« FEHÉRTEMPLOM Írta Reiszig Ede dr. | KEZDŐLAP Temes vármegye Tartalomjegyzék | TEMESVÁR. »

435VERSECZ
Írta Milleker Bódog, igazgató
Az őskorban
Versecz határát az ember már a legrégibb időkben lakta. Ezt bizonyítják a régiségleletek, a melyek a városi múzeumban láthatók; sőt az egyik lelet, mely 1888-ban a város nyugati szélén került a felszínre, mikor ott a Szredistyei csatornát vonták, bizonyossá teszi, hogy az ember ezen a tájon már a diluvium korszakában, az óriási vastagbőrű ősállatok társaságában tartózkodott.
Neolithkori telepekben Versecz határa gazdag. Nem kevesebb mint hét ilyent mutathat fel és a porányi határon és az Áth dűlőn lévők leletei között olyanok is vannak, melyek az ipar, kereskedelem és művészet kezdeteire érdekes fényt vetnek (gyékényfonat-lenyomatok, obsidian, agyagbábok).
A bronzkorban is népes volt a határ. Ezt igazolja a füzesvölgyi telep, a majdani sáncz és a ludosdülői urnatemető, ez utóbbi érdekes mészbetétes edényeivel, valamint a kozlukvölgyi gyüjtelékes bronzlelet, mely egy öntőműhely maradványa.
A vaskorban azután a Kápolnahegy éjszaki lejtőjén találunk egy telepet, a melynek lakói a kelta ízlés követői voltak.
A Krisztus utáni II. század elején, 101-106-ban a rómaiak szállták meg ezt a területet. Ekkor építették Varadián az Arcidava nevű castellumot, melynek elővédje a nyugaton tanyázó jazigok felé Verseczen egy kis erőd volt. Ennek maradványait 1885-ben a városkertben találták és a neve, úgylátszik, Canonia volt. E korszakban az autochthon népességnek a Cservenka dűlőben egy telepe volt.
258 körül a népvándorlás hullámai árasztották el e területet, a mely a honfoglalásig különböző népeknek volt lakóhelye. E korból származnak a Nagy Rét belterületében és annak keleti szélén virágzott telepek.
A középkorban
A honfoglalás korából is akadt leletünk. 1908 októberben a Vízi-utczában női sírra akadtak, a melynek inventáriumából 7 drb (karperecz, fülbevaló, övboglár, pityke) a városi múzeumba került.
A mai Versecz azonban csak a XV. század elején tünik fel és olyan körülmények között, melyek azt tanúsítják, hogy akkor e vidék lakossága nagyon erősen át volt hatva szláv elemekkel, sőt, hogy maga a helység is szláv alapítású, mert a neve: podvrsán = az orom alatt, vrhsácz = hegyes hely - értelemmel bír a szerb nyelvben.
E helység a Kápolna hegy lejtőjén, az Ördögárok előtt terült el, a mint ezt az 1892-ben rigolirozás közben feltárt gazdag régiségi nyomok és leletek igazolják, melyek a XII. századtól a XVII. századig terjednek. A leletek között nemcsak szerszámok, fegyverek és ékszerek, hanem épületmaradványok is vannak, úgymint faragott oszlopfőtöredékek és vakolatrészletek, festési maradványokkal. Érdekesek egy ötvös műhelyének a maradványai: üllő, trébelő lemez bevésett árpádkori és későbbi mintákkal és csészék, valamint egy ezüst evőeszköz; a csésze belsejében vésett gótstilű rozetta van, mely a XV. századra utal. A trébelő lemez, analógiái között, a legrégibb és legérdekesebb, a mint azt Mihálik József kimutatta. E leletek művelődéstörténeti szempontból felette fontosak, mivel az 1394 után meg-megujuló török betörések ezen a vidéken majdnem mindent elpusztítottak.
Ezek okozták azt is, hogy vidékünk multjából oly keveset tudunk. 1427 május 19-én Zsigmond király az ő hivének Nagymihályi Albertnek és ennek fiainak János, László és Györgynek bokros érdemeik jutalmazására a Nagylaki Jánky János halálával szabaddá lett Szentgyörgyi uradalmat adományozta Krassóban, a melynek alkotó része a Podversa nevű falu is volt, a mely Versecznek felel meg. Nagymihályi György 1444-ben hűtlenségbe esvén, birtokait Hunyadi János kormányzó lefoglalta. Podvrsán is más kezekbe került. Nagymihályi Albertnek 436Felső-Magyarországon élő ivadékai jogigényeiket többször akarták érvényesíteni, így 1550 jan. 10-én is a garamszentbenedeki konvent előtt, a midőn óvást emeltek az ellen, hogy Petrovics Péter és Fráter György a szentgyörgyi uradalmat és vele együtt Podversa falut Ferdinánd királytól megszerezhessék. Ez azonban már nem használt, mert az uradalom más kezekbe került és 1551-ben Mező-Somlyó vára, Krassó ősi székhelye, és egy évvel később Temesvár is a törököké lett.
A folytonos török betörések ellensúlyozására építették a délmagyarországi várakat Zsigmond király (1387-1439) uralkodása idejében. Akkor keletkezett a verseczi vár is, melynek oltalma alá Podvrsán korült. Fájdalom, oklevelünk nincsen, a mely a vár alapításáról tudósítana bennünket. Csak a Csákon 1393 körül épült torony hasonlatosságából következtethetjük, hogy várunkat még Zsigmond király korában emelték a vidék oltalmára a törökök ellen.
A tudós török Evlia Cselebi azt irja, hogy Versecz várát "deszpot" király építette. Evlia e "deszpot" király alatt, úgylátszik, Brankovics György rácz deszpotát értette, a ki 1427-ben jött Magyarországba és itt a mai verseczi határban fennállott Garabócz helység, a melyre a mai Grobliste dűlő neve emlékeztet, birtokosa is volt - és a kit közönségesen csak "deszpot"-nak neveztek.
Midőn 1456-ban II. Mohammed, a ,,hódítás atyja", Konstantinápoly után, Belgrádot is megvívta, annak egyik vezére, Gázi Báli bég, Orsováig nyomult, Versecz várát is elfoglalta és rövid ideig megszállva tartotta.
A XV. század végéről érdekes hírünk van, mely fényt vet a verseczi bortermelés régiségére. 1494-ből tudjuk ugyanis, hogy Ulászló magyar király udvarában a verseczi bor hordóját 10 1/2 aranynyal fizették.
A török korban
Midőn 1552-ben Szulejmán szultán idejében Ahmed pasa Temesvár ellen vonult, előbb Verseczet foglalta el. Ahmed azután a verseczi hegyi vár alatt, a tójellegű Kis-Rét partján, a mai Csukurmála helyén, négyszögű, tömésfalkerítésű palánkot építtetett, melynek kerülete 400 lépés volt.
Versecz a török világban a temesvári vilájethez tartozott és Erdély határán feküdt, tehát végvár volt.
1590-1591-ben a verseczi várban egy török aga, két török altiszt és 20 keresztény szerb zsoldos volt a helyőrség.
Midőn 1594-ben az erdélyiek buzdítására a délvidék lakosai a török jármot le akarták rázni, márcziusban 200-an egy Ohádról származó Moydzás Péter nevű egyén vezérlete alatt a verseczi palánkot megtámadták, kirabolták, felégették és a törökök barmait elhajtották, a miért Szofi Szinán, temesvári basa, Báthory Zsigmond, erdélyi fejedelemhez panaszszal fordult, hogy ez a tetteseket büntesse meg.
Erre a szerbek Versecz hegyi várát vették ostrom alá. Az ostrom tartama alatt a vár agája, erejében elbizakodva, az akkori szokások szerint, a szerb csapatnak hadi tetteiről híres vezérét Halabur Jankult, párviadalra szólította fel. A párbaj a török halálával végződött. Az aga eleste azonban nem változtatott a helyzeten. A török őrség tartotta magát és az új temesvári pasa, Hasszán megérkezésének hírére a felkelők sietve elvonultak. Hasszán azután Becskereknél döntő csatában leverte a felkelést.
