« ELŐSZÓ. Irta Jankó Ágoston alispán. | KEZDŐLAP Torontál vármegye Tartalomjegyzék | TORONTÁL VÁRMEGYE KÖZSÉGEI. Irta Reiszig Ede dr. történetíró, a közp. szerk. biz. tagja. Kiegészítette Vende Aladár, a monográfia szerkesztője. »

1TORONTÁL VÁRMEGYE TERMÉSZETI VISZONYAI.
Irta Schwalm Amadé dr. egyet. tanársegéd
Temesparti részlet.
Határai.
Torontál vármegye a magyar Nagy-Alföld »tiszamenti síkjának« dél-délkeleti szögletében fekszik a Ferrótól számított keleti hosszúságnak közel 37°51' és 38°51' és az éjszaki szélességnek 44°40' és 46°15' között. Éjszakon nyugaton és délen természetesek Torontál határai; folyók jelölik: a Maros, a Tisza meg a Duna. Keleten Temes vármegyével (7433.18 □ km.) határos, a melyhez éjszak felé Arad (6077.66 □ km.) és Csanád (1714.56 □ km.), nyugaton Bács-Bodrog (11079.41 □ km.) és Szerén (6810 □ km.) vármegyék csatlakoznak. Torontálnak déli szomszédja, aránylag rövid vonalon, a szerb királyság.
A vármegye földje, a melylyel termékenység tekintetében csak Bács-Bodrog kelhet versenyre, - nem sík (bár 10.046 □ km.0 területének legmagasabb pontja csak 150 méternyire emelkedik a tenger színe fölé.1 ), hanem a Tisza, illetőleg Duna völgyéből (a vármegye határában az átlag 70, illetőleg 65 méter tengerszín feletti magasságú) széles lépcsőkben nyugatról kelet felé emelkedő térszín, a mely a Temes és Bega között huzódó fő vízválasztótól nyugat- délnyugat, illetőleg dél-délkelet felé is lejt.
Alakja.
Torontál vármegye alakjára nézve elnyujtott trapezoid, a melynek felületén löszplatók és tágas völgysíkok váltakoznak. Fiziográfiai tekintetben ez a terület két, sőt három jól jellemezhető egységre osztható. A több szintben előforduló löszplatók dominálnak a mezőgazdasági tekintetben amazoknál fontosabb völgysíkok fölött. Külön említendő és tárgyalandó a jobbára már kötött futóhomok, a mely legnagyobbrészt délkelet-éjszaknyugati irányban lép a vármegye területére és fokozatosan vegyül annak a löszplatónak anyagával, a melyre reá fújta az uralkodó délkeleti szél.
Torontál vármegye földjének kialakulására és szerkezetére vonatkozólag a geológia adja meg a kellő felvilágosítást; térszíni formáiról a morfológia tájékoztat bennünket.
Geológiai kialakulás.
Hogy a vármegye földjének geológiai felépítését megérthessük, fejlődéstörténetében menjünk vissza a harmadkor utolsó epochájáig, a felső neogénig. Ebben az epochában a Kárpátoktól övezett, a mélységbe sülyedt őshegység helyét elfoglaló tengert felgyűrődő hegységek elzárják az óczeánoktól, a melyekkel az előző korokban összefüggött, úgy hogy az mindinkább kiédesülő beltengerré válik. Ennek a pontusi tengernek nem volt lefolyása; vize, terjedelme mindinkább fogy, majd a következő korszak (levantei emelet) vége felé annyira kiszárad, hogy kisebb terjedelmű, édesvizű beltórendszerré zsugorodik össze. Erre a tóvidékre rakják le a Kárpátok lejtőin lerohanó, vadvizű patakok hordalékukat. 2Homokos üledékek, sekély-tavi lerakódások és kavicstelepek jellemzői ennek a korszaknak. A reá következőben, a diluviumban, a lecsapolt vagy beszáradt belvizek helyén hatalmas folyórendszerek alakulnak ki, a melyek nagymennyiségű törmeléküket most már messze kiviszik a mindjobban feltöltődő medenczébe. Ez utóbbinek állandó sülyedése meg-megújítja a folyónak eróziós működését és törmelékszállító képességét, akár csak az elmult korszakok tengereinek vagy 3tavainak sűlyedő szintje, azzal a különbséggel, hogy a finomabb és legfinomabb folyóhordalék a medenczének a Kazánon át való lecsapolása óta már nem a medenczében, hanem egy újabb, a Kazánon túl, mélyebben fekvő tengerbe rakódik le.2
Torontál vármegye fiziografiai viszonyainak vázlatos térképe.
Jelzések magyarázata: 1 = árterület; 2 = különböző szintekben, lépcsőzetesen emelkedő platók; 3 = futó, illetőleg kötött homokterületek; 4 = mocsaras területek; 5 = platók (terraszok) pereme; 6 = fő-, illetőleg mellékvízválasztó; 7 = régi vízfolyások, medrek, illetőleg mocsaras területek; 8 = megyehatár.
A medencze sülyedése az utóbb említett korban, de még a reá következőben, az alluviumban sem szünt meg, sőt még máig is eltart. A vármegye területén a sűlyedéseknek iránya még nincsen pontosan megállapítva, de e területen észlelt földrengésekből és a közeli hegyvidék tektonikai viszonyaiból arra következtethetni, hogy a sűlyedések a krassó szörényi hegyek nyugati premétől kiindulva, sugarasan (?) terjednek szét, Míg Halaváts »meg nem zavart eredeti helyezkedésben« gondolja e megye földjének rétegeit, addig Cholnoky véleménye szerint Nagybecskerektől Ujozoráig (azelőtt Ozora), illetőleg Bálványosig (azelőtt Bavaniste) húzódik az a vonal, a melynek mentén történt állítólag talajmozgás. E kérdésekre különben csak akkor adhatunk majd kielégítő választ, ha mind a mocsár területén, mind egyebütt a vármegyében végzett elegendő számú és mélységű fúrások adatai állanak rendelkezésünkre.3 a melyekből kitünik, hogy zavartalanul szintesen fekvő vagy vetődésektől megbolygatott rétegsorozattal van e dolgunk.
Torontál vármegye altalajának vázlatos képe délnyugat-éjszakkelet irányban vetett metszet mentén.
(Halaváts, Seemayer adatai és szerző saját megfigyelései alapján.)
a = alluviális képződmények, b = lösz, c = futóhomok, d = levantei-diluviális, e = pontusi, f = szarmata, g = mediterrán, h = krétakori képződmények, k = gneisz.
Torontál vármegye területe a sűlyedő medencze eltünt tengerének egyik öble lehetett. A benne lerakódott rétegek közűl a pontusi korszakéi legidősebbek, a melyekről tudomásunk van.
Torontál vármegye altalajának vázlatos képe dél-éjszaki irányban vetett metszet mentén.
(Halaváts, Seemayer adatai és szerzőnek saját megfigyelései alapján).
A metszet Torontál megye néhány mély furásának (ártézi kút) adatát tüntei fel méterekben, a = kvarter, b = levantei, c = pontusi, d = szarmata, e = mediterrán, f = kréta képződmények, g = trachyt, h = szerpentin.
Az Alföldön fúrt artézi (és mély kutak fúrási próbái alapján megállapítható, hogy a pontusi korszakban létezett félig sósvizű tóban lerakódott anyagok, homokból, 4homokos agyagból és tiszta agyagból állanak.4 A levantei korszak édesvizű beltavában leülepedett agyagos rétegeket szintén az alföldi artézi kutak révén ismerjük, a mely kutak épen ezekből az Alföld közepe felé vastagodó rétegekből kapják üdítő, jó vizüket.
A diluviális rétegek már biztosan száraz területen rakódtak le és részben a folyóvíz, részben a szél működésének köszönik létrejöttüket. Nem lehetetlen ugyan, hogy az Alföld legdélibb részén a kornak első felében is még megvolt a beltó, talán nagyobb mocsár alakjában (alibunári?) de erre minden kétséget kizáró bizonyítékaink még nincsenek. A diluviumban képződött rétegek főleg löszből állanak, a melynek tetemes vastagságú rétegei közé agyagos, illetőleg tiszta homok települt.
A lösz5 vármegyénk területén nem fordul elő mindenütt tipikus alakjában. A Maros, illetőleg az Aranka és Bega között (83-140 méter tengerszín feletti magasságban), a Bega és Temes között (átlag 85-87 m.) és végre a Temes és Duna között (113-150 m. magas pontokkal) jelentkezik ugyan lösz, de habitusa nem egységes. A vármegye legtipusosabb löszét Dolova mélyútjaiban találtam; ettől leginkább elüt például a Bega magas partjának anyaga Nagybecskerek mellett, a melyet Cholnoky ázott lösznek nevez.
Az alluviális korszak kezdetén (ó alluvium) a folyók Torontálnak különösen déli részében rakják le hordalékukat, a melybe később azután ismét belevágódnak, illetőleg a meglévő hordalékot eltakarítják, vagy újat raknak le. A folyók működésének három stádiuma: a völgymélyítés, völgytágítás és feltöltés, e vármegye területén is észlelhető. A folyók működésének köszönik a löszplatók terraszos jellegüket; különböző korokban különböző volt a felszín, a melybe a folyó bemélyítette medrét. Cholnoky három ilyen felszínt különböztet meg, a mely lépcsőzetesen emelkedik a vármegye keleti határa felé. Legmagasabban fekszik a törmelék-kúpok lábánál az alsó-diluviális, ennél mélyebben a felső-diluviális és legmélyebben végül az alluviális felszín6.
Az a magas part, a melyen Bálványos, Beresztócz, Omlód, Tárcsó, Ferencz-halom, Almás, Galagonyás, Antalfalva és Szekrényes községek és Pancsova városa épültek, azt hiszem, joggal terrasznak nevezhető, még pedig felső-diluviálisnak. Ebbe vágódott bele a Duna és ebben szélesíti most a medrét.7 Ennek a felső-diluvialis terrasznak az anyaga, mint azt a Pancsova körüli feltárások mutatják, főképen fluviatilis anyag (agyagrétegekkel tarkított sárga, majd mélyebben szürkés homok), a melyen löszszerű anyag (talán ázott lösz) fekszik (0-10 m. vastagságban). A Duna és a Tisza, valamint a vármegye kisebb folyói darabokra szeldelték a löszplatókat és mély, bőven termő, helylyel-közzel mocsaras (és még ármentesítetlen pancsovai öblözet) síkokat8 teremtettek, a melyekben szerte kanyarognak, 6medreik helyzetét meg-megváltoztatják, úgy hogy igen nagy számban található a vármegye területén a holt és elhaló félben levő meder és az őket jellemző parti meg zátony düne. Ezek csak az árterületen hiányzanak, a hol a víz árjának egyengető hatása keletkezésüket megnehezíti, felismerésüket lehetetlenné teszi. Borcsától Ópáváig például a Duna és Temes holtágai mellett egyetlen egyet sem találtam; az egész területet finom, szürkés, árvizi anyag fedi. Ott vannak azonban a prehisztorikus telepek, a hunkák vagy kunhalmok9, a melyek pontosan jelzik a régi vízfolyások (álló vizek?) futását, helyzetét10.
Torontál vármegye meteorológiai viszonyait feltüntető térképvázlat.
