjedt Bihar, Szatmár és Bács-Bodrog vármegyékbe is.
Czímer: kékben, zöld alapon, a pajzs jobb oldalán emelkedő szikla felé felugró, fehér egyszarvú. Sisakdísz: kinövő egyszarvú. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Stepanovics.
S. Gáspár 1752-ben, Pozsony vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét a vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Gáspár van felvéve Bács vármegye nemeseinek névsorába. Antal 1791-ben a vármegye adószedője volt.
Stvrteczky.
S. Mihály, neje Zsófia, fia Márton és ennek neje Borbála, 1655-ben nyertek czímeres nemeslevelet, melyet Pozsony vármegyében 1657 január 8-án hirdettek ki. A család 1744 okt. 29-én hirdettette ki nemességét Bács vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban József van felvéve a vármegye nemeseinek névsorában. József és Mihály 1761 május 6-án nyertek nemességbizonyságlevelet Bács vármegyétől. Aladár jelenleg árvaszéki nyilvántartó Zomborban.
Czímer: kékben, zöld alapon, sárgacsizmás, fehérnadrágos, veresdolmányos és mentés, barnakucsmás magyar vitéz; oldalán kék bársonytokos díszkarddal, jobbjában három természetes buzakalászt, baljában egy fehér és egy kék, zöldleveles szőlőfürtöt tartva. Sisakdísz: pajzsbeli vitéz, jobbjában arany markulatu karddal. Takarók: veres-arany-kék-arany.
Szakáll.
Sz. Mihály, 1616-ban nyert czímeres nemeslevelet. Ennek utódai: György izsépi és János hajdúdorogi lakosok, 1749-ben nyertek Zemplén vármegyétől nemesi bizonyítványt. János fia, György, Dorogon lakott a Hajdúkerületben, ennek fia, József, ügyvéd, Baján telepedett le, hol mint uradalmi ügyész működött. 1840 május 4-én nyert Szabolcs vármegyétől nemesi bizonyítványt, melynek alapján fölvették Bács-Bodrog vármegye nemeseinek sorába. A családból való Adorján kir. közjegyző Gyöngyösön.
Szalay.
Sz. Péter 1775-ben, Pest vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét Bács vármegyében. 1795-ben István szintén Pest vármegye bizonyítványa alapján igazolta nemességét. A család tagjai közül való Zsigmond gádori lakos.
Szántó.
Sz. Istvánt 1797-ben, mint praedialis (egyházi) nemest hirdették ki, Kollonics Lipót esztergomi érsek 1699. évi július 19-én kelt adománylevele alapján, Bács-Bodrog vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban ily nevű családból István, a ki Nemesmiliticsen lakott, van felvéve a vármegye nemeseinek névjegyzékébe.
Szárics I.
Sz. István, ókanizsai határőrségi zászlótartó, 1751-ben nyert czímeres nemeslevelet, melyet ugyanez évben hirdettek ki Bács vármegyében.
598Szárich II.
Sz. József, szabadkai tanácsnok, neje Gvozdanovics Mária és gyermekei: Móricz-Ernő-Alajos, György-Albert-Bertalan, Mária-Beatrix, Ida-Amália és Teréz-Ludovika, 1838 április 19-én nyertek czímeres nemeslevelet. E család sarja, Géza, Zentán lakik.
Czímer: aranyban, zöld alapon, hatágú veres csillagtól kísért, veres nyeregtakarós, fehér lovon ülő, kéknadrágos, mentés és csákos vitéz; jobbjában vágásra emelt kardot tart, baljával a kantárt fogja. Sísakdísz: nyílt fekete szárny között, arany markolatú, görbe kardot tartó, könyöklő pánczélos kar. Takarók: veres-arany-kék-arany.
Szavity.
Az 1754-55 évi országos nemesi összeírásban e családból István van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Szaich (Perniczai).
Őse Zaych aliter Zaykovich Márton, a ki 1589-ben nyert czímeres nemeslevelet I. Rudolf királytól. A család Horvátországból származik. József, a Ferencz-csatorna vállalat pénztárnoka, 1839-ben telepedett le Bács-Bodrog vármegyében, hol az 1839. július 27-én tartott közgyűlésen hirdettette ki nemességét. Tagjai közül: Lajos, zombori lakos. Gyula, községi jegyző Kátyon.
Czímer: (színjelzés nélkül) nyilazó oroszlán. Sisakdísz: kinövő pajzsalak.
Széchen (Temerini gróf).
Horvát eredetü család. Sz. Mátyás és Sándor testvérek 1763 június 21-én nyertek czímeres nemeslevelet. Sándort (szül. 1740 márczius 18, † 1813 február 27), ki val. b. t. tanácsos, a magyar udvari kamara elnöke, Kőrös vármegye főispánja és a Szent István-rend vitéze volt, 1811 július 5-én emelték grófi rangra. Ugyanő szerezte meg a bácsvármegyei Temerin birtokot, honnan a család előnevét kapta. Gyermekei: Jozefa, Magdolna, Károly alezredes, Francziska, Miklós (szül. 1782) titkos tanácsos, Pozsega vármegye főispánja és Zsófia főherczegasszony főudvarmestere és Adolf huszárkapitány. Miklós fiai: Károly alezredes, elesett 1849-ben Olaszországban és Antal (†) történetíró és államférfi, cs. és kir. udv. főmarsall. A családnak 1848 előtt Járek (ma Tiszaistvánfalva) és Temerin helységekben volt földesúri joga. A temerini uradalmat e családtól Fernbach Antal vásárolta meg.
