« ABAUJ-TORNA VÁRMEGYE ŐSTÖRTÉNETE. | KEZDŐLAP Abauj-Torna vármegye és Kassa Tartalomjegyzék | ABAUJ-TORNA VÁRMEGYE NEMES CSALÁDAI. »

474ABAUJ-TORNA VÁRMEGYE TÖRTÉNETE.
BEBEK-CZIMER. RÁKÓCZY-CZIMER. GAGYI CZIMER.
(Rajzolta Richter Aurél.) Fejkép
A MAI Abauj-Torna vármegye területének őstörténete, mint legtöbb őskori történet, a mesék, mondák és regék világában vész el.
A történetileg meg nem állapitható hagyomány szerint a mai Abauj vármegye területét a honfoglaláskor nemzetiségek szerént történt felosztás utján Ede és Edömér, a magyarokkal bejött kabar, mások szerént kún törzsfők kapták. E területen Anonymus szerint Bors vezér már várat épitett volna.
Várispánság.
Hogy mely évben keletkezett a várispánság és alakult ki a megye (minthogy a vármegyék, mint közigazgatási területek az Árpádházi királyok első századában alig léteznek), azt határozottan nem tudhatjuk, az sem bizonyos, hogy az ujvári várispánság mindjárt kezdetben létesült volna, midőn Szt. István a várrendszert megteremtette; szervezetéről sem tudhatunk tehát semmi határozottat. Hogy Ujvár területe mennyire terjedt, arról még később is csak hézagos adataink vannak.
Árpádok kora.
Abauj vármegyének multjáról a XVI. századig egyáltalában keveset tudunk; a tatárjárás előtti időből jóformán semmit. A vármegyei gyülési jegyzőkönyvek csak az 1564-ik évtől fogva vannak meg s ami egyéb történelmi becsü iratok fennmaradtak, azok is hézagosak, miután a levéltár a századokon át tartó szétköltöztetés közben nagyrészt elkallódott. Ha mégis ily körülmények között Abaujvármegye történetéről az Árpádok korában 475szólhatunk, ezt annak jelentékeny szerepnek köszönhetjük, mely ennek a vármegyének a nemzet történetében kezdettől fogva jutott.
Aba Samu.
A már régebben létezhető Ujvár, mely az ujabb történetkutatás megbizható föltevése szerint a kabar származásu Aba Samunak, Szent István sógorának volt birtokában, a ki azt ujra épité, akkor kezd szerepelni a történetben, midőn Aba Sámuel halála után az ismét trónra jutott Péterrel elégedetlen urak, a csanádi gyülés határozata következtében, behivatták Endre és Levente herczegeket, Szár László fiait, kik orosz csapatok kiséretében jöttek az országba. A meghivók 1046-ban Abaujvárban fogadták őket Vatha vezérlete alatt, a ki itt Endrét már a nemzet királyaként üdvözölte; feltételül tüzte ki azonban az ősi pogány vallás visszaállithatását, a püspökök és papok leölethetését s az egyházak lerombolhatását. Minthogy a Péter által hűbérurnak elismert II. Henrik német császár ellen, az ország önállóságának megvédelmezése végett az egész nemzeti erőre szükség volt, Endre egyelőre közömbös állást foglalt el a vallási kérdésben, melynek következménye a keresztények, főleg a papok üldözése lőn, s e politikai természetü vallásüldözésnek esett áldozatul, mint tudjuk, Szt. Gellért püspök is.
Az 1071-ik évben Fancisca nevü ispánjával találkozunk a vármegyének ki mint "Speculator seu comes de novo castro" van emlitve.
Szt. László.
Szent Lászlóról egy legenda él még ma is a vármegye népének ajkán. Midől Salamon ellen, ki a Kuteszk vezérlete alatt álló kunokkal "Ung és Borsova" megyékbe tört, hadait Abaujvármegyén keresztül vezette, seregét víz hiányában szomjuság gyötörvén, a Jászó és Debrőd községek között levő sziklás hegyekben kardjával a sziklából bő, üde vízü forrást fakasztott. Azon a helyen később templomot emeltek, mely hosszu időkön át hires bucsujáró hely volt. A templom e század elején pusztult el, romjainak még most is vannak maradványai s ott hevert a nagy szikladarab, a melyen Szt. László lovának lábnyomait látta a nép, mely a hegyet máiglan is Szt. László hegyének nevezi.
XII. század.
A XII. század elején fontossággal bírnak a vármegyére nézve azok az intézkedések, a melyek a provincziális gyülésekről szólnak. (Provinczia alatt nem érthetünk határozott területet, mert hol az egyházmegye, hol a vármegye területét jelzik e szóval a történelmi kútfők.) Kálmán király rendeleteinek I. könyve 2-ik fejezete szerint "évenként kétszer, u. m. Filep és Jakab apostolok napján és Mihálynap nyolczadnapján minden püspökségben gyülés tartassék, melybe a megyei ispány, úgy a comesek és tisztviselő méltóságok és előkelők püspökeikhez menjenek; erre ha nem jönne mindenki pecséttel való hivás nélkül is a biróság iránt vétkes leend." (Abauj vármegye, úgy mint az egész felső keleti Magyarország, akkoron az egri püspökség területéhez tartozott.)
Ezek a gyülések Szt. László idejében csak a nem nemeseken biráskodtak a meghatározott bűnvádi ügyekben, a nemesek fölött való bíráskodás a királyt s annak udvari főhivatalnokait, a nádort s annak helyettesét illette. Azonban Kálmán király, mint idézett rendelete is mutatja, már megtette az első lépést főispáni hatóságnak a kivételes osztályok fölé való kiterjesztésére, mert ha a püspöki gyülésen ezek közül valamelyik meg nem jelent, a megyei ispán biráskodását ezekre nézve is illetékesnek rendeli, de a nemesség, hivatkozva ősi jogaira, a főispánok, várispánok és udvarbirák biráskodása ellen tiltakozott, annak ellenállt s ellenében később az aranybulla több intézkedése által biztosítékot is szerzett. A megyei és várispánsági intézmény fejlődésére nagy fontossággal volt az a gyakorlat, mely 476Kálmán király törvényeiből kiviláglik hogy a király, a nádor és egyéb udvari főtisztek kiséretében meglátogatta a vármegyéket, s az ezek területén tartott gyüléseken a felmerülő panaszokat a nádor által elintéztette.
Kálmán.
Álmos herczeg pártot ütvén bátyja, Kálmán király ellen, miután a megbocsátó királynak adott szavát megszegte, Boleszláv lengyel királyhoz szökött s tőle segitséget kért bátyja ellen.
Ezzel a csapattal, melyet a magyar elégületlenek szaporítottak, 1107-ben Abaujvárat bevette s ezzel Felső-Magyarország nagy részét hatalmába ejtve, bátyját trónvesztettnek nyilvánította. De csak addig maradt a helyzet ura, a míg Kálmán a vár alatt megjelent s megtette a készületeket annak ostromára. Álmos ujra bocsánatot kért és Kálmán ismét megadta azt neki.
1138-ban Máté nevü ispánnal, később 1173-ban pedig Antal nevezetüvel találkozunk, "Comes novae civitatis." (A "citivatis" itt már Abauj vármegyét jelenthette a várispánsággal együtt.)
II. Géza.
II. Géza uralkodása alatt történt, hogy Belus nádor a Szepességben és Ujvármegye részében németeket telepített le, tetemes kiváltságokkal ruházván fel őket, főleg azért, hogy az ekkor még nagyrészt sűrü rengeteggel boritott néptelen vidéken az ipari kulturát megteremtsék.
Ily jövevények népesitették meg Kassát is és emelték nemsokára virágzóvá.