Az 1. sz. térképen látható görbék közűl a szakadozott a téli (januárius), a pontozott a nyári (július) és a folyamatos az évi középhőmérsékleteket jelenti; a görbék mellé írt számadatok hőmérsékleti fokokat jelentenek Celsius szerint. - A 2. sz. térképen a téli, nyári és az évi középizobárok menetét látjuk (a görbék jelzése, mint előbb); a görbék mellé írt számok barometer állásokat jeleznek mm.-ben. - A 3. sz. térképen a téli, nyári és az évi középiziohiétákat látjuk (a görbék jelzése, mint előbb); a görbék melletti számok a csapadék mennyiségét jelentik mm.-ben.
Vízrajz.
Torontál vármegye vízrajzi viszonyaira vonatkozólag meg kell jegyeznünk, hogy ezek az előző geológiai korokban - miután az akkori klimatikus viszonyok a maiaktól tetemesen különböztek - szintén mások voltak, bár - függésben az altalaj mozgásaitól - főbb vonásaikban a maiakkal egyezhettek. Legnagyobb változást szenvedett valószínűleg egyrészt a Duna-Tisza közötti, másrészt a Maros-Bega, illetőleg Temes-Duna közötti vízválasztók helyzete. A régibb geológiai korokban a vármegye területén létezett folyóvizekről még vajmi kevés biztosat tudunk.11 Három, négy századdal azelőtt is sok tekintetben más, a maitól elütő volt itt a folyóhálózat.12
A Temes Begafőn át (azelőtt Klekk) összefüggött a Begával (a Sózó vízfolyás ma is jelzi az irányt) Torontálszécsány-Árkod (azelőtt Jarkovácz) vonalán (Suburkabarán át) az ilonczi mocsárral Iloncznál (azelőtt Iláncsa) ez közlekedik a kisebbik ilonczi mocsárral. Az alibunári mocsárnak a mult századokban a többi mocsárral való összefüggése nem tűnik ki öt századnak számba vehető térképanyagából.
Azt az alacsony térszíni emelkedést, a mely Alibunár-Végszentmihály-Nagymargita-Nagygáj vonalának irányában húzódik, a XVI. században már nem, és azóta sem borította el a mocsár vize13. Hajdan a Temes a Nádela útján is összefüggött a Dunával, a mely folyóágnak ma csak a tekintélyes holt medre mutatja, mily bővizű lehetett abban a korban, a mikor még az ember szabályozó munkája nem akadályozta meg a folyóvizeket természetes kifejlődésükben. Hasonlóan bővizű folyóág kötötte össze a Marost a Tiszával (Törökbecse és Melencze között), a melynek maradványai a Válom bara és Oluz (Galaczka árok nevű holtmeder részek. A mocsarak is sokkal nagyobb területet foglaltak el négy-öt századdal ezelőtt, mint ma. Nagy terjedelmű és állandóbb jellegű bel-vizek voltak az Aranka vidékén, a becskereki tóvidék, az ilonczi és alibunári mocsár.
Torontál vármegye folyóvizei ma: a Maros-Aranka, illetőleg a kettős Bega révén a Tiszához, a Temes és mellékvizei révén a Dunához tartoznak. A Duna Tisza közötti fővízválasztó Titelen alul indul ki és keletnek, majd éjszaknak, illetőleg éjszak-keletnek tart a Temes és Bega között s mindvégig szelíd talajemelkedésen halad, a vármegyét két, majdnem egyenlő területrészre osztva. A Duna és Tisza, illetőleg Bega és Temes közötti vízválasztók pontos megállapítása a Bega és Tisza torkolata körül nem igen lehetséges. Áradás idején itt természetes úton csatornák keletkeztek, úgy hogy a Bega a Karas révén a Temessel, ez meg a 7Dunavecz révén a Dunával lépett kapcsolatba.14 Ép oly bizonytalan a vízválasztó a Temes és Duna, a Maros és Aranka, vagy a Temes, Ponyavicza és Duna között a torkolatok körül. A Bega-Tisza közötti vízválasztó a Bega torkolatától Nagybecskerek, Basahid, Zsombolya érintésével éjszak-keleti irányban egyesül a Bega-Maros közötti vízválasztóval. A Temes-Ponyavicza (Duna) között a vízválasztó vonal a Temes torkolattól (Pancsova) Ferenczhalom, Lajosfalva, Károlyfalva irányában halad, délről nagy ívben megkerülve az alibunári mocsarat, melynek vizét a neki adózó patakokéval együtt a Temesbe vezeti.
A vármegye nagyszámú folyóvizei közül legnevezetesebb a Tisza és a Duna.15 Mind kereskedelem és közlekedés, mind mezőgazdaság tekintetében felülmúlják a vármegye területéről beléjük ömlő mellékvizeiket.16 A Tiszának csak alsó szakasza tartozik a vármegyéhez. Esése e szakaszon - a mint ezt a táblázatból is látni - vajmi csekély, sőt »a Duna vizének magas állásakor - úgyszólván semmi esése sincs.« Nyugatra való hátrálása nem Baer törvénye értelmében, hanem tektonikai okokból történik. A bácsmegyei partját alámosva, megtámadja, míg a torontálit iszapolja, széles, mocsaras árteret hagyva maga után. A Tisza szertelen kanyargásainak és árvizeinek rendezéséről már 1838 óta gondoskodnak.17
A Duna középső szakaszának alsó részével tartozik e vármegyéhez (Tisza-torkolattól Gyurgyevóig). Balpartján elterülő széles árterén homokos, agyagos üledéket rak le, míg a jobbpartját alámossa, a mi itt is tektonikai okokra, talaj-elmozdulásokra és esetleg a szél hatására vezethető vissza. Mind a Tiszának, mind a Dunának Torontál vármegyéhez tartozó szakasza gazdag szigetekben, a melyek vagy zátonyokból alakulnak, vagy úgy, hogy a folyó, sűrűn kanyarogva, árvíz alkalmával egyes kanyarulatainak szűk nyakát átszakítja, a mikor a rövidebb uton haladó víz a régi kanyarulatnak két nyílását eliszaposítja, betölti (malágy); így keletkezik a holtmeder és a holt- meg új meder által körülzárt sziget. A Duna torontálmegyei szakaszában ez a neme a szigetképződésnek ritkább.18 Itt 8zátonyok keletkeznek, a melyek a folyam sodrát kilengésre késztetik, illetőleg újabb zátonyalakulásra adnak alkalmat.19
A Tisza, illetőleg Duna mellékfolyói közűl első helyen a Maros20 említendő, a mely Perjámos és Szemlak között éri el éjszak-nyugati irányban a vármegye éjszaki határát és egészen a torkolatáig, Szegedig jelzi azt.21 A Marosnak Perjámos, Egres, Őscsanád, Kiszombor, Szőreg táján, széles, mocsaras ártere van, a melyen áradásai alkalmával finom iszapból álló rétegeket rak le. Árvizei különösen tavaszszal (hóolvadás idején, februárius elején, márczius végén), nyáron (júniusban zöldár) fenyegetik partmellékét.22 1840, de főleg 1850 óta közmunkaerővel készültek el a folyókanyarulatok átvágásai. Harminczhárom átvágás a folyót a lippai határtól a torkolatig 88 kilométerrel rövidítette meg.
A Bega23 Facsettől Temesvárig és innen Begafőig ásott mederben folyik.24 Begafőtől a Fehér mocsáron áthaladva, a Custos árokban folyik és Titellel átellenben ömlik a Tiszába. A vármegye határát Berekszónémetinél lépi át. Begafő és Nagybecskerék között átvágódik a löszplatón, keskeny csatornát mosván belé. Nagybecskereken túl a Tisza árterére ér, a hol a »Tiszának régi, valószínűleg felsődiluviális morotvájába lép.« Kedvező vízálláskor Torontál területén meglehetősen élénk a Begán a hajóforgalom (2-4 ezer métermázsa). Rendezetlen állapotban nagy területen mocsaras volt a folyó melléke. Elsőnek Mercy tábornok kezdi a mocsarak lecsapolását (1718-ban).25
Mind az előbb említett folyóknak, mind a Temesnek csak alsó, szabálytalan, kanyargós, posványokkal szegélyezett szakasza tartozik Torontál vármegyéhez. Az utóbbi Pakácz és Ujpécs között lép a megye területére és délkeleti, majd déli 9irányban halad át a vármegyén. Pancsovánál a Dunába szakad.26 Még Temes vármegyében két ágra oszlik, a mely ágak Rudnánál (Torontál vm.) egyesülnek megint. Az így keletkezett szigetnek nyugati csücske Torontálhoz tartozik. Míg Temes vármegye területén a Begával közös ártéren folyik a Temes, addig Torontálban löszplató választja el egymástól, egyúttal megjelölve a kettő közötti vízválasztót Bótosnál (Torontál) balról felveszi a Berzavát,27 a melybe Kismargitánál a Moravicza- és a Schulhof-csatorna vizeivel bővült Verseczi csatorna28 torkollik. A Berzava csatorna bár eleven mozgású víz, az ilonczi és alibunári mocsarak vizének befogadására nem felel meg. A helyett, hogy levezetné, Kismargitától visszatorlasztja a felesleges vizet, részint Kanak felé, részint az ilonczi és alibunári mocsarakba.29
Az utóbb említettek30 a verseczi, illetőleg krassószörényi hegyekről lefutó vizeket gyűjtik össze. Kisebb fontosságunk a Sirina-tó Törökkanizsa keleti határában, a Czrnabara, Billéd és Kisbecskerek között, az Osztrovo, Basahíd és Melencze között, a Bocsár, Szerbszentmárton és Gyülvész között, a Bara-Okany, a Tisza egyik morotvájában; a Fehértó és Czarszkabara, Écska alatt a Bega árterületén, számos kisebb-nagyobb Temes-morotva Ujozorától Szakerényig, a Topolyacskabara Borcsa mellett. Továbbá a Nagy és Kis Kulpin-tó, a melybe az Óbega torkollik. Ez a Karas révén egyrészt a Dunával, másrészt a Temessel függ össze. Külön említésre méltó a Ruszanda tó Melencze község nyugati határában, a mely gyógyító erejéről nevezetes. A tó 82 méternyi tengerszín feletti magasságban fekszik; terjedelme 6 km. Fenekét 1-2 m. vastagon kékes fekete iszap31 borítja, amelyet helyenként homokréteg fed. Ezt használják iszapfürdőkészítésére. 10A fürdő vize tömény nátrium-só oldatokat tartalmaz. Különösen csontbetegségek, görvély, köszvény, bőrbántalmak ellen alkalmazzák sikerrel a fürdőt.32
Említést kell tennünk még a vármegye területén előforduló egyetlen keserűvízforrásról is, a melyet mint kellemes hatású hashajtót a vármegyében használnak. Ivánd33 (azelőtt Ivánda) községében a mult század harminczas éveiben kutat fúrtak, a mely kesernyés vizet szolgáltatott. A kútvizet ezért sokáig mint hasznavehetetlent mellőzték, rníg véletlenűl rájöttek gyógyhatására és 1853-ban a magyar orvosok és természetvizsgálók Temesvárott tartott vándorgyűlésén behatóbban foglalkoztak vele.34
Éghajlat.
A vármegye vízrendszerének kifejlődésére a térszíni viszonyokon kívül a klimatikus viszonyok is nagy befolyással vannak. Domborzat és csapadék ugyanis együtt szabják meg főbb vonásaiban a vízrendszert. Hozzájuk csatlakozik a szél is, a melynek alakító ereje e vidéken nem megvetendő tényező. De fontosak a klimatikus viszonyok a föld termő talajának, a humusznak keletkezésére és így a növény-, állat-geográfiai viszonyok kialakulására. De kihatással van a természeti erőkkel szakadatlanul küzdő emberre is, a mennyiben szertelenségeivel védekezésre és bizonyos fokig alkalmazkodásra készteti. A klimatikus viszonyokat ábrázoló térképvázlatunk szemléltető módon feltünteti a légnyomás, hőmérséklet és csapadék eloszlását télen, nyáron és évi közép értékben; a görbék összekötik mindazokat a pontokat, a melyeken a jelzett évszakban egyenlő a légnyomás (izobár-vonalak), a hőmérséklet (izoterm-vonalak) és a csapadék mennyiség (izohiéta-vonalak).