Széchenyi (Sárvári és Felsővidéki gróf).
SZÉCHENYI.
Régi család, melynek a leszármazása Mihály (1550 körül veszprémi várparancsnoktól szakadatlan. A család hatalmának alapját Sz. György (szül. 1592, † 1695 február 18) pécsi, veszprémi és győri püspök, majd kalocsai és esztergomi érsek vetette meg. Megszerezte sok más birtokkal együtt a sárvári és volt Nádasdy uradalmat, honnan a család előnevét kapta. A család kiválóbb tagjai a következők: György (szül. 1656), 1696-ban Egervár, Pölöske és Szentgyörgy örökös várkapitánya czímet, 1697 márczius 30-án pedig nejétől, Mórócz Ilonától született Zsigmond, Juliánna és Judit gyermekeivel együtt, grófi rangot nyert. Ferencz (szül. 1754 április 29, † 1820 deczember 13), a M. Nemz. Múzeum megalapítója, három fia számára a segesdi (Somogy), Iványi (Sopron) és a pölöskei (Zala) uradalmakból három hitbizományt alakított. István (szül. 1791. szeptember 21., † 1860. április 8.) a legnagyobb magyar, ki Magyarország újjászervezésében vezérszerepet játszott. Sz. Emil, Sopron vármegye volt főispánja neje Hunyady Mária grófnő után Bogyánban és Vajszkán birtokos. Gyermekei: Alajos, Pál-Imre, Erzsébet-Henriette, Mária-Henriette és Margit.
Czímer: Négyelt pajzs, koronás kerek szívpajzszsal. Ebben arany mezőbon, zöld halmon álló, kiterjesztett szárnyú, fehér galamb, veres csőrében zöld koszorút tart. Nagy pajzs: I. és IV. veres mezőben, zöld hármas halom középsőjéből kiemelkedő kettős kereszt. II. és III. kék mezőben koronás zöld halom fölött, az udvar jobb felső sarkából kinövő, arany nap felé röpülő, természetes színű sas. Sisak nincs. A pajzsot grófi korona alatt aranybíborpalást fogja be. Jelmondat: Si Deus pro nobis quis contra nos.
Szemző (Kamjonkai).
SZEMZŐ.
Aeigler János zombori polgár, a ki Szászországból bevándorolt család sarja volt, nejével, Glatz Erzsébettel, továbbá János, Mátyás, Nándor, István és Katalin-Jozefa nevű gyermekeivel együtt, családnevüknek Szemzőre való átváltoztatása mellett, 1842 február 10-én nyertek czímeres nemeslevelet. A család Priglevíczaszentiván (most Bácsszentiván) helységben telepedett le. Tagjai közül: János a nemességszerző, a III. oszt. vaskoronarend lovagja. Mátyás 1861-ben és 1865-66-ban országgyűlési képviselő. Nándor 1865-68-ban szintén országgyülési képviselő. István 1866-68-ban a regőczei kerület képviselője, jelenleg zombori birtokos. János kir. tanácsos, 1811-ben országgyűlési képviselő, Gyula, 1878-tól kezdve három czikluson át országgyűlési képviselő, utóbb a Bács-Bodrog vármegyei gazdasági egyesület elnöke. A fenti János gyermekei: Károly 1898-tól főszolgabíró Hódságon, János 1896-tól főszolgabíró és Dezső ügyvéd Titelen, István nyugdíjügyi előadó. Mátyás gyermekei: Artur nyug. m. kir. honvédszázados. Elemér cs. és kir. dragonyoskapitány. István birtokos Kerényen, Gyula birtokos Úrszentivánon.
Czímer: kékkel és zölddel hasítva. Elől a vágási vonalból kiemelkedő, aranykoronás ezüst sas. Hátúl hatágú arany csillagtól kísért, befelé fordult, koronás arany oroszlán. Sisakdísz: kiemelkedő veresnadrágos, aranyzsinóros, kékdolmányos, barnakucsmás, kócsagtollas, magyar vitéz, arany markolatú görbe kardot tartva, Takarók: Kék-ezüst-zöld-arany.
Szent-Andrássy.
Sz. Imre 1773-ban, Szepes vármegye nemesi bizonyítványa alapján, hirdettette meg nemességét Bácsban. Utóda Lajos Ujfutakon lakik.
Szombathy.
Gömör vármegyéből származik. Sz. János 1694 márczius 1-én nyert czímeres nemeslevelet, melyet augusztus 9-én hirdettek ki Gömör vármegyében. A család 1787-ben telepedett le Bács vármegyében. Nemességét 1787 április 19-én hirdettette ki. Pacséron szerzett birtokot, hol Dániel jelenleg is birtokos.
Czímer: Kékben-zöld alapon felugró szarvas, szarvai között hatágú arany csillaggal. Sisakdísz: kinövő egyszarvú. Takarók: Kék-arany-veres-ezüst.
Sztanojevity.
Az 1754-55-ik évi országos nemesi összeírásban Arzén van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Sztratimirovics (Kulpini).