Különböző forrásokban az 1198 és 1199-ik években Dénes nevü ispánnal, 1201-ben Ech, 1203-ban Miklós, 1205-ben pedig Miklós nádorral találkozunk a vármegye ispáni székében.
II. Endre. Ujvár ispánjai.
A szomoru emlékü II. Endre alatt, midőn a nemzetnek jogai védelmére a király eskülevelét, az úgynevezett "arany bullát" kellett kicsikarnia, a nemzeti zendülésnek áldozatul esett Gertrudis királyné tragédiája csak annyiban érdekli különösen Abaujvármegyét, hogy a tragédia egyik hőse, Bánk, 1205-től 1209-ig Abauj vármegye ispánja volt. Utána mint ispánok 1209. Benedek és még ez évben Márton, 1212-ben Miklós bán következtek, 1214-ben Sándor, utána 1216-1219-ig Dénes tárnok, később nádor volt Abauj vármegye ispánja, ugyanaz, akit Róbert esztergomi érsek kiátkozott, amire ez a pozsonyi prépost arczulütésével, a szepesi préposton és plébánoson végbevitt hatalmaskodásaival és egyéb üzelmeivel szolgált rá. 1220-ban Benedek Sámuel fia, 1222. Márton, Mihály fia és Bánk, 1223-ban már Lőrincz, 1230-ban Péter országbiró, 1232-ben ismét egy Péter, 1233-ban pedig Theodorus vannak emlitve irott emlékeinkben, mint ispánok.
A JÁSZÓI VÁR RÉGI KÉPE.
(Eredetije a jászóvári monostor könyvtárában.)
Királyné birtokai.
Mint már emlitettük, Géza király kiskorusága alatt történt a németek betelepítése. 1219-ben tiz német települtekből álló faluval találkozunk a királyné abaujvármegyei birtokain, melynek lakói magukat a királyné németjeinek nevezték és később e század közepe táján Vizsoly névvel külön kerületet (Teutonica Reginalis) alkottak. E tiz falu: Felső-, Közép- és Al-Németi (a mai Hidasnémeti), Perény (Perneu), Göncz (Gunczy), 477Göncz-Ruszka (Uruzca), Vizsoly, Egyházas-Vizsoly (Igyházas-Visl), Czécze és Dobsza (Dubucya) voltak. De már 1217-ben is felmerülnek Petri, Gyanda, Tomor, Fel-Németi és Ruszka, - Gyanda kivételével még mai napig is létező községek.
Abaujvár is már 1217-ben a királyné birtokába jut. Abauj vármegyének legnagyobb része ez időben az uralkodóházé volt. 1232-ben nyeri II. Endrétől királyi adományképen Kún fia Endre, Bölzse helységet a hozzátartozó földekkel, amelyeket később, Belsey István fiai Illyés és János gróf Heymmel cserélnek el, az 1289-ben kelt és Mihály mester mislyei prépost és káptalanja által kiadott tanuságlevél szerint. 1234-ben szintén igy nyeri az Aba nemzetségéből származó Demeter mester a Pataujvárhoz tartozó, de Abauj vármegye területén fekvő szurdok-bényei várföldeket.
Az 1235-ik évben már Kér, Bárcza és Nádasd községek emlitve vnnak okleveleinkben, különösen Nádasd, melyet már Imre király az abaujvári várföldekből kiszakitván, magánbirtokul adományozott Chépán hivének, ki után fia Kompolth birta, ennek fiai pedig Hertwig és Herrik V. Istvántól 1265-ben uj adomány-levelet nyernek. E falut "Zaka földje" néven is hívták. 1283-ban Hertwig mint füleki várnagy és testvére Herrik uj adomány-levélért folyamodnak IV. Lászlóhoz a végett, hogy a Nádasd név is, mint közhasználatu elnevezés benn foglaltassék az adomány-levélben, nehogy ennek hiánya miatt jogaikban sérelmet szenvedjenek.
Abaujvár első tisztjei.
Abauj várának első tisztjei közül 1235. körül Jordán várnagyot, Farkas seregvezért, Poson és Jakab főhirdetőket ismerjük. Várbirtokok voltak 1249-ig Kaetetio (Kéked-e, vagy mely község legyen ez, nem tudjuk) és Bocsárd; 1255-ig Csány, 1258-ig Golop; 1262-ig Forró, Devecser, Fancsal, Göncz, Zsujta és Kércs; 1265-ig Nádasd; 1267-ig Enyiczke; 1270-ig Gönyü melyek a megjelölt években királyi adományozással mind magánbirtokba jutottak.
Tatárjárás. IV. Béla.
1241-ben Abauj vármegye földje is szenvedte a tatárjárás dúlását. A szerencsétlen muhi csata után az üldözött, de megmenekült IV. Béla király Forgács András és János, Kécsi Detre, Ernyei szolga-győri várispán, Don és Barnabás, Rugácsnak - a vármegyében máig is kiterjedt Fáy-család ősapjának - fiai kisérik s a vitézség nemes önfeláldozásával vezetik át az abauji rengetegeken.
Nagy-Bózsva községében a nép mondájában mai napig él IV. Béla király emléke, a ki egy kinyuló, majdnem magában álló és igen különös alaku, ma "Béla-kő" nevet viselő sziklán megebédelt. Történeti hitelességü följegyzés természetesen nincs erről.
A király menekülésének utját pontosan nem lehet kimutatni, de a körülményekből következtetve, Borsodon és Tornán át futva, előbb Szádelő völgyének barlangja ád neki ideiglenes tanyát, a hol egyideig megpihent. A tatárok a jászói kolostort szintén felgyujtják s a tűz a falakkal együtt a szerzet adomány-leveleit is elpusztitja. IV. Béla a tatárok nyomában lévén, a Szepességen át Turóczba, majd Pozsonyba, végre Ausztrián át, Fridriktől kemény föltételekkel megsarczoltatva, Veglia szigetére menekült.
A tatárok kitakarodása után a visszatért király nem feledkezett meg azokról, a kik őt viszontagságában hűséggel szolgálták: Barnabásnak, Rugács fiának, aki futás közben a királynak átadta saját lovát, ő maga pedig a holttestek közé fekve menekült meg az üldöző tatároktól, továbbá Don vagy Domonkos testvérének 1245-ben a nagy kiterjedésü Fáj földjét 478ajándékozta; a jászói kolostor felépitését elősegíté, a konventet, melyet Kálmán herczeg IV. Béla öcscse alapitott, kiváltságokkal látja el, 1255-ben Albert prépost kérelmére megujítja annak kiváltság-levelét, sőt a kolostor népeit kiveszi a megyei ispánság hatalma alól, konventbeli birót rendel, a községnek vásártartási jogot ad, de még uj adományokkal is ellátja. 1261-ben a Hernád melletti Gecsével határos zsup-apáti földeket is a káptalannak adományozza, 1263-ban az egri káptalan által annak birtokába vezetteti. Ez a föld mai napig is a jászóvári premontrei rend tulajdonában van.
Az 1249-ik évben IV. Béla király a szinai telepeseknek ugyanazon kiváltságokat adja, amiben Kassát már részeltette, de azonfelül adományképen birtokukba juttatja a Kaettetio és Bocsárd nevü földeket, majd később 1255-ben a csányi várispánsági földeket is ezeknek adományozza.
Szina épp úgy mint Buzita német telepitvények. Szina 1232-ben részben még magánbirtok volt, betelepítése Buzitával együtt a tatárjárás után történt. Később a buzitaiak is a szinaiakkal azonos szabadalmakat kaptak, nemkülönben 1262-ben V. Istvántól, az ifjabb királytól a jászóvári konvent Precha (Perecse) nevü földbirtokát, a melyért a konvent a várispánsági földet képező Kércs helységgel kárpótoltatott, de 1263-ban IV. Béla, János prépost panaszára, Perecsét visszaadta.