A vármegye éghajlata teljesen alföldi jellegű: túlnyomóan szeles és száraz, szertelen hőmérsékleti ingadozásokkal. Télen 706.0-766.4 milliméter légnyomással a földközi tengeri minimumok hatása alatt áll (szél irány kelet-délkelet, nyáron megfordul a viszony és a vármegye 760.6-760.2 milliméter légnyomással a kontinentális minimum körébe esik, a mely nyugat-éjszak nyugati légáramlattal jár. Uralkodó szélirány (egész évben) a kelet délkeleti (Kossova).
Torontál, mint a tiszamenti sík legdélibb része, hazánk legmelegebb vidékeihez tartozik, ha az évi átlagos adatokat vesszük figyelembe.35 Ezek szerint csak az Aranka vonalán túl eső csücsök területén alacsonyabb az átlagos évi hőmérséklet 10°-nál; a megye többi része 10.0 és 11.5 fokos dél felé növekedő hőmérsékletet mutató izotermák között oszlik meg. -23.9°C mint legalacsonyabb és +43°C mint legmagasabb termométer állás legjobban jellemzik a vármegye szélsőséges hőmérsékleti viszonyait.36
Az évi csapadék mennyisége közel egyenlően oszlik el a vármegye területén. Ez átlagban 600-700 milliméter között ingadozik. Csak az Aranka vonalán túl eső rész, a Tisza-Maros szöge esik arra a területre, a melyet az 500-600 milliméteres 11izohiéta zár körül.37 Több a csapadék őszszel és tavaszszal, mint nyáron vagy télen. »Novemberben még nincsen, februáriusban már nincsen tél.« Deczember kezdete előtt nem igen van fagy. Sokszor az időjárás igen szeszélyes és »szinte kiismehetetlen«. Október és november rendszerint elegendő csapadékot ad, ritka eset ennek ellenkezője. A tél jellege nem állandó; vannak évek, a mikor vastag hólepel fed el mindent, vagy száraz, hideg fagyok járnak, viszont néha oly enyhe a tél, hogy »sártengerben úszik az egész vármegye.« A nyár száraz és forró és néha már április végén beköszönt minden átmenet nélkül, s eltart szeptember végéig.
Az uralkodó klima nagy hatással van a termő talaj keletkezésére. Cholnoky szerint a termő talaj anyaga három főforrásból származik, 1. az altalaj kőzetének málladékából, 2. a felszíni folyóvíz és állóvíz üledékéből és 3. szubaerikus hordalékból.
Fejtegetésünk folyamán már volt alkalmunk reá mutatni a felszíni folyó és állóvíz üledékére, a folyók árterületén és a mocsarak laposaiban található talajnemekre, valamint a szubaerikus hordalékra, a mely a vármegye területén a deliblati homokpuszta futóhomokjából kifújt legfinomabb kőzetliszt és finom homok keverékeként jelenik meg az alibunári mocsár magas partján, illetőleg Román-petre vidékén. Horusitzky és Treitz a vármegye feltalaját fölosztják: diluviális lösz, diluviális kavics, homok és mésztuffa területre, továbbá szikes agyag-területre. Ez utóbbi foglalja el a völgysíkok nagy részét és a hol nem haladja meg a szíksótartalma a 6%-ot, ott a legjobb termőföldet szolgáltatja.38
Az altalaj kőzetének málladékából a vármegyében termő talaj nem keletkezik, mert több száz méternyi vastagságban itt szálban álló kőzet nincsen; a mi a vármegye felszínét alkotja, az kőzettörmelék, a mely messze vidékről a víz útján vagy a szél szárnyán került a vármegye területére. Nagy termékenységével az ily módon alakult felszíni talajjal v. Hauer lovag foglalkozott először, kémiailag39 és fizikailag 12megvizsgálván több, a vármegye területéről és a szomszédos vármegyék egyes helyeiről vett talajpróbákat. Vizsgálatának eredményét a következőkben összegezi: »A klima és fekvés előnyeit nem tekintve, úgy látszik, mintha főleg az igen előnyös fizikai tulajdonságoktól függne a megvizsgált talajnemek kitünő termékenysége. E tulajdonságuk főfaktorai a következők: anorganikus anyagok nagy mennyisége és a talajnak ezzel kapcsolatos nagyobb felmelegedő képessége; a talajszerkezetnek egyenletessége nagy mélységig, a melyben kőzet nem gátolja a növénygyökerek mélységbe hatolását. A mi viszont elősegíti a szükséges ásványos alkatrészek és a víznek felvételét«.
E termékeny földnek 68.9% szántóföld, 1.2% szőlő, 1.0%, kert, 6.2% rét, 14.9% legelő, 1.2% erdő, 0.4% nádas, 6.2% pedig terméketlen talaj. A szántóföldeken átlagban 600-1200 kilogramm búza, 200-1000 kilogramm szemes tengeri, 400-1000 kilogramm árpa és ugyanannyi zab terem. Termelnek ezenkívül - különösen a kisgazdák - még zöldséget (nagyban Lovrin), dohányt (különösen Sándorháza, Torda, Szaján, Hódegyháza, Nagy és Kisjécsa), czukorrépát, kendert és lent, hagymát stb.40
Növényzet.
Torontál flórája a rónaságot jellemző növényfajokat tartalmazza. Nagyon változatos. Fái az Alföldéi, cserjéi közűl a fekete juhar, a hólyag mogyoró, a galagonya stb. előfordul a szomszédos vármegyékben is; cserjéi, a zanóták, rekettyék, szedrek, kökény stb. szintén az Alföld lakói. Temes vármegyével közös a homokpuszták flórája. A fenyő vadon nem tenyészik, de a homok kötésére a Deliblaton meghonosították. Gyakoriak a nyárfa fajai, a bodzafa, az ákácz, az ezüstös és nagylevelű hárs, a kőrisfa, somfa, nyírfa, égerfa, magyar tölgy. Nevezetesebb cserjéi a szömöricze, a varjú tövis, a roska bokor, selyem eperfa bokrai, fagyal, juhar, galagonya, nagyon elterjedt a vadszőlő. A főneműek közűl megemlítendők a magas pázsítok, árvalányhaj, szürke káka. A magas kórók közűl a földi bodza, szeder. A hagymások közűl: sáfrány, kikirics, a hagymafajok, madártej. A haraszt növények közűl: ölyvharaszt, iszalag növények, üröm, hófehérke. A homoknak flórája tipikus, képviselőinek legtöbbje a homok kötésére fölöttébb alkalmas. Ma büszkeséggel nézünk végig az 50.000 kat. holdnyi homoksivatagon, a mely 50 évvel azelőtt még sivóhomok volt s most inkább kedves ligetnek, mint pusztaságnak nevezhető és nem gondolunk azokra az igénytelen növényekre, a melyek a homok megkötésének titáni munkájában erős segítő társaink voltak. Homokkötésre használnak nyárfát, borókát, sovány, merev füveket (árvalányhaj, életmosófű) töviseket, fűzeket, eperfát, ákáczot. Torontál dús flórája érthetővé teszi állatvilágának gazdagságát, mert az állatok földrajzi elterjedésére, épúgy mint a növényekére, a fizikai földrajzi tényezők mértékadók.
Állatvilág.
Torontál faunája, Temes és Bácsbodrog vármegyékével együtt hazánk nyolcz állatrégiója közül a VI.-hoz, a bánáti régióhoz tartozik. Elüt Krassó-Szörény vármegye hegyvidéki faunájától és közel áll Temes vármegyének a sík- és hegyvidéki között átmenetet alkotó állatvilágához.41 A Bánság faunájában oly fajokkal is találkozunk, a melyek csupán Éjszak-Afrika Kis-Ázsia, a Kaukazus és Európa három déli félszigetének kizárólagos lakói« (mediterrán fauna). Faunájának három tája közül (havas-, hegyes-erdős táj és róna) a rónaság lakói érdekelnek bennünket közelebbről. Ezek közül a vízszabályozás megváltoztatta viszonyok mellett is még mindig a vizi madarak tünnek ki nagy számukkal és fajgazdaságukkal, különösen a Dunának még ármentesítetlen öblözeteiben és egyes szigeteken, a melyek azért kedvelt vadászterületek.42
A madarak közül 245 fajt jegyeztek fel, ezek között ott találjuk a szakállas, a barna és a fakó keselyűt is. A hüllők közül honos a görög teknősbéka és a vipera; két hatalmas folyammal lévén határos a megye, halgazdagsága óriási. Nevezetesebb halfajai közül a tok-féléket és a süllőket említjük. Az ízeltlábuaknak rendkivül sok faja tartózkodik a vármegye területén, de miután ezek az Alföldnek majdnem egész területén honosak, külön nem soroljuk fel őket.
13A kolumbácsi légy mellett még a Phylloxera érdemel említést, a mely utóbbit Pancsován fedezték fel. A rákok közül érdekes a Dunának specialitása az Aslacus leptodactytus. Az alsóbbrendű állatok kevéssé ismertek, de különben sem jellemzők a vármegye faunájára nézve. Torontál klimája és talaja egyaránt kedvez az állattenyésztésnek. Bár legelője az ármentesítés következtében kevesbedett, állatállományában mégsem észlelhető feltünőbb csökkenés.
Források:
Bárány Ágoston: Torontál vm. hajdana, 1845. - I. H. Schwicker: Geschichte des Temeser Banats, 1861. - Hunfalvy János: A Magyar birodalom term. - Katona Antal: Torontál vm. vízrajzi ismertetése s mérnöki javallat a vízhasznosítás érdekében, 1867. - Pesty Frigyes: Az eltünt vármegyék, 1880. - Malina Gyula: Műszaki leirás Torontál belvizeinek rendezéséről, 1880. - Borbás Vincze dr.: Temes megye vegetácziója. A magyar homokpuszták növényzete, vonatkozással a homokkötésre, 1884. - Tömösváry Ödön dr.: Délmagyarország állattani tekintetben, 1886. - Ortvay Tivadar: Magyarország régi vízrajza. Temes vármegye és Temesvár város története a legrégibb időktől a jelen korig, 1896. - Halaváts Gyula: A magyarországi artézi kutak története, 1896. - Matlekovics Sándor: Magyarország közgazd. állapota ezeréves fennállásakor, 1897. - Czirbusz Géza dr.: Magyarország a XX. évszáz elején, 1902. - Henéz Béla dr.: Magyarország népességi statisztikája, 1906. - Papp S. dr. és Hankó Vilmos dr.: A Magyar birodalom ásványvizei és fürdőhelyei, 1907. - Marton Andor: Torontál vm. gazd. visz. és gazdálk. rendszerei, 1907. - Cholnoky Jenő dr.: Az éghajlati zónákat jelző talajnemek, 1909. - Rubinek Gyula: Magyarországi gazda-czimtár, 1911. - Földt. közl. XIV., XV., XXI., XXVIII. köteteiből Halaváts Gyula, Horusiczky Henrik és Treitz Péter értekezései az Alföld felszinéről. - Lóczy Lajos: Fizikai Földrajzi atlasza (kézirat), 1:75,000 és 1:200,000 katonai térképek; »Torontál vármegye a XVI., XVII., XVIII. században 1896-ban« kiadta Torontál vármegye, végül Torontálnak az államnyomda szerkesztette 1:144,000-es közigazgatási és gazdasági térképe.