S. Bogics 1754 július 16-án nyert czímeres nemeslevelet, melyet ugyanaz évben hirdettek ki Bács vármegyében. A család neve eredetileg Vucskovics volt. 1738-ban a herczegovinai felkelést e család tagjai szervezték, de mivel a törökök a lázadást elnyomták, Vucskovics Bogics, János, Tamás és Miklós testvérek magyar földre menekültek s itt Mária Terézia királynőtől magyar nemességet és a kulpini uradalmat nyerték. E családból valók: István 1790-1836-ig karlóczai metropolita; György 1848-49-ben a szerb felkelők egyik vezére. György jelenleg 599Kölpényben birtokos. A család 1848 előtt Kulpin községet bírta a hozzátartozó uradalommal együtt, mely a Szemző, majd a Dungyerszky család birtokába került.
Sztrokay.
Vas vármegyéből származik, hol Pál 1733-ban Nemescsóban volt birtokos. Antal, bajai ügyvéd. 1808-ban, Vas vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét Bács-Bodrog vármegyében.
Szucsics.
Szabadkáról származik, hol ősei félszázaden át határőrségi kapitányok voltak. Lukács, a ki 1687-től kezdve Szabadkán kapitány volt, 1690-ben czimeres nemeslevelet nyert. Nemességét 1718-ban igazolta Bács vármegyében. Fia Illés 1714-24-ig, ennek fia Jakab 1724-43-ig volt szabadkai kapitány. András 1772-ben Bács vármegye főjegyzője. Boldizsár a bácskai felkelő nemes sereg egyik főhadnagya. István az 1809-ik évi felkelő nemes seregben kapitány. József 1819-25-ig másod-, 1828-30-ig első alispán, kir. táblabíró, altárnok († l835.) Károly 1832-38-ig megyei ügyész. Pál († 1834.) székesfehérvári, majd diakovári püspök, A család 1801-ben Pacsér helység egy részét nyerte, János és József pedig 1810-ben a Pacséri előnév használatára nyertek engedélyt.
Szudarovity.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Gaja van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Szudy.
Zólyom vármegyéből származik. E vármegye 1724 január 13-án kelt bizonyítványa alapján, 1730-ban igazolta nemességét Hont vármegyében. László, János ós Benedek 1808-ban Hont vármegye bizonyítványa alapján hirdették ki nemességüket Bács-Bodrog vármegyében.
Taar (Tar).
T. György 1744-ben, Zala vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét a vármegyében. Az 1754-55. évi évi orsz. nemesi összeírásban György van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába. A család 1803-ban Nemesmiliticsen nyert adományt. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeíráskor Antal, György és Pál Madarason, Mihály Veprováczon lakott.
Tajnay.
T. Mihály 1730-34-ig főjegyzője, 1734-40-ig, továbbá, 1752-59-ig első alispánja volt Bács vármegyének. A család Bars vármegyéből származik. Mihály 1754-ben, Bars-vármegye bizonyítványa alapján, igazolta nemességét, az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Bács vármegye nemesei között szerepel.
Tamás (Alsókosályi).
Szolnok-Doboka vármegyéből származik. T. Lukács, Farkas és István 1609 június 9-én nyertek czímeres nemeslevelet Báthori Gábortól. Tagjai közül Gerő kővári birtokos, Artur cs. és kir. ezredorvos, fia Szevér, Rumán. György kir. járásbírósági tisztviselő Zentán.
Czímer: veresben, hármas zöld halmon, szájában bárányt s jobb lábában kalászcsomót tartó, természetes színű farkas. Sisakdísz: hiányzik. Takarók: mindkét felől veres-kék-arany.
Teleki (Széki gróf).
TELEKI.
A család a régi Garázda nemzetségből ered és közös eredetű a kihalt Horogszegi Szilágyiakkal. Közös czímerüket (fenyőfát legelő, lángokból kinövő vadkecske) 1409 februar 24-én nyerték Zsigmond királytól. A Garázda nemzetség 1408-ban szerzi meg a család nevét adó Telek birtokot Békés vármegyében és 1441-ben az egyes ágak előnevét adó Zágorhida, Szék stb. birtokokat. Ez ágak fiága kihalván, házasság útján valamennyien a Széki T. családban egyesültek. A család hatalmának és gazdagságának alapját T. Mihály (szül. 1634, † 1690 aug. 21) vetette meg, ki Apaffy Mihály erdélyi fejedelem főkanczellárja volt és 1685-ben grófi rangot nyert, melyet halála után a családnak 1685-től kezdve született valamennyi tagjára kiterjesztettek. Mihály fiai: Mihály, László, József, Pál és Sándor 1697 április 20-án római sz. bir. grófi rangot és bővített czímert nyertek. E családból származik Sándor († 1875), kinek fia József (szül. 1859-ben Gyömrőn) a főrendiház örökös tagja s ennek neje Apaji Szászy Julia, hi jelenleg Bácsalmás és Kúnbaja községekben birtokos. Továbbá Arvéd (szül. 1865 június 19.), ki jelenleg Ujvidék város országgyűlési képviselője.