Ugyancsak IV. Béla a muhi pusztai csatában való vitézségért Szirmay Raák fiainak Szántót adományozta, amit aztán V. István, minthogy Görgőhöz, Árpádházi királyaink kedvencz mulatóhelyéhez közel volt, a Tornán 1273-ban kelt adománylevelével Hetken földjével cserélt föl, mely Ugocsa megyében volt.
Ugyancsak V. István még mint ifjabb király adományozta Enyiczkét János nevü háziorvosának, kinek halála után Tekus fia, István kapja. Ettől hűtlensége miatt elvette a király és az abaujvári Izrad jobbágy atyafiaival, akié Enyiczke azelőtt volt, a birtokra nézve megegyezett, 1267-ben Pous mesternek és testvérének Domokosnak ajándékozta érdemeik jutalmául. 1289-ben már Pous mester Miklós nevü fiának kezére jut Enyiczke.
1262-ben Forró, Devecser, Fancsal, Göncz és Zsujta helységeket Aladár, a királyné tárnokmestere kapja adományul.
Egyházi élet.
Kassa város titkos levéltárából került adatok nyomán megemlitjük, hogy az abaujvári esperességnek 1240-1263-ig Niger Eustachius volt esperese. Az egyházi élet, mely szorosan összefüggött a közigazgatással, ebben az esperességben ez időtájt már nagy fejlettségről tanuskodik. Kassán már két, sőt valószinüleg három templom emelkedett; Jászó monostorát már emlitettük. Szakály községben 1263-ban szintén kolostor volt, Kétynek 1271-ben Szent Jánosról, Alnémetinek pedig Szt. Jakabról nevezett egyháza. Egyházas-Vizsoly és Egyházas-Ida elnevezések szintén a mellett bizonyítanak hogy e helységekben ez időtájban kiválóbb templomoknak kellett lenniök.
IV. Béla király uralkodása alatt 1246-ban Kinizsy Mihályról és Marchraudról (Marchard?) 1263-ban Dávidról és még ezen évben Lőrinczről, 1266-ban Benedekről tesznek emlitést a történelmi források, mint Abaujvármegye, azaz "novum castrum" ispánjairól.
Vármegye kialakulása.
A vármegye és várispánság fogalmának és területének megkülönböztetése most már határozottabb alakot ölt és IV. Béla uralkodásának vége felé a megkülönböztetést tudatosan használják. A várispánság ugyanis nem volt közkormányzati hatóság, hanem mint azt Botka Tivadar kifejtette, a király kezében központositott honvédelmi instituczió, katonai szervezet. Mindazon földterületek, melyeken nemesek laktak, a megyéhez tartoztak, a várparancsnokságokhoz a vár népe: várkatonák, várőrök, várjobbágyok tartoztak. A 479nemesség kényur volt nemesi fundusán, birói joghatósággal itélt udvari birósága által jobbágyain, harczolni csak az ország határain belül, a király vezetése alatt tartozott; a várkatonaság a király hadserege és szolgája volt, a várispán, várnagy és más tisztviselők joghatósága alatt állott, földjét nem birta tulajdonjoggal, csak használhatta. Ezt a szerkezetet IV. Béla megzavarta azzal az intézkedésével, hogy a várkatonák egyes osztályait nemességre emelte, mert így a várispánságokban is keletkeztek nemesi birtokot képező földterületek s a birtokkal politikai jogok is járván, a várnépek a megyei rendek s az ekkortájt létesített és fontossá vált békebírák közé is bejutottak s élvezték a nemesség minden kiváltságát.
Ezzel az volt czélja IV. Bélának, hogy a nemesség és a várkatonaság között levő ellentét megszünjék, a két intézményt egygyé olvaszsza és megfelelő átalakítással a kormányzatra és honvédelemre alkalmasabbá tegye. És csakugyan IV. Béla király uralkodása utolsó szakában a két osztályt már együtt találjuk gyülésezni s az önkormányzatnak határozott cselekvéseivel találkozunk a vármegyékben, amit a két osztály a gyakorlatban egymással megosztott. Ez időtájban már a bűnösök fölötti fenyitő biráskodást nem az ambuláns udvarbirák, hanem a vármegye gyülése kezdi gyakorolni, amely gyüléseken a jelenvoltak egyenlő szavazattal birtak.
Főispánság.
Ugyancsak Béla király domboritja ki a főispáni méltóság joghatóságát, aki az ő idejében lett a vármegyének fejévé, a királyi kormány képviselője, a királyi kormány és a vármegye nemes közönségének közvetitője.
A vármegyéknek ezen ujjászervezése maga után vonta a vármegyék területi rendezését is. Mint már emlitettük, az első századokban az egyházi hatóság területe nagyrészt összeesett a közigazgatási területtel; a provincia novi castri kiterjedt Heves és Sáros vármegyékre is. A területrendezés következtében a "novum castrum"-ból Sáros, Aba és Heves vármegyék alakittattak és az újonnan szervezett Abauj vármegyének közigazgatási székhelyét - locus cathedralis - már Forró helységben találjuk, aminek oka különben az is lehet, hogy Abaujvárt a tatár a vármegye nagy részével együtt elpusztitotta.
A ROZGONYI VÁR RÉGI KÉPE
(A tulajdonunkban levő egykoru eredeti után.)
A két koronás fő, IV. Béla és V. István, az apa és fiu közötti viszályok során az országnak egy része, melyben Abaujvármegye is benfoglaltatott, István uralma alá jutott. Egy abaujvármegyei birtok adott okot az 1262-ben ujra kitört háborura; V. István ugyanis lefoglalta több várral együtt Füzérvárát, ezt a regényes fekvésü sziklaerődöt, melyet a nővérének Ratiszlav herczeg macsói bántól származó fiai Mihály és Béla birtak.
A viszályt okozó vár azonban nemsokára urat cserélt. 1270-ben Demeter és Mihály - Endre úr fiai - nyerik adományul Füzér, Komlós, Nyíri, Kápolna, Teleki, Wereny, Ratka, Kanászfölde, Koycha, Ders-Teleki és Biste falvakkal együtt, mely terület határául az Isra tó, Kalsa, Szaláncz, Szkáros, Abaujvár, Göncz és Vily faluk emlittetnek.
V. István adta ajándékul rövid uralkodása alatt Rozgonyt és Raást 480 Renold főpohárnokmesternek, 1271-ben pedig Forrót Miklós országbírónak.
IV. László.
IV. László gyönge kormánya alatt az egyes főurak hatalma veszedelmesen megnövekedett. Finta nádor, Szaláncz várának ura már V. István halála után meg akarta fosztani a kiskoru Lászlót trónjától s Magyarország királyává a cseh Ottokárt választani, a kit egy évtized mulva IV. László magyar hadainak segitségével a habsburgi Rudolf vert tönkre. A mint a kicsapongó életbe merült IV. László, Fülöp pápai követet elfogatta, Finta nádor a királyt vetette fogságba, midőn egy kun nőnél mulatozott. Vasra verette s Lóránt erdélyi vajda őrizetére bizta. László király megszabadulván, 1281-ben Finta helyébe Németujvári Ivánt emelte a nádori méltóságba s Finta ellen hadat vezetett. Elfoglalta Gede várát, aztán megostromolta Szalánczot, majd Gönczöt vívatta meg, mely szintén az Aba nemzetség tulajdonához tartozott. Ezzel meg volt törve Finta hatalma. László király utolsó éveiben az ország zászlósai közt már nem fordulnak elő a Finták.