A temesvári basa ezután Verseczet szállotta meg és az itteni szerb püspököt megnyúzatta. Azután felhívást intézett a hegyekbe menekült néphez, hogy térjen vissza, megigérvén, hogy azoknak, a kik a török szultánnal tartanak, bántódásuk nem lesz. E felhívásnak meg is volt a kellő foganatja.
1595 nyarán Báthory Zsigmond Borbély Györgyöt küldte a törökök ellen, ki Bogsán után Verseczet is bevette és a török helyőrséget kardélre hányatta. Verseczet és vidékét akkor rövid időre az erdélyi fejedelemségbe kebelezték, de már 1605-6-ban ismét a törökök kezén van és a régi állapotok megújulnak.
A lakosság az erdélyi területre húzódott, a miért 1621-ben Juszuf, temesvári basa, Bethlen István erdélyi kormányzót megkereste, hogy ez ne engedné meg, hogy Lugoson és Karánsebesen, a hol Temesvár és Versecz vidékéről ezernél több család tartózkodik, ezeket befogadják, mert ezáltal, a szultánnak adókban 20.000 frtnyi kára van.
E viszonyok még rosszabbodtak, midőn 1658-ban a lugosi bánság is a törökök kezére került. Ez okozta azt is, hogy Versecz mint véghely megszünt és a vár, mely már az erdélyiekkel való harczok idejében is sokat szenvedhetett, romba dőlt.
Evlia, a már említett török világutazó, 1666-ban Verseczre is kerülvén, ezt következőképen írja le: Versecz a temesvári ejaletben vajdaság és 150 akcse 437fizetésű biróság. Van lovassági ketkhudája és janicsár szerdárja. Vára hegyen mandola alakban épült, erős kőépítkezésű szép vár. Itt-ott azonban egyes helyeken már olyan repedezett, hogy téli napokon a pásztorok juhaikat teleltetés végett a repedéseken behajtják. Emberek nem is laknak a várban. E várból 7 konak(napijárás-)nyira is ellátni.
A vár alatt lévő palánknak 20 várkatonája, 4 sáhi ágyúja és elegendő felszerelése van. Ebben egy deszka-minaretes dsámi és 8 deszkatetejű katonaház van. A palánknak keletre néző kapuja fából való és előtte felvonóhid van. Az árkon kívül szép törvényszéki épület áll. A nyugati oldalon, a tóban, különféle halakat fognak. Az alsó palánktól délkeletre 300 deszkatetejű alacsonyabb-magasabb ház áll. Van 3 mihrábja. Az első a törvényszéki épület előtt lévő dsámi, a másik a csársiban lévő dsámi, a melyen óra is van. Vannak városrészenként is mecsetjei. Van egy kolostora, 2 iskolája, 1 fürdője, 2 fogadója, 110 boltja, 3 szelbikháneja. Házai mind deszkatetejüek, tágasak s kert van mellettük. Utczáin kevés kövezet van, mert nagy sár nincs.
E város keleti részén egészen a felső várig menve, szőlők vannak. Levegője kellemes, népe egészséges, vendégszerető és nagyon barátságos. Kék szőlője ízletes, a leve azonban kissé csípős. A városban nagy olcsóság van s gazdag hely.
Versecznek török helyrajzához még több adattal szolgálhatunk. Az alsó palánk emlékezete még él a Csukurmála-utcza nevében. Csukur-mahalle = gödrös negyed. A palánk déli oldala a mai Kudriczi-út délre néző oldalával esik össze, a mely előtt mocsaras árok volt, mert a Petőfi-utca 2. számú háza telkén az őstalajt 1,8-2. m. mélységben konstatálták. A délfelé fekvő Városkert-utcza pedig 1,5 m. magasabb a Kudriczi-útnál.
Az Alexi-templomnál a Meszics-patak bal partján volt egy török temetkező hely.
A palánktól éjszakra terültek el a keresztények házcsoportjai vagy mahallei. Névleg az Irigmála, a melynek lakosai a szerémségi Iregből vándoroltak be. A Pozsarevácska-mála a régi Posta-utcza helyén, melynek lakóit a monda szerint Kinizsi Pál 1481-ben Pozsareváczról telepítette le. A Tokicseva-mála és a Radakova-mála, a melyeket a hasonnevű családok alkották. Ezek ívben vették körül a mai Ferencz József-teret, a melynek közepén egy víztartó volt, a melyet egy cserépcsöves vízvezeték táplált.
E vízvezeték, melyet a nép Flóra-vezetéknek nevez, és a melyről a nép ajkán gyönyörű monda él, a Török-fő éjszaki lejtőjén lévő szakadékban bugyogó forrásból hozta le a vizet. A Zoffmann-féle sörgyárnál volt egy elágazása, a mely a Csukur-mahalle erődnek vizzel való ellátására szolgált. Hasonló vezeték húzódott éjszakfelé a Kozluk aljához, a hová a Kremeniste hegyről egy másik vezeték is hozott vizet. Végre volt még egy vonal a Siroko-biló völgy alján, a hová az a Czrvenka-hegyről húzódott.
Megemlítendő, hogy a török világban, közelebbről meg nem határozott időben, Versecz határában még egy másik palánk is volt. Ez a várostól éjszakra, a Nagy-Rét legmélyebb táján, a Szeliste dülőnek éjszaki, Grádiste (várhely) nevű tájékán terült el. Alakja kerek, 4 árokkal és 15 ár belső területtel. A kapu a keleti oldalon volt, a melyen át műút vezetett a plateauhoz; melynek szélén a Temesvárról jövő országút délfelé, Versecz irányában húzódott. Egy ásatás eredményéből következtetve, abban kb. 30 tűzhely, illetőlég lakás volt, a mi 200 főnyi őrségre enged következtetni. A leletek azt is tanusították, hogy ezt az erődöt kétszer használták, mert feltöltés volt igazolható és pedig másodszor a XVII. század végén.
A felszabadítás
A XVII. század vége felé ismét harczi zaj verte fel a csendet. Savoyai Jenő herczeg a törököket erélyesen visszaszorította. Már 1686 végén, midőn a császáriak Becskereket és Pancsovát felégették és a törökök a dentai palánkot is otthagyták, Versecz vidékén az emberek kocsin laktak, a futásra mindig készen. A császáriak csakhamar berendezkedtek ezen a vidéken. A verseczi palánkban császári kapitány parancsnokolt és a környéket közigazgatásilag is rendezték. Ekkor Versecz egy 35 helységből álló kerület székhelye lett. Ez időből, 1692-ből, maradt ránk egy tervrajz is, mely a Csukur-mahallát ábrázolja.
Ebben az időben keletkezett a verseczi g.-kel. szerb püspökség. 1690 őszszel ugyanis az ószerbiai nép Csarnojevics Arzén patriárka alatt Magyarországba vándorolt, mely alkalommal Arzén a szerbek hierarchiáját rendezte és Verseczre is püspököt nevezett ki, a mit Lipót király 1694-ben jóváhagyott. Ekkor telepedtek le a hagyomány szerint Verseczen szerbek Ipekről és Decsán zárda-helyről s itt alapították a hasonnevű mahallékat.
4381698-ban a törökök vidékünkön borzasztó öldöklést vittek véghez. Ekkor pusztult el a Nagy-Szered melletti Gyopa falu is, melynek lakosait a templomban mészárolták le, és ekkor semmisültek meg az innen nyugatra fekvő Abanov-okno, Bosziolovo és Kis-Nikolincze falvak. 1699-ben, a karlóczai béke alatt a vidéket ismét a törökök szállották meg, és a keresztény lakosság reménye meghiusult.
Kerületi székhely
Temesvárnak 1716-ban történt felszabadulása után Verseczre egy új korszak köszöntött be. A "Temesi Bánság" szervezésével Versecz kerületi székhely lett, hová 1717-ben, a mikor 70 háza volt, németek jöttek. Ezeknél, valamint a katonaságnál egy ferenczrendi szerzetes végezte a lelkészi teendőket már 1720-ban, a mikor a hegyen a kápolna is épült. 1723-ban a szerb falu mellett moselvidéki németeknek külön helységet mértek ki, mely megkülönböztetésül a régi szerb falutól "Deutsch-Werschetz" nevet kapott. Ez az új falu a Kudriczi-úttól a Lenau-utczáig terjedt és 3 utczából állott, melyek számozva voltak. Az "első" utcza volt a mai Petőfi-utcza, a "második" a Fehértemplomi-út és a "harmadik" az Ostheimer-utcza. A két falu között volt a kincstári tiszttartósági épület (a mai Andrássy-sétány helyén) a kerületi magtárral (a mai Zoffmann-féle ház). A tiszttartó közigazgatási, birósági és gazdasági főnöke és intézője volt a vidéknek. A szerb község elüljáróját knéz-nek és a németét Schultheisz-nak nevezték.