Czímer: Hasított és kétszer vágott paizs, koronás szívpajzszsal. Ebben veres mezőben ágaskodó, természetes vadkeeske, jobb első lábában háromlevelű zöld ágat tart. Nagy pajzs: I. és IV. kék mezőben, az udvar alján, szarvaival fölfelé fordított, ezüst félhold; ezen befelé ágaskodó, két farkú arany oroszlán, jobb első lábában arany koronát tartva. II. és V. arany mezőben, a hasítási vonalra támasztott, fekete félsas. III. és VI, ezüst mezőben veres czölöp. Sisakdíszek: két sisak. I. Befelé fordult, kinövő ezüst egyszarvú. Takaró: kék-ezüst. II. Befelé fordult, ágaskodó, kétfarkú, aranyoroszlán, jobb első lábában kivont egyenes kardot tart, melynek közepére arany korona van húzva. Takaró: veres-ezüst.
Tessity (Tésity).
Mihály, zentai tiszai határörvidéki hadnagy, 1751 márczius 1-én nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1752-ben hirdettetett ki Bács vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Mihály szerepel a vármegye nemesei kőzött. 1758-ban Zentán nyert adományt. Tagjai közül Tódor 1797-98-ig Zenta község bírája, Jakab 1838-ban esküdt, Leo 1845-46-ig pénztárnok. Sándor (1880) közgyám.
Teszak.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban János, a ki Nemesmiliticsen lakott, van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Thurszky.
THURSZKY.
Th. András, tihanyi provizor. 1795 decz. 3-án nyert czímeres nemeslevelet. 1805-ben, mint kulai uradalmi igazgató, Zala vármegye bizonyítványa alapján hirdettette ki nemességét Bács-Bodrog vármegyében. Fiai: Ferencz, Károly és Pál. Az 1841. évi vármegyei összeírás szerint Károly és Pál Szántován lakott. Ferencz 1848-ban Bács-Bodrog vármegye másodalispánja volt. Ennek fia Antal, zombori főbíró és szenátor, kinek gyermekei: Jenő 1893-ban városi tanácsos Zomborban; János községi jegyző Szontán; Zsigmond ügyvéd Zomborban. E családból származik még Pál, titeli orvos.
Czímer: kékkel és ezüsttel hasítva. Elül: zöld alapon, hegyével lefelé álló, ezüst nyilat tartó arany oroszlán. Hátul: a vágási vonalból kiemelkedő, veres csőrű és lábú fekete sas. Sisakdísz: két fekete strucztoll közülük kinövő, pajzsbeli oroszlán. Takarók: kék-arany-fekete-ezüst.
Tomcsányi (Tomcsányi vagy Tomcsinyi).
Turócz vármegyéből származik. Első ismert őse Márton 1467-ben nyert új adományt. Utódai: László, Miklós és György, 1574-ben szerepelnek. A család idővel elterjedt Nyitra, Pest, Békés, Ung és Bács vármegyékbe. Békés vármegyében 1736-ban, Pest vármegyében 1742-ben hirdettette ki nemességét, Turócz vármegyének 1740 május 7-én kelt bizonyítványa alapján. Nyitrán 1775 január 10-én igazolta nemességét. A család nyitrai ágából, mely Ürményben lakott, Tamás 1780 táján Somogy vármegyébe költözött, hol később Puszta-Kovácsiban szerzett birtokot. Utóda Sándor 1890-ben Bajára költözött, hol jelenleg mint ügyvéd működik. A család Pest vármegyei ágából Andrást 1793-ban vármegye nemesi bizonyítványa alapján 600vették fel Bácsvármegye nemesei közé. Ómoraviczán volt birtokos. A családból Aladár, vármegyei tisztviselő Zomborban.
Czímer: kékben, hármas zöld halmon, fehér lovon ülő, befelé fordult ezüst félholdtól és hatágú arany csillagtól kisért, veresruhás, feketekalpagos magyar vitéz; jobbjában kardot tart, melyen levágott török fő van átütve. Sisakdísz: pajzsbeli vitéz növekvően. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Tompos.
T. Márton 1753-ban, Sopron vármegye bizonyítványa alapján, hirdettette ki nemességét a vármegyében, 1807-ben. Péter zombori, Antal bczdáni, Ferencz regőczei és Pál jánoshalmai lakósokat a vármegye nemeseinek sorába iktatták. A család Nemesmiliticsen volt birtokos.
Tóth.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban János van fölvéve a vármegye nemesei közé.
Varga (Varghay).
Ferencz 1736-ban, Pozsony vármegye bizonyítványa alapján hirdette ki nemességét Bács vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Ferencz van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába. 1821-ben Gáspár nyert nemesi bizonyságlevelet Bács-Bodrog vármegyétől.
Városy (Veszprémi).
A Városy család Vas vármegyében nemesi igazolványt nyert. Károly 1877-ben új nemességet kapott Veszprémi előnévvel. A család Veszprém vármegyéből származik; idővel áttelepedett Bács-Bodrogba és egyik ága Győr vármegyébe. Tagjai közül: I. Károly († 1885), pénzügyminiszteri számtanácsos volt; ennek fiai: Gyula, kalocsai érsek, Károly, ny. kincstári jószágigazgatósági titkár, László († 1905), Bács-Bodrog vármegye főszámvevője, Tivadar, tankerületi főigazgató Győrött. II. Károly fiai: Károly és György; míg Tivadar ágából: Gyula.
Vattay (Felső-Vattai.)
Borsod vármegyéből származik. Kiváló tagja V. Ferencz 1503-ban Létra, Velike és Kapuvár kapitánya. († 1529 táján.) Pál, kinek neje Bornemisza Anna volt, 1651-ben Doroszlót és Matheovicsot örökölte. 1662-ben e két puszta birtokára királyi adományt nyert, 1662-ben Tótháza (Tataháza) birtokába iktatták.