Az Aba nemzetség tulajdonába ment át 1276-ban Csákány, Böőd és Szina is, a mennyiben Eturuchnak birtokába került, a ki az Aba nemzetségekbeli Györgynek volt fia. Az Aba nemzetség az egyháznak is adott tekintélyes férfiakat; a belőle származó Mihály mestert mislyei prépostnak mondják az okiratok 1289-től 1292-ig. A mislyei prépostság már régebben alapittatott, valószinüleg kevéssel a tatárok kitakarodása után. 1286-ban a széplaki apátság is állott már; 1288-ban birtokai közt emlitik Olcsvát és Olát.
A három utolsó Árpád-király alatt Abaujvármegye következő főispánjainak neve maradt fenn: 1272-ben Ech, 1288-tól 1291-ig Péter, 1298-ban Péter, Somosi György fia, az Aba nemzetségből, 1300-ban Omode, az Izták fia, 1301-ben Salamon jászói prépost.
Árpádház kihalta után.
Az Árpádház kihaltát követő, huzamosabb ideig tartó trónversengés, pártoskodás és az ennek következtében beállott zavaros belállapotok alatt, a kényuri hajlamokkal biró egyes főuraknak tág terük nyilt vagyonukat jogtalan foglalásokkal gyarapítani, és birtokaikon önkényuralmat gyakorolni.
Omode nádor, kinek ősi fészkét a Gönczczel átellenben fekvő Amade vár képezte, abauji terjedelmes birtokait a szomszéd vármegyékben tett erőszakos foglalásokkal gyarapitván, Róbert Károlytól Kassa városát is adományul kapta a királylyá választásakor tett fontos szolgálatáért.
Kassa város történetéből tudjuk, hogy a lakosság fölzendült e miatt, midőn a birtokba vétel czéljából megjelent; megölte, fiait pedig fogságba ejtette. Kassa és az Omode-fiuk közt Tamás esztergomi érsek és István veszprémi püspök egyességet hoztak létre, mely Kassát felszabadította az Omodék birtoklása alól. Az Omodék azonban megszegvén hűségesküjöket, Csák Máté pártjára állottak, a kinek hatalmát Róbert Károly a rozgonyi csatában törte meg 1312-ben, mely ütközetben Omode Miklós és Dávid is elesett. (Az ütközetet a hadtörténet fejezetében ismertetjük részletesen.)
A nyert csata után Róbert Károly a Göncz melletti hatalmas Amade várat földig leromboltatta. E várat az Aba nemzetség ivadékához tartozó Omode comes építette a XIII. század utolsó évtizedeiben, a Göncz és Fony község határában tornyosuló meredek sziklára. Ma csupán a romok némi maradványai láthatók a várból.
Csák Máté rozgonyi legyőzetése után is fenntartotta hatalmát és 481összeköttetéseit a felsőmagyarországi pártos urakkal és már 1314-ben ismét támadólag lépett föl; de Károly által több apró csatában megveretvén, az Omodékat, Cserepieket, Csobánkákat és Feketéket Abauj, Zemplén és Sáros vármegyékből kiűzte és javaikat elkobozta.
Róbert Károly.
Róbert Károly, a ki Kassának először adott kiváltságokat, több oly nevezetes intézkedést tett, mely Abauj vármegyének javára vált. Ő szervezte a pénzverő kamarát s hozta be az állandó adózást, melyet akkor a kamara hasznának (lucrum camerae) neveztek.
A vármegyei közigazgatás és igazságszolgáltatás lényegesen módosult kormánya alatt.
Abszolutisztikus irányu intézkedéseit a vármegyék nem fogadták szivesen.
A mi a királynak a vármegyék rendszabályozására irányult rendeletéből töredékképen vagy más okiratokban való hivatkozások alakjában fenmaradt, azokból következőket tudhatjuk meg:
A megyék teljesen levetkőzik hadi jellegüket és teljesen polgárilag szervezett megyei hatósági szerkezet áll elő, melynek feje a főispán, helyettese az általa kinevezett alispán, kinek az 1291. évi IV. t. cz. értelmében nemesnek kellett ugyan lenni, de ehhez nem ragaszkodtak, mert Róbert Károly idejében is Szepes és Pozsony vármegyék alispánjai nem tartoztak a nemesek közé. Más tekintetben a közélet terén demokratikus szellem és szabadelvüség nyilvánult.
SZIKSZÓ VÁRA
(Orsz. képtár.)
Abaujvármegyének főispánjai közt találjuk a következőket: 1312-ben Mich, a Mihály fia, 1313-1327-ig Drugeth Fülöp nádor s egyszersmind Szepes vármegyének főispánja, 1327-1338-ig Drugeth Villerm nádor egyszersmind Borsodvármegyének főispánja. - Róbert Károly alatt találkozunk Abauj vármegye első alispánjával, a kit Péter néven emlitenek; a Máriássy-levéltár nyomán tudhatjuk, hogy 1313-ban István nevü alispánja volt a vármegyének, 1414-ben ismét István (Anj. I. 339.), ki valószinüleg azonos az előbbivel, 1315-ben Mihály 1316-ban István, 1318-ban Beke vagy Benedek (Anj. I. 470.) 1323-ban Péter (Anj. I. 586), 1324-ben Lukács (Anj. II. 159.), 1325-ben szintén Lukács, valamint 1327-ben s 1329-ben is; 1330-ban János.
Nagy Lajos.
Nagy Lajos tette szabad királyi várossá Kassát 1347-ben, melynek története ezentúl önállóan alakul. 1346-ban Abauj és Sáros vármegyék nemessége Kassán tartotta több napon át közgyülését; Poháros Péter abaujvári 482főispán távolléte alatt pedig a vármegyei igazságszolgáltatást is Kassára bizta Lajos király.
Zsigmond.
Zsigmond alatt, a közte és Ulászló lengyel király között 1412-ben kötött békeszerződésnek a határrablási kérdésekre vonatkozó pontja Abauj vármegyét is érdekli annyiban, hogy Magyarország részéről az Abaujvár, Szepes, Zemplén és Sáros vármegye főispánjai vannak megnevezve határbirákul. - Az ugyanezen évben Zsigmond által elzálogosított 13 szepesi városról szóló záloglevélnek Perényi Péter is mint Abauj vármegye főispánja alá volt irva. Felső-Lindvai Széchy Péter özvegye Sára 1393-ban Zsigmond királynak cserébe adja Ujvárt és Középnémetit a vasvármegyebeli Körmendért. Az emlitett községek birtokát Perényi János szerzé meg később 1449-ben s azokat a nagyidai vár birtokához csatolta.
Adóösszeirás 1427-ből.
Zsigmond uralkodása idejéből 1427-ből maradt fenn egy adóösszeirás melyet Thallóczy Lajos közölt "A kamara hasznáról (Lucrum camerae)" írt munkájában. Czime: "Registrum lucri camerae Cassoviensis, Comitatus Abaujvariensis" Abauj vármegye akkor Sáros, Heves, Borsod, Szepes és Zemplén vármegyékkel a kassa-szomolnoki kamaramegyéhez tartozott. A vármegye akkor négy járásra volt beosztva. Az 1. járás főhelyei voltak Nagy-Ida 91, Közép-Németi 71 portával. A 2. járás főhelyei: Szepsi 180, Jászó 70, Debrőd 51, A.-Meczenzéf 58, F.-Meczenzéf 28, Mindszent 20, Novaj 29 Rudnok 21, Petri 26 portával. A 3. járásban Göncz 190, Szántó 109, Vilmány 55, Arka 7, Ujfalva 40, Forró 51, Ruszka 52 portával. A 4.-ben: Szína 70 Mikóháza 33, Mizslye 41, N.-Szaláncz 25, Györke 51, Rozgony 25, Zsadány 36 portával. Egész Abaujvármegyében 5184 portát irtak össze, a mi az egész országnak 1/38-ad része volt, a kivetett adó 3100 forint 90 dénár.