Az első német települők szőlőívesek voltak, a kiknek a kincstár a hegyesvidéket jelölte ki, a hol szőlőt ültettek. 1723-ban alapították a r. k. parochiát is, 1727-ben tünik fel az iskola és 1728-ban épült a kőtemplom. Csakhamar élénk élet fejlődött ki, mert a székhely sok kézmívest is vonzott magához és mert a rendes vásárok a kereskedelem fellendítésére szolgáltak.
De jöttek a megpróbáltatások is. Az 1738-9-iki török háborúban a telepesek menekülni kényszerültek és a helységet a fellázadt románok feldulták. Ehhez járult a pestis, mely szintén sok áldozatot szedett, úgy hogy a visszajött lakosok 1740-ben a járványra való emlékeztetőül a Szt.-Rókus kápolnát építették.
Az erre következett évek a fejlődés újabb jelenségeit mutatják fel. 1749-ben Georgievich János püspök visszahelyezte a püspöki széket Verseczre, a mi sok szerb letelepedését vonta maga után. 1759-ben épült a püspöki székház és 1761-ben építtette Nikolics Elek az Alexi-templomot. 1773-ban kincstári selyemgyár épült. 1776-ban Versecz 700 házzal a legnépesebb helység volt a tartományban.
Járási székhely
1769-ben épült a Teréz-csatorna versecz-paulisi része, a Nagy- és Kis-Rét vizeinek levezetésére. Miután Versecz a Temesvári Bánság utolsó éveiben, 1773-1779-ig, egy vármegye nagyságú kerület székhelye volt, a tartományt 1779-ben az anyaországhoz csatolták vissza. Ekkor Verseczet Temes vármegyébe kebelezték és főszolgabírói járás székhelye lett.
1783-5-ben épült a szerb faluban a mai püspöki székesegyház. 1790-ben Szerb-Versecz Sakabenti Ivanovics József, püspök kezdeményezésére két osztályú grammatikális iskolát alapított. A kettős helység megerősödése szépen nyilvánul lakosai tetterejében, a veszély óráiban. Miután már 1763-ban egy másik pestisjárvány veszedelmeit hárították el azzal, hogy a megfertőztetett szomszédfalvakat körülzárták és a betegség továbbterjedését megakadályozták, 1788-ban, a második török háborúban, már maguk védelmezték otthonukat az ellenség ellen. Ugyanis a törökök beütése után a császáriak visszavonultak Temesvár mögé és meghagyták a lakosoknak, hogy meneküljenek. Verseczen azonban 75 elszánt ember visszamaradt, kik Hennemann Jakab vezérlete alatt szeptember 21-től október 18-ig az Alibunárnál táborozó törököket csellel távol tartották a helységtől s így megmentették azt, midőn a Dunától Temesvárig 147 virágzó község kifosztva, lángok martalékává lett. Érdemeik elismeréséül Hennemann magyar nemességet és a többi védő érmet és adómentességet kapott.
Alig multak el a háború borzalmai, 1793-ban éhinség sujtotta a lakosságot.
1792-ben volt Verseczen 3.140 r. k., 5.212 g. kel., 5 evang. és 45 izraelita vallású, összesen tehát 8.402 lakos.
Ebbe a korszakba esik az izraeliták községgé való szervezkedése. 1790-ben ajándékozott nekik Schönheim Vilmos egyháztelket templomi czélokra és 1798-ban kaptak a tanácstól sírkertnek való helyet.
Zmejanovics Gábor verseczi gör. kel. szerb püspök.
Báró Dániel Tibor verseczi főispán.
Rezucha István dr. verseczi polgármester.
Versecz. - Városháza.
Versecz. - Püspöki palota.
Versecz. - Kir. járásbíróság.
Versecz. - Pályaudvar.
Versecz. - 1. Közs. el. fiúiskola. - 2. M. kir. főreáliskola. - 3. Közs. el. leányiskola. - 4. Róm. kath. templom. - 5. Gör. kel. szerb templom.
Versecz. - Andrássy-tér
Versecz. - Gör. kel. román templom.
Versecz. - Ferencz József-tér.
Mint mezőváros, majd sz. kir. város
A versecziek már 1783 óta igyekeztek helységük számára a városi rangot elnyerni. Azonban csak 1795-ben egyesítették a két politikai községet, a mely új község 1804 jan. 27-én mezővárosi kiváltságokat nyert. De a versecziek ezzel nem elégedtek meg. Végre 1817 október 9-én, midőn Ferencz király magyarországi 441utazása alkalmával Versecz falai között időzött, a várost oly feltétel alatt emelte szabad királyi városi rangra, ha az magát a kincstártól megváltja; ehhez a versecziek meg 100.000 frt ajándékot igértek. A sz. k. városi privilégium kieszközlésében érdemeket szereztek Kormann Mihály polgármester és Spaits Szilárd, városbíró. 1798-1804-ig szabályozták Szerb-Verseczet.
1807-ben megszerezték Lotits György házát városháznak. Tíz évvel előbb megvették Gerübel Seyfried kertjét, a melyet eleintén majornak használtak és a melyből idővel a mai városkert fejlődött.
Az iparosok és kereskedők már 1795-ben szervezkedtek. 1818-ban kaptak az iparos czéhek privilegiumokat. Ekkor keletkezett 6 német és 7 szerb czéh. 1825-ben nyertek a kereskedők szabadalmakat. 1845-ben alakult meg egy ipartársulat. A 3. tizedben Verseczen a selyemtenyésztés is virágzott, még pedig oly szépen, hogy városunk a délvidéki selyemtermelés központja lett. 1830-ban a verseczi határban 4500 hold, a szomszéd falvakéban 3500 h. szőlővel volt beültetve, a mely terület, holdját 40 akóval számítva, 300.000 akó bort adott, a minek következtében Versecz még Buda termelését is felülmulta.
1821-ben felállították a 2. gyógyszertárt s 1840-41-ben az iparos kórházat.
A szerbek 1820-ban új temetőt kaptak, a melyben 1837-ben Gávrilovics Arzén templomot építtetett. A katholikusok viszont 1826-ban a szőlőkben Szent-Orbán tiszteletére kápolnát emeltek.
1820-ban megvolt már a zsidó zsinagóga és 1846-ban a Chewra Kadischa.
Miután 1819-ben a grammatikális iskola megszünt, 1820-ban az egyházmegye papjai nevelésére theológiai intézet nyílt meg.
1820-1821-ben kezdték meg az utczák kiköveztetését. 1844-ben megvásárolta a város a Gröber-féle sörgyárat és a telkéből teret csinált, mely most Baross nevét viseli.
1837-ben az egyesülési élet első megnyilvánulását regisztráljuk. Akkor alapítottak az iparosok olvasókört. Ennek kebelében keletkezett az első részvénytársulat, a mely 1847-ben a "Concordia" vendéglőt építette.
Versecz 1840-ben 15.403 lakost számlált. Városunk a XIX. század 4. tizedéig a Délvidék legnépesebb városa volt. Csak ekkor szárnyalta túl Temesvár.
A város fejlődését nagyon hátráltatta, hogy a kincstári hivatalnokok, valamint a vármegye nem szívesen látták Versecz felszabadulását és nehézségeket okoztak a városnak, a melynek állapota így a 4. és 5. tizedben néha válságos volt.