0. A földm. miniszt. kiadta térkép adatai szerint.
1. Az adatok mindvégig az Adria-tenger szintjére vonatkoznak, hacsak más nulla pont külön kiemelve nincsen. A magassági adatokat a katonai 1:25.000, ill. 1:75.000 és a földmív. minisztériumból kiadott megyei térképek alapján adjuk.
2. A folyó esésének nagyságától függő hordalékszállítóképessége megszűnik, mihelyt elérte a tenger szintjét, de megszűnik völgyvájó munkája is. Völgyét a folyó rendes körülmények között nem tudja a tenger nívóján alúl mélyíteni. A tenger tehát az erózió bázisának, erózióbázisnak tekintendő.
3. A Magyar Földrajzi Társaság Alföldi Bizottsága feladatául tűzte ki az Alföldnek, mint fiziográfiailag egyeséges területnek, alapos tanulmányozását. Tőle várható ennek és az Alföld többi problémáinak végleges megoldása.
4. Torontál vármegye artézi kutakban igen gazdag. 115 községben összesen 391 helyen fúrtak. Ebből 271 az artézi kút, 28 a fúrt kút; 13 kút vize teljesen elapadt, míg 79 esetben sikertelen maradt a fúrás. A löszplatókon fekvő községek fúrt kútjai 40-60 méter mélyek, a melyekből a vizet lóeróvel vontatják fel, melyet a temesmegyei kincstári homokpuszta 50-80 méter mély kútjainál motor-erővel helyettesítenek. Az alibunári mocsár szintjében már 5-6 méter mély furólyukból buggyan fel a víz. Pancsován, a mely ugyanabban a nívóban fekszik, sőt valamivel alacsonyobban, 50-100, Nagybecskereken (83 m.) még 450 méter mélységből sem kap felszínre törő vizet. A talajvíz állásával összefüggően, a fúrt és ásott kutak közül általában mélyebbek a terraszokon fekvők, mint a völgysikokéi.
5. Lösz = rajnamelléki népies elnevezése az ottani sárga földnek; jelentése a német locker, lose szavakével azonos, a mi annyit tesz, mint laza. A lösz finom kőzet-liszt, a melyet az uralkodó szél nagy törmelék kúpok anyagából (kavics, homok) kifúj és messzi vidékekre elvisz, hogy szállító erejének fogytával hó lepléhez hasonlóan betakarja azt a vidéket, a melyen aláhull. Ha ezen a vidéken a fűnövényzet az uralkodó és ha klímája elég száraz, akkor a lösz-takarók néha óriási vastagságot érnek el. Halaváts a torontáli löszt homoktartalma szerint osztályozza, Horusiczky petrográfiai alapon megkülönböztet típusos és homokos löszt, azonkívül még löszagyagot és löszhomokot (Alibunárnál) Cholnoky tudtommal a típustól csak a takirt (ázott löszt?) választja külön.
6. Megjegyzendő, hogy a felszínek, illetőleg a belőlük keletkezett terraszok kora még vitás; e kérdésben végképen dönteni csak akkor lehet majd, ha a morfológiai bizonyítékokon kívül a platókat alkotó különböző löszöknek és közéjük telepedett homokoknak pontos kormeghatározását ismerjük.
7. E területnek magassága a tengerszín felett 78-87 méter, míg a Duna jelenlegi árterének magassága jó 10 méterrel alacsonyabb.
8. Czirbusz mély földnek nevezi (90 méter tengerszínti magasságon alul), helyesen, mert az Alföld többi részeivel szemben tényleg mély föld ez. Az ő felfogása szerint tehát a mi felsődilluviális terraszunk is ehhez számítandó.
9. A pancsovai öblözetben volt alkalmam ezeket a hunkákat megfigyelni; a felszántott halmokból cserepek és csontvázak nagyszámban, valamint kőkori eszközök kerültek elő, a melyek legjobb bizonyítékai prehisztorikus voltuknak.
10. Az alibunári mocsár déli magas partján, Alibunártól egészen Verseczig, sűrűn következnek egymásután. Megvannak azonban magában a mocsárban is, a hol éjszaknyugat és éjszak-kelet felé vonul a soruk. Bár ezeken nem találtam sem cserepeket, sem egyéb bizonyítékokat, egyező alakjuk és elrendeződésük miatt ezeket is hajlandó volnék prehisztorikus telepeknek tartani.
11. Cholnokyn kívül tudományosan még alig foglalkozott e kérdéssel valaki.
12. A nagybecskereki levéltárban őrzött térképgyüjtemény pompás anyagot szolgáltat e viszonyok tanulmányozására. Nagyrészt eredeti kéziratok, vagy a bécsi katonai földr. intézetben őrzött eredetiek fényképmásolata, a melyeket a vármegye »Torontál vármegye a XVI., XVII., XVIII. században és 1896-ban« czimű nagybecsű térképgyüjteményében dolgoztatott fel és adott ki a Millennium alkalmával. A gyüjteményt az Alföldi Bizottság figyelmébe ajánlom.
13. Ez - mint magam is láttam - nemcsak a lösz alján fakadó, elég bővízű forrásokból (Velikopotok, Alibunár felett), hanem a mocsár-terület nívójában nyíló, állandó kutacsokból is táplálkozik és még az évnek csapadékban legszegényebb hónapjaiban is kisebb-nagyobb tócsákban áll meg (pl. Keviszőllős éjszak-nyugati végén).
14. A mi jelen esetben talán nem annyira bifurkáczió, mint inkább folyókeveredés.
15. A Tisza, illetőleg Duna egyes szakaszainak hosszát az alábbi táblázat adja kilométerenkénti esés és a vízgyűjtő területek nagyságának adataival együtt.