Zsigmond uralkodása alatt mutatkoztak először Abaujmegyében a czigányok.
Zsigmond adományai.
A király 1387-ben kelt adománylevelével Somodi királyi faluját akkoron országbiró Kapolyai Jánosnak és Dezső testvérének adja. - Ugyancsak Zsigmond király ad uj adománylevelet 1413-ban Felső-Bárczai Illésnek Alsó- és Felső-Bárcza, Kisfalu, Tuzsa és Pere helységekben levő részbirtokaira. Bárczának északi részén a Miszla patak melletti dombon egykor vár állott, a minek azonban ma már nincs nyoma.
Zsigmond király 1430-ban Füzér várát és az ehhez tartozó uradalmakat Perényi Péter fiainak, Jánosnak és Miklósnak adományozza. Azelőtt a vár a Drugethek kezén volt. A várbirtok egész századon át maradt a Perényiek birtokában.
Főispánok voltak Nagy Lajos, Mária és Zsigmond idejében: 1345-ben Aladár (Niphus) Tamás, 1345-1348-ig Koch Péter, 1352-1357-ig Kapy Pohárnok Péter, 1363. Perényi Péter, 1370-ben Olnody Zudar István, 1390-ben Bebek László az István fia s ugyanezen évben László és Ferencz, Pelsőczi Bebek István a királyné főpohárnokmesterének fiai, 1401-ben Gerzsey Pethő János, 1412-ben Palóczy Mátyus nádor, 1412-1414-ig Perényi Péter, később országbiró. Alispánok: 1347-ben Péter, 1357-ben is Péter 1376-ban Kisvárady Domokos, István fia, 1390-ben Belzsey Zunnyugh Miklós, 1401-ben Szinnyei Péter, 1402-ben, Szóllady János 1411-ben Lasztóczy Domokos, 1412-21-ben Hutkay Jakovnak nevezett János és Lasztóczy Domokos Antal fia, 1424-ben Lasztóczy János és Domokos, 1430-ban Chobády és Homonnay (néhol Homrogdy) András, 1437-ben Lasztóczy János és Domokos, 1430-ban Chobády és Homonnay (néhol Homrogdy) András, 1437-ben Ladislaus de Zeche, másképen Gechey László.
Giskra.
Midőn Albert halála után Ulászlót választották királylyá, Kassával együtt Abauj vármegye is a Posthumus László pártjára állt. Ennek anyja Erzsébet, fia jogának védelmére a cseheket hozta Magyarországba, kiknek vezérére, Giskra Jánosra bizta Abauj vármegye kormányzását, s minthogy az Ulászó erejét a törökök részéről fenyegető veszély foglalkoztatta, Abauj és vele a felvidék több része Giskra kezén maradt, kivel 1443-ban fegyverszünetet kötött, meghagyván őt a megszállott megyék és városok birtokában, a melyeknek jövödelmeit is szedte.
483Ulászló király uralkodása alatt Abauj vármegyének nem volt főispánja, hanem Giskra kormányozta; mint alispán pedig 1432-ben Gechey László van megnevezve.
Ulászló halála után az országnak hét egymástól független főkapitányságra történt felosztása alkalmával Abaujvármegye Kassa városával együtt Giskra János kormányzása alatt maradt, a ki az 1446-ik év országgyülési határozat ellenére is, mely szerint ezen tisztségek szintén leteendők voltak, magát továbbra is László király főkapitányának nevezte s a felvidéki népet kegyetlenül sarczolta. A huszita vallást is ő hozta be Magyarországba és terjesztette el Abauj vármegyében. Giskra nagy számmal telepitett le cseheket a felvidékre; ezek az idők folyamán magukba olvasztották a honfoglalás kora óta itt lakott szláv lakosokat s lettek a mai tótoknak őseivé.
Abauj vármegye első ismert országos követei.
Abauj vármegye első követeit Figedi László, Thobach Tamás, Mérai Miklós és Dobsay János személyében ismerjük, a kik az 1447. év szeptember 14-én Budán tartott országgyülésen részt vettek, a mikor Gara Lászlót az ország nádorává választották.
Szepsi.
1449-ben országgyülésileg határozták el Giskra megfékezését, mi végből ellene Székely Tamás vezérlete alatt néhány banderium küldetett; de Giskra Somodi alatt megvervén őt, maga Székely Tamás is elesett. E győzelem után Giskra felépitette Szepsi vagy Moldova várát, mire ugyanezen évben az 1446-iki országgyülés határozatához képest elrendeltetett Szepsinek és Semsei Frank László saczai várának szétrombolása (ez azonban csak később történt meg), hogy ez is esetleg Giskra kezére jutván, ne vethesse meg még erősebben a lábát.
Szepsi a legrégibb időben a király szekereseinek tanyája volt, villa curriferorum Regaliumnak neveztetett, honnan magyarul Zekeres falu volt a neve, lakói nagyobb részben a Géza király idejében betelepült szászokból álltak.
A tatárjárás alatt a falu népe a szomszéd helyekbeli szászokkal a Szepesség hegyes vidékére menekült és Szepes-Olasziban telepedett meg. A tatárok elvonultával visszatértek falujokba, melyet az ő nyelvükön Moldaunak neveztek. A szomszéd magyarok azonban, minthogy a Szepességről jöttek, szepesieknek nevezték őket, s így maradt a községen a Szepesi, majd rövidebben a Szepsi név. 1387-ben Zsigmond király a kapolyaiaknak adja adományképen s itt Szepsi mint királyi falu van emlitve.
Saczát Zsigmond király 1426-ban ajándékozá Semsei Franknak, Szent-Lőrincz, Miszlóka, valamint Pólyi, Enyiczke és Ruszka községekbeli részbirtokokkal, melyek a pólyi Chirke Péter jószágai voltak, de elődei közül Frank szepesi várnagy már 1285-ben Kun Lászlótól kapta adományképen Semsét. Zsigmond király 1397-ben pallosjoggal ajándékozza meg a Semseyeket minden jószágaikra.
Hunyady János.
1449-ben ismét véres harczok teréül szolgál Abauj vármegye, midőn Giskra ellen maga Hunyady János vezet hadat és Szepsi várát megvíván, azt lerontatja. De Giskrának megtörése nem volt könnyü dolog, különösen a miatt, hogy az ország haderejét a törökök ellenében a déli részen kellett foglalkoztatni. Ez ösztönözte Hunyadyt is arra, hogy vele szerződésre lépjen, mely szerint Giskra a király nagykoruságáig a kezén lévő várakat és városokat megtartja.
A nagyidai várnak 1451-ben Modrár Pál volt a kapitánya, a Hunyady-háznak ez a kitünő barátja, aki később Budán Hunyady fiaival együtt elfogatott és Bécsbe, majd Prágába vitetett.
V. László.
A folytonos hadviselés az országos jövödelmeket felemésztvén, a már saját személyében uralkodó V. László király 1453-ban a főnemességtől és több vármegyétől, köztük Abaujtól is a vármegyei jobbágyok után egy-egy arany forint adót követelt, Abauj vármegye azonban megtagadta az adó szolgáltatását.
484László király a jászói erődöt Thalafusz János visszamaradt cseh vezértől elvevén, Kassa városának adta át, egyuttal Abauj és Torna vármegyéket ez erőd fenntartásához való hozzájárulásra kötelezte.