A szabadságharcz
A szabadságharcz mozgalmas napjaiban Versecznek is emlékezetes szerep jutott. 1848 márczius 25-én volt itt az alkotmány-ünnepély, de már május 17-én kitört a szerbek elégületlensége. Következett az alibunári szerb tábor szervezkedése és ellene a magyar csapatok összpontosítása Verseczen, mert a báró Blomberg vezénylete alatt álló császári csapatok ingadoztak. Július 11-én volt az alibunári tábor támadása Versecz ellen, melyet Blomberg a vajkóczi úton eredménynyel visszavert, a mikor a szerbek közül 350-en estek el. Ez volt az első csata a szabadságharczban. Blomberg ingadozása miatt szeptemberben elvonulni kényszerült, miután Mayerhoffer, belgrádi osztrák konzul a verseczieket hiába igyekezett megnyerni az osztrákok részére. Vukovics Sebő, magyar kormánybiztos intézte azután függetlenül a dolgokat. Október második felében Temes vármegye székhelyét Verseczre helyezte át, miután a temesvári vár parancsnoka a magyar kormánynak felmondta az engedelmességet. Most a verseczi magyar tábor Alibunár és Temesvár ellen védekezett. Az országutak elején földerődöket emeltek. A városban a német részt torlasz-övvel vették körül. November 1-jén a verseczi tábor parancsnokságát Damjanics János alezredes vette át, a ki első sorban erősítéseket vont magához. Ekkor jött ide Rózsa Sándor is, az ő önkéntes csapatával. November 9-én a temesőri szerb tábort semmisítették meg. E naptól kezdve Damjanics neve híressé lett a hazában. Rózsa Sándor csapatát pedig kihágásai miatt feloszlatták. November 30-án Kiss Pál őrnagy, Verseczről Alibunár felé nyomult, hogy Vetter tábornoknak Pancsova elleni hadmíveletében részt vegyen, melyeknek azonban sikerük nem volt. Deczember 12-én Damjanics, ekkor már ezredes, Verseczről tetemesebb erővel elindult, bevette Alibunárt, visszaverte a jarkováczi éjjeli támadást, de a vállalat megakadt. Most decz. 29-én Kiss tábornok Zichyfalváról indult el és 1849 jan. 3-án támadták Pancsovát, de sikertelenül és visszavonultak. Már ekkor merült fel a hír, hogy az összes magyar csapatok Szegedre fognak nyomulni. Január 17-én közölték Watz polgármesterrel, hogy a magyar csapatok 19-én Verseczet elhagyják. A tanács erre Damjanics tanácsára Temesvárra 442és Alibunárra hódoló küldöttségeket menesztett és a nemzetőrség nagy része lerakta a fegyvert. Január 18-án kezdte meg az osztrák-szerb hadtest, Theodorovics tábornok és Knicsanin szerbiai knéz vezérlete alatt a felvonulást Versecz ellen. Damjanics jan. 19-én délután a temesvári úton vonult ki, kísérve sok menekülő magyar érzelmű polgártól. Egy rövid csetepaté után az osztrák-szerb hadtest megszállta Verseczet, a hol a német polgárságra 60,000 frt sarczot vetettek ki, a tanácsot feloszlatták és kerületi odbort és szerb nemzetőrséget alakítottak, a mely új rend május 3-ig tartott, a midőn Bem tábornok egy hadosztálya Verseczet újra megszállta, míg aug. 12-én a kincstári és vármegyei tisztviselők a kedvezőtlen fordulat következtében a várost el nem hagyták. Másnap egy városi küldöttség alávetette magát, Temesvárt a császári kormánynak. Aug. 17-én Emánuel, volt vármegyei esküdt, főszolgabíró és szept. 12-én Jagodics Pál kormánybiztos lett. Ezzel a város történetében ismét új korszak kezdődött.
A Bach-korszakban
1849-1861-ben, az úgynevezett Bach-korszakban, a midőn az osztrák kormány elsősorban a német elemet gyámolította, Versecz anyagilag szépen gyarapodott. Mindjárt 1850 máj. 18-án megkapta a város az egyenrangúsítást a többi sz. kir. városokkal. 1859-1860-ban épült az új városháza, 1860-1863-ban a róm. kath. gótstílű paróchiális templom. 1854-ben alakult meg az evang. luth. fiókegyház. Nagy lendületet vett a tanügy. A népiskolákban az osztályok és tanerők számát szaporították. A német részen megvásárolták 1852-ben iskolai czélokra a Concordia-épületet. Ebben megnyílt ugyanaz évi október 16-án a várostól fenntartott alreáliskola. 1852 nov. 29-én engedélyezte az uralkodó Verseczen a német tanítóképző felállítását, mely 1854 végén nyílt meg. A gör.-kel. theológiai intézet kibővült és a szerb és román tanfolyamot elkülönítették egymástól. Végre újjászervezték az ismétlő-iskolát.
Sok történt a kereskedelem és az ipar emelésére is. Mindenfelé utak épültek. 1853-ban és 1857-ben lényeges újítások léptek életbe a postán. 1858 júl. 18-án megnyílt a vasúti állomás és október 15-én a távirda-állomás. A verseczi borkereskedés, a mely eddig Báziástól a Dunán vette útját, most gyorsan fellendült, úgyszintén a gabonakereskedés is. 1852-ben épült itt egy járgány-malom, a melyet 1861-ben gőzmalommá alakítottak át. 1856-ben engedélyezték a két heti- és 1861-ben a négy országos vásárt. 1857-ben rendezték az első helyi borkiállítást. Csak a selyemtenyésztés hanyatlott, a hernyók járványos betegsége miatt.
A város képe is szépült. 1854-ben építési szabályzatot léptettek életbe, megkezdték az utczák világítását és kövezését és 1857-ben elnevezték az utczákat. 1856-ban alapította Kirchner J. E. az első nyomdát és 1857-ben megjelent az első helyi hírlap, a "Werschetzer Gebirgsbote".
1858-ban megalakult az első egyesület, a czéllövészeké, melynek lövőháza a városkertben volt, melyet 1857 körül nyilvános parkká alakítottak volt át és a melyben nyári színkör is volt. 1861-ben megalakult a férfi-dalegylet.
1857-ben Versecznek 19.087 lakosa volt.
Elismeréssel kell felemlíteni Watz Mihály polgármester működését, ki szülővárosának haladását mindenben előmozdítani igyekezett.
A Vojvodina megszüntetése
1861-ben új korszakba lépett a város. A "Bánság és Vojvodina" visszacsatoltatott az anyaországhoz, Versecz pedig önálló és a vármegyétől független törvényhatósági jelleget és a kormány képviselőjeül kir. biztost kapott. Ekkor választott először országgyűlési képviselőt.
1860-1863-ban épült a hatalmas kéttornyú r. k. paróchiális templom. 1864-ben Versecz a bánsági ag. hitv. vándorlelkész székhelye lett és 1869-ben a fiókegyház anyaegyházzá alakult. 1867-ben tüntek fel az első nazarénusok.
1861-ben a város zeneiskolát alapított. 1862-ben Kutka Mária leánynevelő-intézetet nyitott meg, a melyet sokáig Szerbia előkelő családjainak a leányai látogattak. 1864-ben a német leányiskolát a szegény iskolanővéreknek adták át. 1869-1870-ben emelték a külvárosi iskola épületét, viszont 1868-ben megszünt a theológiai intézet és 1870-ben a tanítóképző.
E korszakban sok történt a váróstól nyugatra elterülő mocsarak kiszárítása ügyében, de kevés eredménynyel. Az 1863. évben épült a nagy Schulhof-csatorna.
1866-ban állították fel az állami méntelepet. 1868-ban alakult a Takarékpénztár, 1869-ben a Téglagyár és 1871-ben a Hitelbank. 1868-ban egy konzorczium megvásárolta a régi kincstári tiszttartósági telket, a rajta levő épületekkel, 1870-ben házhelyeket hasított itt ki és egy részt a városnak engedett át, a mely ott az 443Andrássy-sétányt alapította. A bortermelés mindig nagyobb területet igényelvén, 1870-ben felosztották a földbirtokosok között az 1526 holdat tevő közlegelőt. Ekkor, t. i. 1870-ben, Verseczen 21.437 lakost számláltak össze.
Mint törv. hat. város.