A Tisza egyes szakaszainak hossza km-ben | Az illető folyamszakasz
A folyószakasz neve | km. | átlagos esése 1 km-re | vízgyüjtő területe km2-ben
Algyő-Szeged | 19.3 | 0.02 | 30470.10
Szeged-Zenta | 52.4 | 0.08 | 3136.29
Zenta-Törökbecse | 57.5 | 0.01 | 3700.32
Marostól-Begáig | 171.4 | 0.03 | 13120.71
Törökbecse-Titel | 57.8 | 0.04 | 11758.83

A Duna egyes szakaszainak hossza km-ben | Az illető folyamszakasz
A folyószakasz neve | km. | átlagos esése 1 km-re | vízgyüjtő területe km2-ben
Algyő-Szeged | 19.3 | 0.02 | 30470.10
Szeged-Zenta | 52.4 | 0.08 | 3136.29
Zenta-Törökbecse | 57.5 | 0.01 | 3700.32
Marostól-Begáig | 171.4 | 0.03 | 13120.71
Törökbecse-Titel | 57.8 | 0.04 | 11758.83
Szlankamen-Zimony | 43.5 | 0.04 | 571.76
Zimony-Pancsova | 18.6 | 0.02 | 111221.97
Pancsova-Temeskubin | 45.4 | 0.04 | 1944.12