I. Mátyás.
A csehek hatalmát csak Mátyás király birta megtörni. A csehek által megerősitett Mislyét egyik vezére, Magyar Balázs 1458-ban megostromolta, majd az időközben ismét a csehek birtokába jutott Jászó várát szállta meg, miután ennek őrsége a vész elől megszökött.
A vármegye életében oly kiváló és országos jelentőségü szerepet játszott Abaujvárát Mátyás király hányatta szét 1461-ben, miután ennek határerősségi jelentősége megszünt; a hely, a hol a vár állott, még ma is felismerhető azon magaslatban, melynek szabályos alakulata az emberi kezek munkáját első tekintetre felismerhetővé teszi.
Mátyás királynak 1462-ben sikerült Giskrát meghódoltatni, amikor is ez a hatalma alatt állott felsőmagyarországi várakat átadta.
A saczai vár 1468-ban Abaujvárral egy sorsra jut, amennyiben azt tulajdonosa Semsei Frank László az 1446-iki országgyülés rendelete daczára sem romboltatta szét, a végrehajtást Mátyás király Kassa városára bízta.
ABAUJ VÁRMEGYE RÉGI CZIMERE.
(Vármegyei levéltár.)
TORNA VÁRMEGYE RÉGI CZIMERE.
(Vármegyei levéltár.)
Szapolyai Imre szepesi örökös grófnak a törökök elleni hadi czélokra Mátyás király 1476-ban Abaujvármegye adójából 1000 arany forintot rendelt adatni. Mátyás királynak kisebb belvillongásokkal nyugtalanitott erős kormányát Abauj vármegye története is jellemzi; Mátyás meg birt törni minden túlkapást és visszaélést. 1482-ben erős fenyegetések mellett hagyta meg a vármegye lakosságának, hogy egy forintba 100 fillérnél többet követelni vagy adni senki se merjen. Ez időtájt történt az is, hogy Monelli Bernát diósgyőri királyi várnagyot utasitotta, foglalja el Semse helységét és tartsa megszállva további rendelkezéséig. Semse urai ugyanis, Semsey László, János és Vilmos, - Kassa város, a király és jászói konvent embereit és cselédeit letartóztatták, bántalmazták és vagyonuktól megfosztották. A Perényi Miklós és István emberei által űzött rablások és erőszakoskodások miatt Kassa város panaszára az ügy megvizsgálásával a jászói konventet bizta meg a király, a ki 1483-ban Perényi Istvánt maga elé rendelte.
Főispánok voltak Mátyás alatt, 1446-ban Rozgonyi Rajnold, egyszersmind Zemplén vármegye főispánja; 1484-ben Ottopán János. Alispánok pedig 1452-ben Buzlay Miklós, 1460-ban Homrogdy András és Chobady Gergely Antal, ugyancsak 1460-ban Bárczay András, 1462-ben Pohárnok István, 1464-1465-ben Pohárnok István, Roskoványi Tamás, Bárczay 485András, 1469-ben Bárczay András, 1470-1471-ben Sóóvári Sóós István, 1471-ben Buzlai Miklós, 1476-1480-ban Buzlay Miklós és Bárczay János, 1481-ben Kápolnay Zsigmond és Haday Gergely 1482-bben Bakthay István, 1483-ban Buzlay Miklós és Bárczay János, 1485-ben Buzlay Miklós, Czéczey Bereczk, 1487-1489-ben Kápolnay Zsigmond és Bakthay István.
A vármegye levéltárának egyik legrégibb okmánya a Himy és Orosz család 1475-ben kelt osztálylevele.
Mátyás király alatt azonban a vármegyék s így Abauj vármegye is elveszti a IV. Béla és Róbert Károly alatt kifejlett demokratikus jellegét. A hatalmasabb főnemesség egészen kivül áll a vármegye hatósági körén, a nem nemes osztály pedig teljesen ki van zárva az önkormányzatból. Ekképen a megye a köznemesség várává lett. Az osztályérdek védelmének és terjesztési vágyának erőszakosságig menő tusája csak olyan nagy tehetségü király alatt óvhatta meg az országot a nagyobb belháborutól és romlástól, mint a minő Mátyás király volt. Az utána következő gyönge kormány meghozta a véres parasztlázadást és a török uralmat.
Albert Abauj vármegyében.
Mátyás halála után Ulászló választatván királylyá (e néven II-ik), öcscse Albert lengyel király, ki szintén követelte a trónt, Kassa alatt termett táborával, s miután már előzőleg Szent-András környéken 1490. junius havában pár hétig tanyázott, a megyének Kassa körül fekvő vidékét sanyargatta. 1491-ben Ulászló és Zápolya István egyesült hadai láttára bátyjának békét ajánlott és azt a Kassa alatti táborban meg is kötötte. Ulászló a Kassára vezetett sereget Szikszón gyüjtötte össze.
De már 1492-ben Albert ismét megszállta Kassát, Szapolyai (Zápolya) István a Tárcza folyó mellett megverte s az előbbi évben kötött béke megtartására kényszeritette őt; mindamellett Albert 1497-ben harmadszor is megszállta Kassát.
ABAUJ-TORNA VÁRMEGYE UJ CZIMERE.
(Vármegyei levéltár.)
II. Ulászló.
Ulászló Kassán 1494-ben az urakkal gyülést tartott, a melyen minden jobbágytelekre egy arany forint adót vetett ki; a főurak és főpapok, akik ez adó kivetéséhez hozzájárultak, a maguk jobbágyaikat kivették az adó alól. Valószinüleg azért kisebb, még pedig jelentékenyen az összeirt porták száma, mint 1427-ben, mert az 1494-iki összeirás szerint Abaujvármegyében 3460 portát találtak. Ez a körülmény és az adónak, törvényesen egybehítt országgyülésen kívül, tehát alkotmányellenes módon történt kivetése a vármegyékben nyugtalanságot, Erdélyben pedig lázadást támasztott.
1495-ben a hegyaljai szüretről hazatérő lőcseiek, hogy kikerüljék az árumegállitó joggal biró Kassa városát, s ekképen a vámfizetéstől megszabaduljanak, Jászónak vették utjokat. A kassaiak erről értesülvén, Prechtel Péter vezérlete alatt fegyveres polgárokat küldtek a lőcseiek elé, akik N.-Bodollón a lovaikat etető lőcseieket meglepték, s őket szekerestül lovastul Kassára hurczolták. A kassaiakat e tettükért 1497-ben a király Buzitai Kardos Cherubin, Kányi András és Ruszkai Pál által maga elé idézteté.
Az itt emlitett Buzitai Kardos Cherubint 1497-ben mint Buzita urát találjuk, kinek buzitai elődje Mátyás király egyik legjelesebb, vitéz hadvezére Buzitai Magyar Balázs volt, ki 1490-ben az Albert lengyel király és Ulászló közötti harczokban esett el, mint Albert híve.
Enyiczke községét szintén Ulászló adja királyi adományul 1500-ban 486Rimaszécsi Széchy Lászlónak. Göncz-Ruszka község birtokába Ruszkai Kornis Benedeket 1496-ban újonnan iktatják be; Ruszkai Kornis Miklós pedig göncz-ruszkai birtokrészéről Semsey László javára örökvallást tesz. Semseyt királyi adomány utján 1497-ben iktatják be. Ezen időtájra esik a pálosok monostorának alapitása Ruszkán, Kornis Boldizsár által. A pálosok a Borsóhegy tövében emelik gyönyörü fekvésü épületüket.