1870-ben a törvény Verseczet a törvényhatósági joggal felruházott városok sorába emelte, a következő évben kinevezték az első főispánt és ezt az újítások egész sora követte a város közigazgatási szervezetében. Ekkor nyert Versecz egy első folyamodású törvényszéket is. Ez új korszak kezdetének koronája az volt, hogy I. Ferencz József király 1872 május 7-én, délmagyarországi útja alkalmával, városunkat is meglátogatta. Ugyanaz évi július 9-én az új törvényhatóság első polgármesteréül Herzog Józsefet választotta. Midőn a magyar Határőrvidék visszacsatoltatása alkalmával új vármegyék felállítását tervezték, erős mozgalom indult meg, hogy feléleszszék az ősi Keve vármegyét, Versecz székhelylyel. Akkor 59 helység folyamodott ily értelemben az országgyűléshez, de eredmény nélkül.
1873-1878-ban a város vezetői között heves pártviszályok támadtak, a melyek nemcsak a város jó hírnevét veszélyeztették, hanem közvetve anyagilag is ártottak Versecznek. 1876-ban egyesítették a verseczi törvényszéket a fehértemplomival. 1878-ban a kormány a zilált viszonyok rendezésére kir. biztost nevezett ki, a ki 1881-ig igyekezett a rendet ismét helyreállítani.
Az ügyek jobbrafordultát néhány hazafias polgár idézte elő, kik 1879-1880-ban honvédlaktanyát építettek. 1879-1880 a város pénzviszonyai rendezésén fáradoztak. 1882-84-ben a városháza kibővítésére megvásároltak két szomszédházat.
1873-ban emelték a Nagy-Rétben a szivattyútelepet. 1885-ben vonták a Nagy-Réten keresztül a nagy középcsatornát és 1888-ban ásatták a Kis-Rét víz mentesítésére a Versecz-szredistyei csatornát. Ez intézkedések eredménye az volt, hogy a mocsárterületek kiszáradtak és a város jövedelme tetemesen gyarapodott.
Kulturális haladás.
A r. k. lakosok 1877-ben alakítottak egyháztanácsot, mely 1883-ban a temetőben alkalmas épületet emelt. 1900-ban megalkotta a várossal a társkegyuraságot. Az izraeliták 1886-ban kibővítették zsinagógájukat. A g.-kel. rom. lakosok 1902-ben az 1864-ben szervezett esperesség székhelyét végleg Verseczre helyezték át, a hol 1909-ben a g.-kel. rom. hitközség és 1912 ápr. 7-én a ref egyház is megalakult. 1870-ben a kath. német iskolát községivé nyilvánították. 1884-ben kiegészítették a közs. népiskolai és polgáriiskolai épületeket. 1874-ben megnyílt a Kutka-féle tanintézetben a polgári leányiskola, 1876-ban pedig a közs. leányiskolában a felső leányiskola. 1886 tavaszszal megnyílt az iparostanoncziskola. Miután 1869-ben a takarékpénztár egy Fröbel-féle gyermekkert alapítására az első összeget adományozta, már 1888-ban megnyithatták az első óvodát. 1891-ben lépett életbe a polgári leányiskola. 1893-ban a közs. német népiskolában a magyar tannyelvet hozták be. A régi alreáliskola, a melyből 1868-ban kis gimnázium és 1871-ben polgári iskola, 1887-ben ismét reáliskola lett és ezt 1891-ben 8 osztálylyal államosították. 1909-ben kibővítették a külvárosi népiskolát 8 osztályra és elkülönítették a belvárositól. 1894-ben megnyílt az Orbán-utczai és 1902-ben a Kudriczi-úti közs. és 1895-ben a gör.-kel. szerb felekezeti óvoda.
A szerbek építették 1895-ben a két egyemeletes iskolaépületet a székesegyház mellett és 1898 eléje óta sajátjukból tartják fenn az iskolájukat.
1883-ban indítványozta és 1885-ben alapította a közs. iskolaszék a közs. tanintézetek könyvtárát, mely 1888. jan. 15-én a közs. fiúiskolában mint nyilv. jelleggel bíró kölcsönkönyvtár, 772 könyvvel a közönség számára megnyílt.
Már 1882-ben pendítették meg a városi múzeum eszméjét, de csak 1894 jún. 9-én történt az alapítás, midőn a városi képviselőtestület a város multjára vonatkozó emlékek összegyűjtését elhatározta. Ezt is eleintén a közs. fiúiskolában helyeztél el, a hol ez a közönség számára 1897 jan. 3-án nyílt meg. Már 1900-ban kezdte a múzeum gyűjtési és kutatási területét a délmagyarországi vármegyék dunamenti vidékeire is kiterjeszteni. 1906-ban a törvényhatóság emeletes házat bocsátott rendelkezésre a múzeum és könyvtár czéljaira. 1908-ban egyesítették a két intézetet és államköltségen átalakították az épületet, a melybe még ugyanaz évben a gyűjtemények költözködtek. 1909-ben alapították a múzeum természet- és néprajzi és 1910-ben a szép- és iparművészeti osztályát. 1910 okt. 23-án volt az új és teljes kettős intézetnek ünnepélyes felavatása.
Az egyesületi élet 1879-ben, de még inkább 1883-84-ben új virágzásnak indult. Ekkor keletkezett a legtöbb, még ma is eredménynyel működő egyesület.
444Gazdasági fejlődés.
1874-ben feloszlatták a czéheket, a melyeket 1876-ban az "I. egyesült polg. Ipartársulat" pótolni óhajtott, míg 1884-ben az "ipartestület" megalakult. A gőzmalmok száma négyre emelkedett. Két cognac- és két vegyészeti gyár keletkezett. Ezekhez jöttek 1885-ben a Frisch-féle szeszgyár és a Neukomm és Seidl-féle gépgyárak és végre a keményítőgyár. Valamennyi vállalat az intenzívebben űzött földmívelés és a nagykiterjedésű bortermelésnek köszönhette keletkezését.
A bortermelés a 8. tizedben elérte legnagyobb kifejlődését. 1873-ban Verseczen 2255 szőlőbirtokos volt és a szőlővel beültetett terület a határban 8973 holdat tett, a mely terület 1882-ben 10.014 holdra emelkedett, a mihez még 3000 hold jött, a melyeket a versecziek a szomszéd községekben birtak. Az évi termést 1,000.000 alsóausztriai akóra becsülték. 1880-ban konstatált philloxera a szőlőket úgy tönkretette, hogy 1882-ben csak 50,104 hektolitert szüreteltek.
A versecziek tehát más jövedelmi forrás után néztek. Egy nagy czukorgyár felállítását tervezték és a vattinai kincstári birtok megvételét; de csakhamar visszatértek a régi kultúrához. A város, az 1875-ben megalakult "Bortermelők egylete" és egyesek már 1881-2-ben erélyesen fogtak hozzá a védekezéshez és az elpusztult ültetvények felújításához. 1887-ben már az első 17 hold új bort hozott. 1894-ben 604 hold régi szőlő mellett már 1028 holdon új bort szüreteltek. 1902-ben pedig a hegyeken már 1900 hold és a rónán 460 hold volt beültetve amerikai venyigével. 1911-ben már 4311 hold 275 négyszögöl szőlő volt a határban. Ma Versecz ismét a tekintélyes bortermelőhelyek közé tartozik.
A felvirágzáshoz nagyban hozzájárultak a közlekedési eszközök és a hitelintézetek. 1891-ben megnyílt a Nagybecskerekre vezető vasuti vonal, 1894-ben a kevevárai, illetőleg pancsovai vonal és végre 1896-8-ban a Lugosra vezető "Magyar Délkeleti Vasút". 1900-ban épült a középponti nagy pályaudvar. 1892-ben rendezték be a városi telefonhálózatot, a melyet 1901-ben a városközibe belevontak.
1896-ban szerzett a posta és távirda külön épületet.
1894-ben keletkezett a román "Luceaferul", 1895-ben a "Polgári Takarékpénztár" és 1898-ban a "Takarék- és előleg-egylet". Az "Osztrák-Magyar Bank", a melynek Verseczen 1880 óta a "Verseczi Takarékpénztár"-nál egy mellékhelye volt összekötve, 1912 április 29-én fiókot nyitott. 1903-ban építették a ,,Verseczi Takarékpénztár" közraktárainak elsejét.