Vermes (Nagy-Budafai.)
VERMES.
Pozsony vármegyéből származik. 1356-ban tűnik fel. 1394-ben Budafalván birtokos. László, a ki Szabadkán lakott, 1755-ben mint adományos nemes hirdettette ki családja nemességét. László és Mihály 1762 decz. 17-én igazolták nemességüket, melyet a legfelsőbb helyen is elismertek és a királyi könyvekbe bevezettek. Mihály, a kit 1810-ben, Pozsony vármegye bizonyítványa alapján vettek föl a vármegye nemesei közé, Almás helységben volt birtokos. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeíráskor Fábián Almáson lakott. Jelenleg Béla, volt orsz. képviselő, Szabadkán lakik.
Czímer: kékben, aranyleveles koronán könyöklő, aranymarkolatu görbe kardot tartó, pánczélos kar. Sisakdísz: nyílt fekete szárny között, hatágú arany csillagon nyugvó, ezüst kereszt. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Vidakovics.
V. György, aki társaival 5000 bunyevácz élén, 1687-ben Törökországból vándorolt ki s Szabadkán telepedett le, 1690. jan. 1-én nyert czímeres nemeslevelet, melyet 1718 deczember 4-én hirdették ki Bács vármegyében. György részt vett a zentai csatában is; 1701-ben szabadkai kapitány lett, de már előbb (1690) a bácsi vár helyettes parancsnoka volt s a királytól salva guardiat kapott. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Mátyás, Márton, István, Jeromos, György s Gergely szerepelnek a vármegye nemesei között. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint a családnak számos tagja Almáson, Baján, Csávolyon, Bajmokon és Nemesmiliticsen lakott. Miklós jelenleg, bácstóvárosi esperes plébános.
Czímer: kékben, zöld alapon, veresruhás és három tollas fövegű magyar vitéz; jobbjában görbe kardot, baljában hajánál fogva lecsüngő levágott török főt tartva. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Vitéz (Bodoni.)
VITÉZ.
A XV. században már birtokos volt a vármegye területén. Lénárd 1517 előtt Kis-Bodon birtokosa, kinek elhalálozása után birtokát II. Lajos király ebben az évben Brezniczei Jánosnak adta. E családé volt a XV. szazadban Szent-Péter (a mai Szenttamás tájékán), mely család 1414-1430 között itteni birtokát a Garaiaknak adta el. E család sarja lehetett János egri várparancsnok is, a ki 1564-ben az elhalt Radics Bozsics Turja nevű birtokát kérte a királytól.
Vojnits (Bajsai nemes és báró).
VOJNITS.
A család Dalmácziából származik. Tagjai 1687-ben már a szabadkai határőrségben találhatók. Részt vettek a török elleni küzdelmekben és a Rákóczi-féle szabadságharcz idején a császári seregben katonáskodtak. 1714-ben a szabadkai helyőrség lajstromában V. Miklós, András, József, Péter, Illés és Lukács szerepelnek. Lukács 1724-34-ben már hadnagy. 1737-ben István határőrségi zászlótartó. István Szabadka város fölszabadítása körül szerzett érdemeiért János testvérével és gyermekeivel együtt, 1741 október 28-án Mária Teréziától czímeres nemeslevelet nyert. István 1743-tól Szabadka város főbírája, János pedig tanácsosa. István fiai: Lukács, a ki 1734-43 között határőrségi hadnagy, továbbá András, Jakab, József, Simon és Mihály, 1759 jen. 14-én megvásárolták a Zákó családtól Bajsa község felét 13.000 frtért. De a. királyi megerősítését, a Bajsai előnév használatát csak 1793 decz. 16-án kapták meg. Vétel útján megszerezvén Roglaticza fele részét is, arra a család 1808 június 24-én I. Ferencztől királyi adományt nyert és a birtokba iktatást még ez év szeptemberében a kalocsai káptalan foganatosította. András fia Fábián, 1790 körül Bács vármegye főszolgabírája, utóbb táblabíró s 1801-19-ig II. alispán. 1805-ben és 1807-ben a pozsonyi országgyűlésen a vármegye követe. Unokatestvérei: Antal, szintén alispán és Lőrincz, táblabíró. Testvérük József vármegyei esküdt. A család tagjai tevékeny részt vettek mindig a vármegye életében, nevezetesebbek még a következők: Dániel (1825) tb. alügyész, 1828-tól szolgabíró, 1832-től főszolgabíró. Mihály, György, Miksa és János táblabírák (1825), Ferencz tb. alügyész, Alajos táblabíró (1828). János főszolgabíró, Mihály alügyész. László, Ferencz, András, Menyhért, Máté és Bertalan táblabírák (1832). Barnabás (1829) szolgabíró, 1844-től országgyűlési követ, 1845-től föszolgabíró. Ferencz főszolgabíró. Dénes, Gábor és István táblabírák (1845,) Lukács országgyűlési képviselő (1848). Dávid 1848-ban honvédtiszt. Jakab, Lukács († 1892), Simon, Sándor és Imre szabadkai nagybirtokosok. István titeli fő- és Máté zentai szolgabíró. István (szül. 1856 augusztus 18) 1882-ben az államtudományok doktora, Bács-Bodrog vármegye tb. aljegyzője, 1884-ben aljegyző, 188b-ben tb. főjegyző. 1887-ben országgyűlési képviselő. 1893 márcziusban Baja és Szabadka, 1895 június 6-án Bács-Bodrog, Baja és Zombor főispánjává nevezték ki. 1899 január 4-én nyerte a magyar 601bárói rangot és az örökös főrendiházi tagságot. Ifj. István (szül. 1861-ben Baján) Bács-Bodrog vármegye alispánja, 1906, deczember 6-tól. Sándor földbirtokos, 1896-ban országgyűlési képviselőnek választották. Antal szabadkai anyakönyvvezető, Illés Herczegszántón lakik.