A vármegyei igazságszolgáltatást még Nagy Lajos Kassa városára bizta. 1498-ban a nemesség a városi tanács biráskodása alól kivonatott és a vármegye s illetőleg a királyi személynök birósága alá helyeztetett. Az 1514-ik évben lezajlott Dózsa-féle pórlázadás egyik fővezére Kecskés Tamás abaujvármegyei aszalói származásu ember volt.
Abauj vármegye Ulászló ellen.
Az Ulászló erélytelensége által támadt szomoru viszonyok között a köznemesség vált az állam fenntartó elemévé. Ennek egyik bizonyítéka, hogy azt a szégyenletes békeszerződést, melyet a német császár Ulászlóval kötött, és a melyet az országnak ekkoron már kivált főnemessége, alig néhány kivételével, elfogadott, úgy az 1492-iki, mint az 1498-iki országgyüléseken a nemzet zömét képező köznemesség megbotránkozással utasitotta vissza. De fölemelte szavát a vármegyei gyüléseken is a törvénytelenségek ellen; így mint tudjuk, Abaujvármegye tiltakozott Ulászlónak ama rendelete ellen, melyet 1494-ben a Kassára hirtelenében összehívott és csupán a főrendüekkel megtartott törvénytelen országgyüléssel adatott ki, hogy minden jobbágy-telek egy-egy arany forint adót fizessen. A hatalmában elbizakodott főnemesség túlkapásainak korlátozása végett történtek ugyan fontos törvényes intézkedések, mint az országtanács felállítása és ennek az országgyüléssel szemben való felelőssége; de a gyakorlatban egyiket sem foganatosították, sőt az akkori zilált viszonyok közt foganatosithatók sem voltak.
Ulászló király egész uralkodása alatt, de azon túl is 1519-ig Perényi Imre nádor volt a vármegye főispánja, a kit Perényi Péter követett; alispánok 1482-1493-ig Kápolnay Zsigmond és Baksay István, 1495-ben Rátkay István, 1497-ben Kápolnay Zsigmond, 1498-ban Tomory István, 1499-ben Kápolnay Zsigmond és Tomory István, 1503-ban Fanchaly László 1505-ben Buttkay Mihály, 1506., 1507., 1508., 1509., 1510-ben Fanchaly László, 1511-ben Berthóty Szaniszló, 1512., 1513-ban Gagyi Demeter, 1515-ben Berthóty Szaniszló, 1517-ben Gagyi Demeter, 1518-ban Berthóty Szaniszló, 1519-1522-ig Zemerei Mihály, Országgyűlési, megyei követekül bethlenfalvi Thurzó Péter és Fancsaly László emlittetnek.
A megyei levéltár második régi okmánya, a Wendéghy, Báthory, Bárczay és Gagyi családokat érdekli 1513-ból, amely okmányt "Paulus Prepositus et conventus Monasterii Beati Johannis Baptistae de Jászov" állitott ki.
Habsburgok.
A mohácsi vész után beállott dinasztiaváltozás, a közállapotoknak a belvillongások és a török hóditó hadjáratok következtében történt nagy átalakulása nem maradhatott hatás nélkül Abaujvármegyére sem, mely a XVI. és XVII. században, főleg fővárosa, Kassa által az egész felső Magyarországra kiható szerepet vitt.
A reformáczió is itt vert először gyökeret, innen indult ki az uj hit irodalma.
Reformáczió.
A lőcsei Henkel János Mária királyné volt udvari káplánja terjeszti Kassán Luther tanait, s 1526-ban már maga Perényi Péter, Abaujvármegye főispánja is sok előkelő megyei családdal együtt az uj vallás híve lett.
A mohácsi csata után, Miskolczon 1526. szeptember 16-án Váradi Pál egri püspök egybehivására néhány felsőmagyarországi vármegye együttes gyülést tartott, melyen Abaujvármegye is részt vett. Perényi Péter abaujvármegyei főispán Zápolyához csatlakozott.
Zápolya János.
Zápolya János 1526. november 11-én Székesfehérvárott megkoronáztatván, szent István koronáját, melynek ő egyik őre volt, Perényi Péterre bizta, mint a másik koronaőrre. Perényi Füzér várában rejtette el, de nemsokára János királyt cserben hagyván s Ferdinándhoz pártolván, 487ennek adta át a koronát, a ki magát vele 1527. november 3-án megkoronáztatá.
Regécz.
György, Simonnak fia (ki a soóvári Soós nemzetségnek ős elődej) a másodszor 1285-ben beütött tatárokkal Regécz vára alatt harczol kicsi csapatjával. 1312-ben Róbert Károly, miután a vár ura őt királynak elismerni nem akarta, Drugeth Fülöp vezérével a várat ostromoltatta s azt megvevén, több más jószággal együtt Drugeth Fülöpnek és öcscsének, Jánosnak adta közös adományul, a kik körülbelül annak a századnak végéig birták, mielőtt e vár a már szintén hatalmas Debrő nemzetség kezére jutott, melynek egy István nevü ivadéka hűtlenségi bűnbe esvén, jószágaitól megfosztatott. Regécz várát Zsigmond király 1422-ben Brankovics György szerb fejedelemnek adta át a többi magyarországi cserebirtok közt. A XV. század vége felé már a Zápolyák birtokába jut, 1511-ben Zápolya János és György voltak Regéczvár urai.
I. Ferdinánd.
Miután Kassa, mint a város történetéből tudjuk, szintén Ferdinánd pártjára állt és Jánost megcsúfolta, ez a gyalázkodás megtorlása végett hadat inditott Kassa ellen. Szina alatt Ferdinándnak Katziáner vezérlete alatt álló seregével találkozott. János vereséget szenvedvén, Lengyelországba, Tarnov várába menekült. Innen küldte Laszky Jeromost Szulejmánhoz szövetség kötése végett, ami sikerülvén, hadait 1528-ban ujra az országba hozta.
Ferdinánd a széplaki apátságot, valamint Göncz-Ruszka község egy részét 1528-ban Kassa városának adta jutalmul azért, hogy Zápolya Jánostól elpártolt. Serédy Gáspár felső-magyarországi főkapitányának ugyanekkor Regéczet adta; később 1540-ben még Aszalót, Forrót és Garadnát.
Serédy Gáspár és Bebek Ferencz 1530-ban Boldogkő várát hat hétig ostromolták, de eredménytelenül vonultak el a vár alól, melynek akkori kapitánya Nádasdy Tamás volt.
Kassát 1536-ban Serédy távollétében Lónyay Gergely és Gecsey Márton János király kezére játszván, e szolgálatukért a széplaki és mislyei apátságot kapták. Még ez évben János király Nagy-Ida várát is megnyerte. De Regécz várát hasztalan ostromolták Ferdinánd hadai s bárha a várat az ostrom alatt beütött villám okozta tűzvész is megrongálta, Horváth Ferencz várnagy mégis vitézül védte s az ostrom meghiusult. János 1536-ban a váradi békét megelőzőleg rövid időre Ferdinánddal Rozgonyban fegyverszünetet kötött. Ferdinándtól Perényi Péter is visszapártolt Bebekkel együtt.
János király 1537-ben úgyszólván egész Abaujt htatalmában tartotta s Ferdinánd serege alig mert támadólag fellépni úgy, hogy Ferdinánd kénytelen volt Fels Lénárdot segitségül küldeni. Az erősitést nyert sereg erre megostromolta Boldogkő és Regécz várakat. Az ostrom alatt Fels Lénárd előörsei 32 szekeret fogtak el, amelyeken leányokat, fiatal asszonyokat gyermekeket és ifjakat szállitottak volna a szultánnak, kiket Perényi Péter Kassa vidékén fogdostatott össze Ferenc fia váltságára. Ugyanekkor pusztíttatta el Serédy Gáspár egyik századosa, Tamásdy János a regéczi hegyek között még a Nagy Lajos király által 1349-ben Szt. Fülöp és Szt. Jakab tiszteletére épített pálos monostort.