Közegészség
A közegészségügyi viszonyok, a melyek a közeli mocsarak miatt nagyon rosszak voltak, lényegesen javultak. A poshadt, álló vizek levezetése, valamint az 1880 óta fúrt sok artézi kút a mocsarak kigőzölgéséből keletkezett, gyakran veszedelmes kimenetelű bajokat végleg megszüntette. 1878-ban és 1885-ben egy-egy új gyógyszertár nyílt meg. 1885-ben építették a közvágóhidat. 1893-ban megalakult a "Természetes gyógymódot követők egylete", a mely propagandájának koronájaként 1912-ben tavaszszal megnyitotta 250,000 koronába kerülő ,,Sanitas" nevű szanatóriumát. Az állam 1910-ben tüdővészellenes menhelyet (preventoriumot) alapított itt, a város pedig 1913-ban félmillió korona költséggel közkórházat építtet.
1880-ban nyitotta meg Kunze József nyílt úszófürdőjét és 1896-ban Adler Miksa a "Cornelia" nevű kád- és gőzfürdőt.
Általános föllendülés
Az emberbaráti intézmények terén is hasonlókat regisztrálhatunk. Az 1872-ben megalakult és 1884-ben újraszervezett önkéntes tűzoltó-egylet 1885-ben modern laktanyát építtetett, melyet József főherczeg is megdícsért. 1885 óta egy árvaházra 230.000 koronát, 1901 óta egy polg. menházra 28.000 koronát gyűjtöttek.
Versecz város felvirágoztatásában sok érdemet szerzett magának Seemayer János polgármester, ki 1884-1903-ig, tehát két évtizeden át czéltudatosan és eredményesen igazgatta és fejlesztette szülővárosát.
1902-ben Versecz iparosai, bortermelői és mezőgazdái sikerült helyi kiállítást rendeztek, melyet Láng Lajos keresk. miniszter nyitott meg és a melyben készítményeik versenyképességét és termékeiknek kiváló minőségét bemutatták.
A lakosság száma, mely 1880-ban 22.810 volt, a rossz viszonyok miatt 1890-ben 22.121-re apadt le. Azonban a következő évtizedben ismét emelkedett. 1900-ban volt 4076 lakóházban 25,199 lakos. Nyelvre nézve volt magyar 2635. német 13.387, szerb 8112, román 753. 1910-ben már 27.730 lelket számláltak.
A város külseje
A város külsejének csinosítására sokat fordítottak. Már 1873-ban befásították az Andrássy-sétányt és sok utczát. Azonban csak 1880 után kezdődik a város csinosbodásának korszaka. 1884-ben kezdtek az utczák kövezésére a verseczi hegység gnáisza helyett gránitot használni. 1891-ben kezdték az utczákat aszfaltburkolattal 445ellátni, még pedig oly nagy mértékben, hogy itt 1896-ban külön asphalt-mastix-gyár keletkezett. Ehhez járul, hogy 1897-ben a város villamostelepet állított, a mely a város és sok magánház világításáról gondoskodik.
1902-ben restaurálták a róm. kath. plebánia-templomot 200.000 koronával, ugyanazon esztendőben átépítették a szerb püspöki lakot 220.000 koronával és 1909-ben az Alexi- és 1911-ben a püspöki templomot alaposan restaurálták. 1911-ben épült a gör.-kel. románok temploma.
1904-5-ben épült a polg. leányiskola s 1906-ban a kir. járásbirósági épület.
1906-ban épült ki teljesen a honvéd- és 1907-ben a méntelepi laktanya.
De a város környezete, a hegység is, más színt öltött. 1889 óta, különösen a Kápolna-hegyen, a villáknak egész raja épült, 1874-ben az erdőben egyesek menhelyül szolgáló csarnokot vendéglővel és 1885-ben az Ördög-árokban a lövészcsapat vendéglőt építtetett, melyek kedvelt kiránduló helyekké fejlődtek.
Ez időben a "Városkert" is nagy átalakításon ment át. Ez a park Magyarország legrégibb nyilvános kertjeinek egyike. Magánbirtokként már 1775-ben emlegetik. 1797 óta a városé, melynek ott eleintén majorsága volt. Ezt csak az ötvenes években szüntették be, a mikor a kertet csupán csak a lakosok szórakoztatására rendezték be. Ekkor épült ott a második lövölde és három czukrászda. 1884-ben keletkezett a parkegylet, a mely a ligetet modern kertté alakította át és a kert területét máig három akkorára megnagyobbította. Építtetett virágházat, a lövész-társulat pedig 1889-ben lövöldét és modern vendéglőt. 1893-ban rendezték be a nagy vízvezetéket és szökőkútat. Azután felállították ő felségeik mellszobrait.
* * *
Közigazgatási szereplők
Végül közöljük a régi városbirók, polgármesterek, kincstári és kir. biztosok, főispánok, a város orsz. képviselőinek és díszpolgárainak névsorát.
Mezővárosi birák (1795-1817) 1795: Kormann Mihály, 1800: Spaits Szilárd, 1806: Kormann Mihály, 1810: Spaits Szilárd, 1815: Török József.
Városi birák (1817-1851, 1861-1871) 1818: Biberly Péter, 1827: Tuschkan Antal, 1830: Nedelkovits Tódor, 1846: Paszt Károly, 1849-1851: Paszt Károly, 1861: Pescha Szvetozár, 1862: Pescha Szvetozár, 1866: Novakovich Emil, 1867-1871: Novakovich Emil.
Polgármesterek (1795 óta) 1795: Kumanovits Timót, 1800: Kormann Mihály, 1806: Nedits Áron, 1808: Spaits Szilárd, 1810: Hidvéghy Péter, 1815: Biberly Péter, 1818: Török József, 1827: Nedelkovits Tódor, 1830: Neyser Zsigmond, 1846: Vaszits András, 1849: Watz Mihály, 1849: Demeter György, 1851: Watz Mihály, 1857: Stojácskovics Sándor, 1860: Volits Sándor, 1861: Paszt Károly, 1862: Dániel László, 1868: Paszt Károly, a, F. J. r. lovagja, 1872: Herzog József, a kor. érdemk. tul., 1879: Hofbauer Péter, 1883: Seemayer János, kir. tanácsos, 1902: Weifert Károly, a F. J. r. lovagja, 1904: Rezucha István dr., kir. tanácsos, ki 1866 aug. 20-án született Verseczen, hol atyja tanár volt. 1893: jogtudor, 1895: városi ügyész. A város 1909-ben újra választotta és a király 1911-ben a kir. tanácsosi czímmel tüntette ki.
Kincstári biztosok (1795-1849) 1795-1806: Herdt N. János Antal, 1807- 1812: Klanitzay János, 1813, 1814: Vöröss László, 1815: báró Bassely Antal, 1816-1820: Felső-Eőri Pyrker István, 1821-1835: Csákány Ferencz, 1836: Schwanda Imre, 1837-1840: Ottrubay Károly, 1841-1849: Paukovits Márton.
Állandó királyi biztosok (1861-1867): 1861: Sóskúti Szabó Antal, 1862-1863: Mihailovics Miklós, 1864: Westersheimbi Wettstein Antal lovag, 1865-1867: Murányi Kulterer Ignácz.
Főispánok, 1871: Nagy- és Kis-Szredistyei Lázárovits Vazul, 1874: Stancsich György, 1878: Hertelendy József (kormánybiztos), 1881: Stancsich György, 1884: Rudnai Nikolits Sándor, 1895: Gaádi Pálffy Elemér, 1901: Bajsai Zákó Milán, 1908: Nehrebeczky György dr., 1910: Szamosujvárnémeti báró Dániel Tibor.
Dániel született 1878 márczius 9-én Budapesten. Atyja Ernő, a Millennium idejében kereskedelmi miniszter volt. Báró Dániel Tibor 1899-ben jogtudor, 1902-ben deési, majd lippai orsz. képviselő lett.
Országgyűlési képviselők. 1861: gróf Bethlen József, 1865: Manojlovich Emil, 1869: Paszt Vilmos, 1871: gróf Lónyai Menyhért, miniszterelnök, 1872: Szeniczey Ödön, 1875: Nedetzky István, 1878: Beöthy Algernon, 1881: Grecsak Károly, 1884: Stojacskovits Sándor, 1887: Grecsak Károly, 1891, 1892: Ürményi Bernát, 4461896: Herczeg Ferencz, 1901: Seemayer János, 1905, 1906: Szilassy Zoltán, 1910: Ivándai Karátson Lajos, született Aradon 1853 okt. 31-én. 1876-ban kezdte meg állami szolgálatát a m. kir. honvédelmi minisztériumban, a hol 1910 máj. 12-én államtitkár lett.