Czímer: (nemesi). Veresben, arany szarúfa felett, a pajzs felső két sarkában, szarvaival felfelé fordított, két ezüst félhold, alatta törzsétől szakított, turbános török fővel. Sisakdísz: aranymarkolatú görbe kardot tartó, könyöklő pánczélos kar. Takarók: veres-arany-veres-ezüst.
Vojnovics.
V. Tádé fia Vúja, földvári zászlótartó, neje Tyurcsicza Anna és gyermekei: Simon, Vazul és Ilona, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet, melyet 1752 február 1-én hirdettek ki Bács vármegyében. Az 1754-55-ik évi országos nemesi összeírásban Vúja van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába, a ki Földváron (ma Bácsföldvár) nyert birtokokat. Tagjai közül Illés vármegyei esküdt. Áron (1900.) híres ügyvéd, Miklós 1861-ben Óbecsén főszolgabíró. Vladan és Péter óbecsei birtokosok.
Czímer: vercsben, ezüst haránt pólya felett és alatt, éleikkel kifelé fordított egy-egy feketenyelű bárd. Sisakdísz: czölöpösen állított, pajzsbeli bárdok, öleikkel kifelé fordítva. Takarók Veres-ezüst-fekete-ezüst.
Volarics (Felső-Lukaveci).
Az 1754-55-ik övi országos nemesi összeírásban Ferencz és István szerepel a vármegyei nemesei között, kiket 1753-ban hirdettek meg a vármegyében. Az 1841-ik évi vármegyei nemesi összeíráskor a család több tagja Baján lakott. Tagjai közül: Imre az 1809-ik évi bácskai felkelő nemes sereg hadnagya. Dániel 1848-ben honvédszázados, megyei tisztviselő.
Vucsetity.
A nemességet V. Jován zsablyai határőrségi hadnagy nyerte, kit 1752-ben hirdettek meg a vármegyében. Az 1754-55-ik évi országos nemesi összeírásban Jovicza van fölvéve a vármegye nemesei közé.
Vucskovity (Vucskovics).
V. Zsivkó, zászlótartó, neje Milkova Manda és gyermekei: Gergely, Timót, Mária és Ilona, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet. Az 1754-55-ik évi országos nemesi összeírásban Zsivkó van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába.
Vuich.
V. Arzén martonosi, később szabadkai határőrségi kapitány, neje Anna és gyermekei Lázár, Péter, Pál, Bazil és Júlia, 1741 október 28-án nyertek czímeres nemes levelet.
Vuits.
V. Maxim, martonosi hadnagy, neje Csorbina Mária és fiai: János és György, 1751 márczius 1-én nyertek czímeres nemeslevelet.
Vujevich.
VUJEVICH.
V. Gergely, Szabács őrségének kapitánya, 1690 június 4-én nyert czímeres nemeslevelet. A család 1719 táján telepedett le Bács vármegyében. Nemességét 1719 január 29-én a Baján tartott közgyűlésen hirdettette ki. A család később Nemesmiliticsre költözött. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Mihály, György, Péter, András, Lukács és Tamás szerepelnek a vármegye nemesei között. A család 1803-ban Nemesmiliticsen nyert adományt. Az 1841. évi vármegyei nemesi összeírás szerint Ádám, György és Mátyás Baján, egy másik György Béregen és a család számos tagja Bajmokon lakott. Tagjai közül: Zakár 1848-49-ben honvédfőhadnagy, utóbb ügyvéd († 1894). Lajos, az apatini járás főszolgabírája. Zoltán, budapesti ügyvéd.
Czímer: kékben, zöld halmon nyugvó, koronán könyöklő, görbe kardot tartó, veresmezű kar. A kardon átütött török fővel. Sisakdísz: hiányzik. Takarók: kék-arany-veres-ezüst.
Vusity (Vuxits).
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Ignácz, a ki 1751-ben nyert czímeres nemeslevelet, van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába. 1758-ban Zentán nyert adományt.
Wesselényi (Hadadi báró).