A távolsági adatok mindig az illető állomások vízmérczéire vonatkoznak.
A Tiszát említik már Strabo, Plinius Ptolemaeus és Ammianus Marcellinus, továbbá sok középkori külföldi és hazai író. A Tiszát Strabo Pariszusz v. Padiszusznak nevezi, mások ehhez hasonlóan. Ptolemaeus az egyedüli, ki a Tibiszkosz nevet használja. »E név kétségtelenül egy későbbi másoló helytelen változtatása« és valószínüleg XVI. századbeli gyártmány. Eredetibb a Tiscia, Tyssa, vagy Ticze«. A Dunával már az őskori népek mitosza foglalkozik. Danubius, Dunavi, Donaui, Duna, Histrus, Ister etc. elnevezések alatt ismeretes. Ister trák, Danubius kelta elnevezés.«
16. A Duna után csak a Bega-csatornának van még nagyobb fontossága. 1893-ban hat és fél millió métermázsa a forgalma.
17. József nádor intézkedése következtében; 1846-ban gróf Széchenyi István újra meg-indítja a szabályozó munkára vonatkozó tanácskozásokat. (»Tiszavölgyi társulat«). Az 1847. év végéig 59.204 m. hosszú a védőgát és 9.336 m. hosszúak az átmetszések. 1848-1855-ig szünetel a munka. Komolyan csak a kiegyezés után fognak hozzá a tervek kiviteléhez. »Összesen 112 átvágás 136.238 m. hosszúságban, 622.166 m. kanyarodást metszett át, ezáltal a folyó útját 485.879 m. méterrel rövidítvén meg.«
18. A Dunának rendszeres szabályozása 1895 óta folyik. A szabályozó munkálatokra 20 millió áll rendelkezésre (1895., 48. t.-czikk).
19. A folyamok szigetképződését és kanyargását rendesen Davis-Lóczy törvényével szoktuk magyarázni, a melyet Cholnoky a folyamok egyes szakaszaira is kiterjeszthetőnek vél. A törvény Cholnoky fogalmazásában így hangzik: »az olyan folyók, a melyeknek hordaléka nehezebben mozgatható, mint partjuk anyaga, zátonyokat építenek és szétágaznak. Azok a folyók ellenben, a melyek könnyebben mozgatják saját hordalékukat, mint partjuk anyagát, azok kanyarognak«. Hogy ez a törvény mennyiben alkalmazható a Duna torontáli szakaszára, a hol (régi) kanyargások mellett zátonyok is keletkeztek, még tüzetesebb vizsgálatra szorul.
20. Már Herodotosz, Strabo és Konstantin császár, Anonymus és Kézai tudnak róla. (Ptolemaeus nem említi). A XI., XII., XIII. századból vannak reá vonatkozó okleveles adataink. Valószinüleg az agatirsoktól származik a trák név. Herodotosznak és Strabonak ama nézetéből, hogy a Maros a Dunába ömlik, nem következtethető, hogy a Duna valamikor a Tisza völgyében folyt, hanem inkább az, hogy a régiek a Tisza alsó folyását is a Maroshoz tartozónak gondolták.
21. A Maros torontálmegyei szakaszaira vonatkozó pontosabb számadatok a következők:

A Maros egyes szakaszainak hossza km-ben | Az illető folyamszakasz
A folyószakasz neve | km. | átlagos esése 1 km-re | vízgyüjtő területe km2-ben
Perjámos-Makó | 42.7 | 0.27 m | 2185.33
Maros-Szárazér torkolatától tiszai torkolatáig | 29.6 | 0.23 m | 63.06

22. Nem annyira a nagy vizek, mint inkább a folyók jégtorlódásai szokták Torontált fenyegetni. Ezen a folyókanyarulatok átvágásával segíthetni. Nagy szerencséje a Maros és Tisza menti vidéknek, hogy emberemlékezet óta a Maros és a Tisza árhullámai még nem találkoztak, azaz, hogy a mikor a Tiszán legmagasabban áll a víz, akkor a Maros víze már leapadt.
23. Nevét először Anonymus használja, talán a görög pégé-ből származik.
24. Természetes medre csak Kiszelótól Budinkig, illetőleg Jezvintól Girodáig (Temes vm. ) tart.
25. A Bega régi medrét meghagyták a Beregszó számára, kettős utat nyitva így az árvizeknek. A Bega-csatorna töltéseit 1799-1808-ig kiépítették; közel három millió forintba kerültek. A Bega medrén mutatkozó magasságkülönbségeket zsilipek alkalmazásával sikerült a hajózás számára megszüntetni. Az Ó-Bega Berekszónémeti és Papd között felvéve a Beregszó patakot, a Begával majdnem párvonalas csatornában folyik és Jankahíd és Begafő között ömlik a Bega régi kanyargós medrébe.
26. A Temesnek torontálmegyei szakaszaira vonatkozó pontosabb számadatok a következők:

A Temes egyes szakaszainak hossza km-ben | Az illető folyamszakasz
A folyószakasz neve | km. | átlagos esése 1 km-re | vízgyüjtő területe km2-ben
Ság-Csávos | 40.7 | 0.23 m | 380.23
a Lunka-Birda torkolattól Berzava csatornáig | 21.7 | 0.05 m | 389.99
Berzavától-torkolatáig | 86.0 | 0.04 m | 745.18

27. A Berzava ma már ásott mederben folyik; ásatása 1763-64-ben indult meg. A csatornára vonatkozó pontosabb számadatok a következők:

A Berzava-csatorna egyes szakaszainak hossza km-ben | Az illető folyamszakasz
A folyószakasz neve | km. | átlagos esése 1 km-re | vízgyüjtő területe km2-ben
Pártos-Kanak | 15.8 | 0.30 | 295.77
Kanak-Kismargita | 7.8 | 0.12 | 557.44
Berzava-csatorna | 180.0 | 5.75 | 1677.70