Díszpolgárok, 1867: Deák Ferencz, 1869: Murányi Kulterer Ignácz, 1895: Rudnai Nikolits Sándor, 1897: Szilágyi Dezső.
Mai viszonyok
Versecz az éjszaki szélesség 45° 7' 30" és a keleti hosszúság 39° 57' 30" alatt fekszik. Tengerfölötti magassága 92 m.
Határa majdnem 3,5 négyszögmértföldre, azaz 34.191 kat. holdra, vagyis 19.677 hektárra terjed. Ebből volt 1911 végén szántóföld: 21.099 h. 602□°, kert 225 h. 962□°, rét: 1981 h. 1506□°, szőlő 4.311 h. 275□°, legelő: 3.634 h. 1593□°, nádas: 295□°, erdő: 1.114 h. 283□° és terméketlen részek, ú. m. beltelkek, utak stb. 1.803 h. 1.181□°.
Lakosságának száma 1910 végén: 27.730, a kik között a német anyanyelvűek 14.406 lélekkel többségben vannak. Ezek után következnek a szerbek, azután a magyarok és végre a románok.
A lakosok főfoglalkozása a mezőgazdaság, a bortermelés, az ipar és a kereskedelem, a melyekre itt az alapfeltételek bőven megvannak.
A földmívelés igen terjedelmes. A határban 21 ezer hold van kukoriczával, búzával, zabbal és lóherével bevetve. 1911-ben termett 11.000 holdon 155.000 mm. kukoricza és 6.500 holdon 48.750 mm. búza.
A szőlők területe 1911-ben, a be nem jelentett részekkel együtt, már 4.500 h. Ha ezekhez még 1.500 holdat teszünk, a melyeket a versecziek a szomszéd Szereden, Mélykastélyon és Temesalmádon bírnak, akkor a versecziek szőlőterülete 6.000 holdra tehető. Ha a holdját átlag 50 hl. terméssel vesszük, 300.000 hl. évi termést kapunk. Ilyen volt az 1911. évi.
A bortermelésre igen kedvező az enyhe éghajlat. Temes vármegyének déli része Czrkvenicza után Magyarországnak legmelegebb vidéke.
Versecz és vidékének lóállománya szép. Jó hatással van reá a nagyváradi méntelepnek Verseczen állomásozó osztálya mintegy 170 ménnel.
Versecz ipara, kereskedelme, forgalma és hitelügye eléggé kifejlett. Erről különben más fejezetben bővebben van szó.
A lakosok műveltsége, habár a városban sok a földmívelő, kielégítő, a mit az bizonyít, hogy Verseczen az intenzívebb iskolalátogatás következtében az analfabéták száma kevés és kedvezőbb, mint sok hasonló nagyságú más városban.
A városban 6 könyvnyomda van és 8 hírlap jelenik meg (2 magyar, 4 német és 2 szerb). A könyvkereskedések száma kettő.
Versecz tanügye a modern követelményeknek megfelelő. A város sokat áldoz e czélra. 1912-re nem kevesebb, mint 153.245 K 03 f. volt arra előirányozva.
Van itt: Állami főreáliskola (igazgatója: Pongrácz Alajos), 1908-9-ben 10 osztálylyal, 27 tanerővel. Községi polgári leányiskola (mely a Mi Asszonyunkról elnevezett iskolanővérek vezetése alatt áll), 1908-9-ben 6 osztálylyal, 22 tanerővel. Evvel kapcsolatban van egy közs. női kézimunkatanfolyam, 1908-9-ben 2 osztálylyal. Két községi népiskola 31 tanerővel. Közs. gazdasági ismétlőiskola. Közs. iparos- és kereskedelmi tanoncziskola, 1909-10-ben 15 osztálylyal, 16 tanerővel. Három közs. óvóda 4 tanerővel. Gör.-keleti szerb hitfelekezeti népiskola 14 tanerővel. Gör.-kel. szerb hitfeletkezeti óvóda 1 óvónővel. Áll. segélyezett magán fiúnépiskola 2 tanerővel. Magán leánynépiskola 1 tanerővel: Közs. zeneiskola 1 tanerővel, 2 osztálylyal. A város tanügyét a közs. iskolaszék intézi, melynek elnöke Rezucha István dr., polgármester. A felügyeletet a helyben székelő m. k. tanfelügyelőség vezetője, Molnár József, kir. tanfelügyelő gyakorolja, ki 1863 okt. 22-én született Temesvárt. A tanítóképzőt Aradon végezvén, 1885-ben Baján tanképesítést nyert. 1884-ben kezdte meg tanítói működését. 1904-ben került Pancsováról a temesvári tanfelügyelőséghez és 1909 jan. 1-én bízták reá a verseczi kirendeltséget. 1911-ben kir. tanfelügyelő lett. Hatásköre kiterjed Temes vármegye déli részére és Verseczre.
A városi múzeum és könyvtár állománya 1911 végén: Múzeum 32.302 db., könyvtár: 29.392 db. Összesen: 61.694 db. E kettős intézet forgalmát illetőleg megemlítjük, hogy a múzeumot 1911-ben 5.554 látogató tekintette meg és a könyvtárban a kivett könyvek száma 10.226-ra rúgott. Van ezenfelül 5 egyleti és 5 tanintézeti könyvtár.
4471900-ban a lakosok 73,7%-a tudott olvasni és írni.
A társadalmi életben oly fontos egyletek Verseczen nagy számmal találtatnak. Számuk 64, a melyeknek közművelődési, emberbaráti és társadalmi czéljuk van.
A város háztartása rendezett. 1912-re tervezett költségirányzata: 1,141.474 K 85 f. szükségletet, 94.473 K 58 f. fedezetet és 196.001 K 27 f. hiányt mutatott, a mely utóbbit 72%-nyi községi pótadóval fedeznek. Az állami adók 1911-ben 298.990 K 69 f-re rúgtak.
Versecz különben a verseczi gör.-kel. szerb püspökség székhelye és a "verseczi" 7. honvédezred állomáshelye.
Versecz fekvése szépnek mondható. A "Bánsági Érczhegység" délnyugati nyulványa, a "Verseczi Szigethegység" nyugati oldalán, a "Kápolnahegy" lábánál terül el a város, éjszakról délre húzódva, meglehetős rendes utczákkal és csinos házakkal. A legszebb épületek a gör. kel. szerb püspöki lak, a r. k. plebániatemplom és a gör.-kel. szerb székesegyház, a közs. fiúnépiskola, továbbá a Zoffmann- és báró Baich-féle magánházak.
A város keleti szélén a hegység emelkedik, melynek Verseczre jellemző csúcsai: a vár-rommal ékes 407 m. magas Várhegy és a Szent Keresztről czimzett kápolnát hordozó 252 m. magas Kápolnahegy.
A szerb püspökség
A verseczi gör.-kel. szerb püspökség keletkezése a XVI. századba nyúlik vissza, a midőn Délmagyarországon a gör.-kel. szerb egyház szervezkedett. Első írott említése 1594-ből való, a mely évből tudjuk, hogy az akkori keresztény felkelés leveretése után a temesvári basa a verseczi püspököt megnyúzatta. 1619-ben Simont, 1622-ben Antalt, 1602-ben Theodoziust említik a verseczi püspöki czímmel; 1688-ban pedig csupán csak a verseczi püspökséget nevezik meg. Ez a püspökség nem volt törvénynyel megerősítve, szabatosan meghatárolt egyházmegyei területtel sem bírt és eredetileg is szerb volt.