A család Nógrád vármegyéből ered. A XVI. század elején Erdélybe költözött. Miklós (szül. 1504, † 1584 márczius 10), Erdély ítélőmestere, adományul nyerte a gyekei uradalmat, melyről a család egyik ágát nevezték. Testvére, Ferencz, Báthory Istvántól az előnevet adó hadadi uradalmat kapta adományul; 1582-ben bárói rangra emelték "Hadadi szabad báró" czímmel; 1590 április 7-én Lengyelországban honfiúsították. Ennek unokája II. Ferencz († 1667), 1655-től nádor, aranygyapjas vitéz és v. b. t. tanácsos. 1646-ban "Murányi örökös gróf" czímet nyert. Ez az ág kihalt. Ferencz kincstartó Pál nevű fiától származik a bárói nemzedék. István († 1734 április 28), v. b. t. tanácsos és Erdély kormányzója; báróságát a XVIII. század elején megerősítették. Ferencz 1652-ben Bácsfeketehegy, Radanova (Bácskeresztúr határában), Kishegyes, Kula, Kétvillapuszta (Óbecse körül), Ószivácz és Szentfülöp, 1656-ban Körtés, 1658-ban Borota (Rém körül) helyégekben birtokos. Ádámot 1655-ben iktatták be Bácsfeketehegy, Bácsordas, Boldogaszzonyfalva, Cservenka, Kishegyes, Alpár, Kala, Acsa, Nádalja, Ókér, Óverbász, Szeghegy és Szentfülöp birtokába.
Zákó (Bajsai).
ZÁKÓ.
A család Dalmácziából származik. Z. István, tiszai határőrvidéki kapitány Ókanizsán, 1751 június 25-én nyert nemességet és adományul kapta Bajsát, honnan előnevük ered, hogy azt betelepítse. 1759-ben Bajsa felét a Vojnitsoknak adta el. A család 1826-ban még Bajsa helységben volt birtokos. Tagjai közül említendők: Péter, 1752-ben Óbecsén főhadnagy. György, vármegyei táblabíró. Ennek fia, II. István, vármegyei ügyész, 1848-ban követ, 1849-ben honvédezredes. II. Péter, 1848-ban követ, 1861-ben és 1867-70 között másodalispán, végül árvaszéki elnök. Sándor, 1860-70 körül több ízben kanizsai orsz. képviselő. II. György, 1870. után zentai orsz. képviselő, később nagykikindai törvényszéki elnök. Milán, két ízben titeli orsz. képviselő, 1901 után Versecz és Pancsova főispánja. Jelenleg Z. István, ki két ízben volt Titel orsz. képviselője, kir. közjegyző Zentán. Fia, ifj. Milán, az egész család egyetlen fiú sarja.
Czímer: vágott és felül hasított pajzs. bent elül, veresben ezüst félhold. Hátul kékben, egyenes kardot tartó, arany oroszlán. Alul kéknadrágos, dolmányos, fehér prémbéléssel ellátott mentés, veresöves, barna kalpagos, arany markolatú kardot tartó vitéz. Sisakdísz: fészkében ülő és fiait vérével tápláló pelikán. Takarók: veres-arany-kék-ezüst.
Zamaróczy (Zamaróczi).
Trencsén vármegye egyik legősibb birtokos nemes családjaiból való, mely még jelenleg és az előnevét adó Zamárd (előbb Zamarócz) birtokában van. A család eredete az első Arpád-házi királyok koráig vihető vissza, ezt igazolja a IV. Béla király 1241-ben és 1261-ben kelt adománylevele. Első ismert ősük: Supk fia Pepillének, Chebk fia István, Dobin fia Mártonnak, továbbá Bense és Hostina. A másodhelyen említett Chebk, 1274-ben Trencsén vármegye főispánja. A család néhány tagja 1211-ben Némertoszágba elkíséri a későbbi Szent Erzsébetet, II. Endre királyunk leányát, Türingiai Lajos őrgróffal való eljegyeztetése alkalmából. Ez az ág lett megalapítója a Riedesel birodalmi bárói családnak. A XIV. században 1341 táján Péter. Miklós, György, 602János és Pál szerepelnek, utóbbi mint Újvár várának kapitánya. 1402-ben Miklós, 1422-ben András, 1474-ben ismét Miklós, majd 1496-ban János alispánok voltak. Ugyancsak Lenánd 1506-ban Trencsén vármegye alispánja. Lenárd Mátyás király kedvencz embere, János pedig ugyane király alatt szakolczai főkapitány; György 1629-ben Trencsén város bírája. Miklós II. Rákóczi Ferencz alatt harczol s várát, mivel abból a labanczokra lövöldözött, Haister lerombolja. A család a fenti vármegyén kívül még Nyitra, Bars, Komárom és Pozsony vármegyékben birtokos volt. Zamaróczy Istvánnak első feleségétől, báró Pongrácz Jozefától született leányát, Edvárdát, 1860-ban bárói méltóságra emelték. Tagjai közül: István, jelenleg kir. járásbíró Titelen.
Czímer: ezüstben, zöld mocsárból kiemelkedő, csőrében kígyót tartó, természetes színű gólya, vele szemben természetes színű szamár ágaskodik. Sisakdísz: zárt fekete szárny között kiemelkedő pajzsbeli szamár. Takarók: veres-arany-kék-ezüst.
Zanathy.
A család Vas vármegyéből származik, az előnévadó Zanat községből. Z. János 1602 márczius 22-én II. Rudolftól nyerte a czímeres nemeslevelet, a mit 1604-ben hirdettek ki Vas vármegyében. A család 1848 előtt még Szatmár vármegyében birt földesúri joggal, Bács-Bodrog vármegyébe 1905-ben költözött. Jelenleg Z. László az Ókérhez tartozó Henrika-pusztán birtokos.
Czímer: aranyban, kék haránt pólya, abban fehér, haladó egyszarvú. A pólya felett és alatt egy-egy piros rózsa. Sisakdísz: három piros rózsát tartó, kinövő, fehér egyszarvú. Takaró: kék-arany-veres-ezüst.