28. A Verseczi-csatorna hossza a verseczi Kisrét eredetétől a Moravicza-csatornáin 45.0 km., átl. esése km.-ként 3.31 m., vizgyüjtő területe 768.66 km2. A Moravicza-csatorna 68.6 km., átl. esése km.-ként 1.83 m., vizgyüjtó területe 587.64 km2. A Verseczi-csatorna a Moravicza-csatorna beömlése alatt 45.0 km., átlagos esése 3.91 m., vizgyüjtő területe 1356.30 km2.
29. Az alibunári és ilonczi mocsarak vize »alluviális síkság«-on gyűlt össze. Az alibunári mocsárnak altalaja 10-20 cm.-nyire humusz, ez alatt sárga homokos löszszerű agyag. A mocsár vize csak nagyon sekély lehetett; legmélyebb helyen talán két méter. Valószínűleg nádrengeteg lepte el egész területét. Míg az alibunári mocsárban nem voltak meg a tőzegképződés feltételei, addig az ilonczi mocsárban tetemes, aknázható tőzegtelepekre akadtak, a melyeket a mult század elején még értékesítettek.
30. A Temesnek torontálmegyei szakaszaira vonatkozó pontosabb számadatok a következők:

A Temes egyes szakaszainak hossza km-ben | Az illető folyamszakasz
A folyószakasz neve | km. | átlagos esése 1 km-re | vízgyüjtő területe km2-ben
Ság-Csávos | 40.7 | 0.23 m | 380.23
a Lunka-Birda torkolattól Berzava csatornáig | 21.7 | 0.05 m | 389.99
Berzavától-torkolatáig | 86.0 | 0.04 m | 745.18

31. Schneider József bécsi egyetemi tanár vegyelemzése (1886) a következő eredményt szolgáltatta: kálium szulfát. 1.60, nátrium szulfát 18.80, nátrium chlorid 18.93, nátrium carbonat 19.76, mész 0.29, magnézium 0.31, nátrium foszfát 0.54, hidrogénszilikátok 0.01, szerves anyagok 2.38, veszteség 0.14, összesen 62.76 súly-rész.
32. A tó alighanem szikes lapos helyén keletkezett, ép úgy, mint a bácsmegyei Palics-és Ludas-tó; vizük kémiai összetétele és hatása is hasonló. De míg a Ruszanda-tó alluviális talajon keletkezett, addig a Palics- és Ludas-tavak diluviális szíkes homok területen feküsznek.
33. A kút vizének analizisét a bécsi »k. k. geol. Reichsanstaltt«-ban Ragszky dr. végezte s a következő eredményeket kapta: 100 rész ivándai keserűvízben van: kénsavas kálium 0.0145, kénsavas nátrium 15.2787, kénsavas mész 3.3848, szénvavas magnézia 0.0272, salétromsavas magnézia 0.3729, magnézia chlorid 1.9022, foszforsavas vasoxyd 0.0010, humuszszerű extractiv anyagok 0.1472, kovasav 0.0239, összesen 21.452 rész. A vízben szabad szénsav is fordul elő(!).
34. Torontál vármegye vízrendszerével kapcsolatban meg kell még említenünk, hogy az »Aranka-patak« rossz név; az Aranka a Marosnak Fennlaknál kilépő ága, a mely a pádéi határban számtalan ágra oszolva ömlik a Tiszába. A Galaczka az Arankának Nagyfalu és Perjámos között Torontálba lépő déli ága. Nagykikindánál a Válombara jelzi folyását és egykor hatalmas medrét, a mely még nem oly régen a Maros vizét szállította a Tiszába. A Vincze-ér (Czernyácz) Belléd alatt összeköttetésben állt a Kerektóval és ennek révén, magas vízálláskor a Marossal, továbbá a Beregszóval, a Térpatakkal; Törökbecsénél a Tiszába fut. A Böge a Tiszából lép ki Kerektó-pusztánál és egyesül a Vincze-érrel.
35. Az évszakonkénti közép hőmérsékletek Torontál vármegye területén és egynéhány szomszédos állomáson végzett megfigyelések szerint a következők:

| Tél | Tavasz | Nyár | Ősz
(Deliblat) | 0.5 fok C. | 11.7 fok C | 22.7 fok C. | 11.9 fok C.
(Detta) | 0.3 fok C. | 10.9 fok C. | 20.8 fok C. | 11.2 fok C.
Nagybecskerek | 0.5 fok C. | 12.2 fok C. | 21.2 fok C. | 11.0 fok C.
Pancsova | 0.5 fok C. | 12.1 fok C. | 22.1 fok C. | 12.0 fok C.
(Titel) | 1.3 fok C. | 12.4 fok C. | 22.8 fok C. | 10.8 fok C.
(Versecz) | 0.4 fok C. | 12.2 fok C. | 21.7 fok C. | 11.6 fok C.
Zsombolya | 1.7 fok C. | 11.5 fok C. | 22.0 fok C. | 11.9 fok C.

36. Pancsovának például az évi középhőmérséklete 11.6 °C. (1884-95. évi adatok alapján), de minimális hőmérséklet -23.9 °C, a maximális 35.9 °C.
37. A csapadék évi átlagban (1881-95.) a vármegye területén és néhány szomszédos állomáson végzett észleletek szerint a következő: Baja 614, (Szeged) 548, (Arad) 773, Pancsova 693, (Herkules-fürdő) 947 mm. A csapadékos napok száma pedig a következő elosztást mutatja Baja 128, (Szeged) 113, (Arad) 116, Pancsova 118, Herkulesfürdő 140 mm. Az aránylag kevés csapadék nem magyarázható erdők hiányából, hanem igen is, mert csekély az évi átlagos csapadék, azért nem keletkeznek összefüggő, nagy erdőségek.
38. A vármegye területén több helyen termelnek salétromot, úgy különösen Alibunár határában (a honnan a salétromot Szerbiába szállították), Nagybecskerek vidékén, továbbá az Arankán túl a Tisza mentén.
39. v. Hauer Zsombolya és Nagykikinda, a temesmegyei Zsebely, a bácsmegyei Zombor és Szabadka környékéből vett próbákat vizsgált meg. Behatóbban foglalkozott a Torontál vármegyei talajnemek vizsgálatával Zalka Zsigmond, eredményeit az alábbiakban adjuk:
Torontál vármegye jellemző talajnemei s azoknak chemiai és mechanikai vizsgálati eredménye:
40. Szőlőtermeléssel a vármegye egész területén foglalkoznak, a bánlaki, csenei és módosi járások kivételével.
41. Miután tudtommal Torontál vármegye faunája tudományosan feldolgozva nincsen, a a szomszédos vármegyék állatvilágára vonatkozó adatokra vagyok utalva, a melyeket személyes észleleteimmel egészíthetek ki.
42. Torontálban 1885-1894-ig évenként átlag lőttek: 223 rókát, 2 farkast, 48 őzt, 4378 nyulat, 172 foglyot, 257 mocsári-, 103 erdei-szalonkát és 753 fáczánt.

« ELŐSZÓ. Irta Jankó Ágoston alispán. | KEZDŐLAP Torontál vármegye Tartalomjegyzék | TORONTÁL VÁRMEGYE KÖZSÉGEI. Irta Reiszig Ede dr. történetíró, a közp. szerk. biz. tagja. Kiegészítette Vende Aladár, a monográfia szerkesztője. »