A püspökségnek végleges, törvényes szervezése a XVII. század végére esik, midőn 1690 végén Csarnojevics III. Arzén ipeki patriárka az ő népével Ó-Szerbiából Délmagyarországba vándorolt. Csarnojevics a jövevények és a már évszázadok óta itt élt szerbek lelki ügyeit rendezte, mi czélból e. k. 1694-ben Stibicza Spiridiont verseczi püspökké tette, a kit Lipót király 1695 márcz. 4-én megerősített. Stibicza Verseczen, illetőleg a mellette levő meszicsi zárdában székelt a XVIII. század elejéig. Ezen nem változtatott sem az 1699. évi karlóczai béke, sem pedig az, hogy 1700-ban az erdélyi románság uniált és a krassószörényi románság, mely a török uralom alatt óhitűnek maradt, a szerb hierarchia alá került. A XVIII. század 3. tizedében találjuk a püspököt Karánsebesen, mert 1721-ben még verseczinek, 1724-ben azonban már karánsebesinek neveztetik. 1716 után szervezték az egyházmegye területét. Ekkor a következő esperességekre volt felosztva: Versecz, Lugos, Karánsebes, Mehádia, Palánka (később Fehértemplom) a Temesi Bánságban és Krivina, Kraina és Klyucs, Szerbia éjszakkeleti részében.
Midőn az 1737-39. évi szerencsétlen háborúban Szerbia ismét török kézre került, a verseczi püspökség a 3 utóbbit elvesztette. Ekkor pusztultak el a Duna völgyében Ogradénánál a Lubostine zárda és az ó-moldovai zárda.
1751-ben, tehát közvetetlenül a székhelynek 1749-ben Verseczre történt visszahelyezése után, a püspökséghez 235 helység tartozott. Ebből esett a verseczi esperességre 56, a palánkaira 43, a karánsebesire 62, a mehádiaira 41 és a lugosira 33. Zárda 6 volt, és pedig Mészicsen, Kis-Szredistyén, Kis-Semlakon, Kussicson, Zlaticzán és Báziáson, melyek valamennyien a XV. és XVI. század alapításai. Akkor az egyházmegye Georgievich Jánosban kitünő főnökével bírt, ki annak felvirágoztatását őszintén szívén viselte.
1775-ben állították fel a konzisztóriumot, melynek pecsétjét Mária Terézia királynő maga küldötte át 1777-ben.
Az 1774. évi püspöki tanácskozások határozatai alapján gyarapodott az esperességek száma a varadiaival és megszüntek 1777-ben a kisszredistyei, kiszemlaki és kussicsi zárdák. Ekkor volt az egyházmegyében 239 plebánia és 29 fiókegyház.
A verseczi püspök jövedelme tekintélyes lévén, 1786 óta az köteles volt a pakráczi, károlyvárosi és budai püspököknek összesen 1.528 frt évi segélyt adni. Az 1788. évi török betörés nagy károkat okozott az egyházmegyében. Míg 1786-ban 256.857 hivőt írtak össze, addig 1793-ban csak 248.333-at találtak. 448Szerencsére akkor a megyének Sakabenti Jovánovics Józsefben igen tetterős főnöke volt, ki eredménynyel fáradozott a háború okozta sebek gyógyításán.
1820 decz. 17-én engedélyezte I. Ferencz Verseczen egy papnövelde felállítását.
1846-ban 301 anyaegyház, 27 fiókegyház, 498 lelkész és 299.800 hivő volt.
Az elégületlen románok az unióra áttérvén, 1836-ban Lugoson az első gör.-kath. paróchia keletkezett, a mit 1847-ben a resiczavidéki románok áttérése követett. A szabadságharcz lényeges befolyású volt a verseczi püspökségre. Akkor állott szemközt egymással a püspök, ki a magyar kormány rendeleteit végrehajtotta, az ő szerb hiveivel, és viszont mind a kettő a románokkal. Ez utóbbiak az 1848 június 27-én Lugoson tartott népgyülésen kimondták az elszakadást a karlóczai érsekségtől és Verseczre Vuja Ignácz, oraviczai esperest, püspökhelyettesként határozták elküldeni, a mit a magyar kormány később megerősített. A magyaroknak Verseczről 1849 elején történt elvonulása után, jan. 23-án, Rajasich patriárka, Popovits István püspököt méltóságától megfosztotta és zárdába küldte. Júliusban Vuja Verseczre jött, de a császári csapatok elől megint eltávozott.
1854-ben volt a megyében 253 lelkészállomás, 387 plebánia és 295.442 hivő.
1856-ban a lugosi gör.-kath. püspökségnek életbeléptetése új tápot adott a román mozgalomnak. Még ugyanaz évben sok lugos- és verseczvidéki román falu lakossága, Bercan János, bogsáni plebános vezetése alatt áttért az unióra. 1860-ban már megengedte a király, hogy az egyházmegye románjai is a karlóczai kongresszuson képviseljék magukat. Ezek ott 1862- és 64-ben már követelték a különválást a szerbektől és a külön román nemzeti egyházat. Követelték a verseczi egyházmegye keleti, románlakta részét, a melyből egy karánsebesi román püspökséget óhajtottak alakítani és végre 4 zárdát, köztük Meszicset is.
1864 decz. 24-én alapították a karánsebesi gör.-kel. román egyházmegyét a verseczi és temesvári régi püspökségek területén. A verseczi püspökség területén szervezték a karánsebesi, lugosi, mehádiai, verseczi, oraviczai, fehértemplomi és pancsovai esperességet. 1865 ápril. 1-én volt a román hitközségek átadása és július 6-án történt az új karánsebesi püspök kinevezése.
A júl. 8-iki kir. elhatározás szabályozta a megcsonkított verseczi püspökség területét, a mit júl. 15-én végrehajtottak. A régi esperességek közül csak Versecz és Fehértemplom (Palánka) maradt meg. Ezért most a temesvári egyházmegyéből Pancsova vidékével növelték az egyházmegyét, mely most csak a Berzavától délre terült el és azóta a verseczi, fehértemplomi és pancsovai esperességekre oszlik, a melyekben 1868-ban 106 plebánia és 143.397 hívőt mutattak ki. Ugyanez esztendőben feloszlatták a verseczi theológiai intézetet is.
A verseczi egyházmegye plebániáiban még sok román maradván, ezek 1897 óta egymásután külön hitközségekké tömörülnek, 1907 óta pedig a románok a zárdák iránti követeléseiket per útján megújították.
A verseczi gör.-kel. szerb egy házmegyében volt az 1909. egyházmegyei összeírás szerint összesen 76 lelkészállomási hely és 138.549 hívő, a miből a verseczi esperességre 27 lelkészállomási hely és 38.921 hivő, a fehértemplomira 26 hely és 37.259 hívő és a pancsovaira 23 hely és 62.369 hivő esik.
Zárda 3 van az egyházmegyében: Vojlovicza, Meszics és Zlaticza Báziás fiókkal.
Verseczi püspökök: 1594: említtetik a verseczi püspök, 1619: Simon, 1622 Antal, 1662: Theodozius, 1688: említtetik a verseczi püspökség, 1694: Stibicza Spiridion, 1722: Sztanojevics Mózes. 1726: Dimitrijevics Miklós, 1728: Petrovics Miksa, 1739: Dámjánovics Jeftim, 1741: Antonovics Izsájás (1748: pátriárka), 1749: Georgievich János (1769: pátriárka), 1774: Popovics Vincze, 1786: Sakabenti Jovánovics József, 1806: Vidáki Jovánovics Péter, 1819: Radivojevics Szineszius, helyettes 1829: Manujlovics Miksa, 1834: Rajacsich József (1842: pátriárka), 1843: Popovics István, 1849: Maschierevics Samu, helyettes, 1859: Kengyelatz Emílián, 1887: Dimitrijevics Nektár, 1896: Zmejánovics Gábor.
Zmejánovics szül. 1847 aug. 25-én Dobánoviczán Szerém vármegyében. Kőrösön gazdasági tanulmányokat végezvén, 1882. nov. 18-án Kruzsedolban a szerzetesrendbe lépett. Azután Boszniában katonai papi szolgálatokat tett és az arany érdemkeresztet kapta. 1891-ben protoszincell és 1894-ben kruzsedoli archimandrita lett, 1896 máj. 6-án választatott verseczi püspökké, jún. 14-én nyerte el a királyi megerősítést, júl. 14-én felszenteltetett és aug. 4-én elfoglalta székét. 1910-ben kapta a szász kir. Albert-rend középkeresztjét a csillaggal.

« FEHÉRTEMPLOM Írta Reiszig Ede dr. | KEZDŐLAP Temes vármegye Tartalomjegyzék | TEMESVÁR. »