Zbiskó.
Z. Mihály (de Kiskolacsin) nemességét 1746-ban, Trencsén vármegye bizonyságlevele alapján hirdették ki a vármegyében. Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Mihály van fölvéve a vármegye nemesei közé.
Zichy (Zichi és Vásonkeöi gróf).
ZICHY.
Oklevelek alapján kimutatható, hogy a családnak első őse Zajki Gál volt, ki a mai birtokot: Zajk helységet bírta. A család eleinte Zajkról nevezte magát, csak a XIV. században kezdte használni a "de Zich" nevet. Tagjai közül Péter, Róbert Károly király alatt vitézkedett s 1306-ban Esztergomnál elesett. Testvérei: László és Jakab, Nagy Lajos király alatt szolgáltak s hadi érdemeikért 1347-ben királyi adományt nyertek. Jakab utóda György, előbb a hadi pályán tűnt ki, majd Mosony, 1595-1600-ig Vas vármegye alispánja s 1596-ban országgyűlési követe. Testvére Mihály (1635) Vas vármegye szolgabírája, utóbb ezredes. Tőle származik a nemesi ág, melynek tagjai: Antal († 1898) örökös főrendiházi tag és Mihály (szül. 1827) világhírű festőművész. A jelenleg virágzó grófi ág őse György másodszülött fia Pál (1519) veszprémi alkapítány († 1538). Fia István (szül. 1616, † 1693) győri várparancsnok, 1655 július 17-én bárói, 1679 aug. 21-én pedig, mint koronaőr, grófi rangot nyert. A család jelenlegi elágazásának ismertetését és czímerét a Pozsony vármegyét tárgyaló kötetben közöltük. A Cziferi ágból való volt III. Károly, Vas vármegye főispáni helytartója, kinek fia Nep. János (szül. 1820 szept. 23) nőül vevén báró Krajovai Kray Ferencz egyetlen leányát Irmát, vele Topolyát kapta hozományul.
Zlinszky.
A család Nyitra vármegyéből származik. Z. Mátyás 1774 május 4-én Nyitra városától kapott nemesi bizonyságlevelet. A család egyik tagja kincstári hivatalnokként került a vármegyébe. A család 1791-ben Roglaticzán nyert birtokadományt. Z. Mátyás (?) gróf Hadik főispán alatt, 1776-80 körül vármegyei tisztviselő volt.
Zombory.
Az 1754-55. évi országos nemesi összeírásban Imre van fölvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Z. Imre 1784-ben, István, Antal és Mihály pedig 1797-ben, Baranya vármegye bizonyítványa alapján, hirdettették ki nemességüket a vármegyében. Gáspár 1819-ben kapott nemesi bizonyságlevelet Bács vármegyétől.
Zorath (Zorád).
Az 1754-55. évi orsz. nemesi összeírásban e családból Ádám van felvéve a vármegye nemeseinek névsorába. Z. István és József 1765-ben, Nyitra vármegye bizonyítványa alapján, hirdettették ki nemességüket a vármegyében. A család 1803-ban Nemesmiliticsen nyert adományt.
Zsigmond
(lásd Sigmond néven).
Zsuffa.
Zs. András és Mátyás, zombori lakosok, 1812-ben, Árva vármegye bizonyítványa alapján, hirdettették ki nemességüket Bács-Bodrog vármegyében. E családból származik-Zs. Vincze, a ki főginmáziumi tanár Zomborban.
Források:
Illéssy János: Az 1154-55. évi orsz. nemesi összeírás. - Illéssy-Patkó: A királykönyvek. - Nagy Iván: Magyarország családai. - I. Siebmachers Allg. Wappenbuch. - Nagy Iván családtörténelmi értesítő; I-III. - Dudás Gyula: A bácskai nemes családok. Évkönyv 1893. évfolyam, II-III. füzet. - Dudás Gyula: A bácskai nemes családok összeírása 1841. évből. Évkönyv XII. évf. IV. füvet. - Kovachich József: Az Almássi Rudics család története. Évkönyv XIV. évf. III. füzet. - Muhoray: Bácskai földesurak. Évkönyv XIII. évf. II. füzet. - Dudás Gyula: a Vojnits család ősei. Évkönyv XIII. évf. IV. füzet. - Magyar nemzetségi zsebkönyv: Főrangú családok I. - Nemes családok I. - Turul 1883-1908. évfolyama. - Levéltári anyag: Az 1826. évi vármegyei összeírás. - Közgyűlési jegyzőkönyvek 1718-1840. - Hont vármegyében 1730. évben megtartott nemesi vizsgálat alkalmával felvett jegyzőkönyv. - Nyitra vármegye által 1723. évben megtartott nemesi vizsgálatairól szóló jegyzőkönyvek. - Végül az egyes családoktól beérkezett adatok.

« IRODALOM, TUDOMÁNY ÉS MŰVÉSZET. A bevezető részt írták Pataj Sándor dr. és Grcsics János. Az életrajzokat összeállította a szerkesztőség, kiegészítette Dömötör Pál és Vértesi Károly. A szerb írókat ismerteti Grcsics János. A szinészetet Pataj Sándor dr. | KEZDŐLAP Bács-Bodrog vármegye II. Tartalomjegyzék | BARS VÁRMEGYE. »