Serédy később kénytelen lévén a barátokat kárpótolni, 1549-ben a pálosok visszatértek és monostorokat helyreállitották, mely 1612-ig állott még fenn, amikor végképen elpusztitották.
Regécz vára 1551-ben ismét a Serédyek birtokába került és Serédy György Nagy Jánosra bizta védelmét, aki Ferdinándnak bizonyos összeget fizetvén érette, magának tartotta meg. A Serédyeknek magva szakadván, Alaghy Bekény János, mint Serédy Gáspár engedményese, Regécz várát minden hozzátartozókkal adományban kapta Ferdinándtól, nevezetesen Szántó, Vilmány, Regéczke, Fony, F.-Novaj, Szikszóujfalu, Marczinfalva, Alsó-Vadász, Baskó és Horváti helységek birtokait.
Regécz várnagyai közül Delney Péter 1323-ban, Káthay Fülöp 1456-ban, Buttkay Mihály 4881505-ben, Szmrecsányi Kristóf 1511-ben, Horváth Ferencz 1536-ban, Nagy János 1551-ben, Alaghy János 1557-ben, Bónis Ferencz 1670-ben vannak emlitve.
Izabella.
János király 1540. julius 22-én meghalván, özvegye, Izabella királyné, miután Budát 1541-ben augusztus 29-én a törökök elfoglalták, elköltözött Budáról s a török szultán által neki átbocsátott országrészt, mely Kassától Temesvárig terjedt, e szerint Erdélyt és a Tiszamentét foglalta magában, hű embereire bízta. Kassa és a felvidék kormányzását Czeczei Lénárt kassai főkapitányra bízta az özvegy királyné. Abaujvármegye is részt vett annak a 33 vármegyének a gyülésén, melyek Beszterczebányán 1542. február 12-én az ország megvédelmezéséről és megmentéséről tanácskoztak. Fráter György 1547-ben úgy Jászón, mint Szepsi községében harminczadot állitott fel, amelyet azonban az 1548. évi 58. t.-cz. eltörölt. Izabella a Ferdinánddal kötött egyezség értelmében 1552-ben Kassát Serédy Györgynek, Ferdinánd hadparancsnokának átadván, junius 14-én Blandrata és Csáky Mihály kiséretében fiával Sziléziába ment.
FÜZÉR VÁRA.
(Saját felvételünk)
Szikszói gyülés.
A felső vármegyék közül néhányan 1552-ben Szikszón gyülést tartottak, amelyre Dobó István Eger vár kapitánya Metskey István hadnagyát küldé követül azzal a kéréssel, hogy az Eger várát fenyegető török ellen segedelmet adjanak, amit a gyülés, bár kikelt a vármegyék zsarolása miatt, mégis megszavazott és 575 katonát állitott ki.
Nagy-Ida.
Perényi Ferencz Füzér és Nagy-Ida várainak ura 1556-ban Ferdinándtól Izabella kiránynéhoz pártolt és Bebek György, Bebek Ferencz, Perényi Gábor és Tárczay György szintén Izabella-párti urakkal együtt a felvidéket nyugtalanitotta. Maczedoniai Péter kassai és Forgách Simon szebeni kapitányok ereje elégtelen lévén, Ferdinánd Marczel Detrik és Puchaim Farkas vezéreit küldötte le nagyobb haderővel. Míg Bebek György a szepesi városokat fenyegette, Ferdinánd hadai Tárczay Györgyöt megverték, Ujvár és Tarkő várát bevették és Forgách Simon hadával egyesülve, Kassán át Nagy-Ida alá vonultak, melyet az őrség hosszabb ostrom után kénytelen volt feladni. A várat lerombolták, Perényit foglyul ejtették és Sáros várába hurczolták.
489Nagy-Idát a 15-ik század elején még Debrő István bírta. Ettől hűtlensége miatt elkoboztatván, Zsigmond király 1411-ben Perényi Péternek adományozta a hozzátartozó 23 helységgel, melyek között Komarócz, Csécs, Szeszta, Makrancz, Puszta-Makrancz és Bodolló községek is emlittetnek. Ezeket a birtokokat, valamint Szikszó, Alsó-Vadász, Ujvár és Pányok helységeket, melyeket mint királyi adományokat a Perényiek megszereztek, szintén a nagyidai várhoz kapcsolták, s mindezeket Ferdinánd király 1556-ban Maczedoniai Péter kamarásának ajándékozta, azonban Maczedoniai Péter a Perényiektől 3000 aranyat felvevén, a birtokokat visszaadta Perényi Ferencznek.
Törökök megjelenése.
A Ferdinánd által 1556-ban Felsőmagyarország főkapitányává kinevezett Thelekessy Imre a szerencsi hegyen levő erőd védelmezése közben 1558-ban arról értesült, hogy Velizán bég füleki parancsnok 1558-ban 5000 főnyi lovas csapattal Szikszó községére rohant, azt feldúlta, kirabolta, felégette és a lakosokat rablánczra fűzte. Azonnal meghagyá Szalay Ferencz, Székely Antal, Szenyesy Mátyás, Bebek György és Rákóczy György alvezéreknek, hogy csapatjaikkal hozzá siessenek. A csapatok Enyiczkén egyesültek. A haza siető törököknek Kaza mellett utjokat állván, azokat tönkreverték. Alig szabadult meg közülök négyszáz. Mintegy 2000 magyar foglyot szabaditottak meg és nagy zsákmánynyal tértek Kassára, amelynek kótyavetyéje közben a vezérek majd kardra mentek, mert a telhetetlen Bebek az általa szerzett zsákmányt nem akarta közfelosztásra bocsátani.
Szikszó.
Szikszó városát Alsó-Vadászszal együtt, még Zsigmond királytól 1411-ben szerezte meg Perényi Péter, Perényi Simonnak fia. Perényi Péter ivadéka, Perényi Mihály, Munkács alatt 1557-ben elesett. Bebek György az elesett árvának gyámságát használván ürügyül, Szikszót a maga részére elfoglalta, ami miatt Perényi özvegye Székely Kata, Ferdinánd király előtt panaszt emelt. Ferdinánd az ügy megvizsgálását és elintézését azzal az utasitással hagyta meg a biztosoknak, hogy Bebekkel, aki nemrég állott pártjára, kiméletesen bánjanak. Igy köttetett aztán a peres felek között az özvegy részéről az a kénytelen szerződés, mely szerint Szikszón közösen megosztoztak. Bebek halála után Szikszó másik fele is a Perényiek kezére ment át.
Ferdinánd király mindjárt 1527-ben, hogy János királyt számüzöttnek nyilvánitotta, a Zápolyák tulajdonát képező Telkibánya és Göncz községet Thurzó Eleknek ajándékozta, azonban János király a nagyváradi béke értelmében ismét hatalmába vette azokat. Halála után e birtokok megint a Thurzókra jutottak. Utóbb Gönczöt Pétervárady Balázs váczi püspök és szepesi prépost 1550-ben Ferdinánd király engedelmével Zápolya István nádornak 1499-ben kelt végrendelete értelmében erővel elfoglalta, de még abban az évben kénytelen volt visszaadni a Thurzóknak. Később a szepesi káptalan eredménytelen pert folytatott Gönczért; 1561-ben pedig a szamosujvári fogságból megszabadult Ruszkai Dobó István Ferdinánd királytól hűsége és szenvedése jutalmául adományképen kérte mindkét helységet. Később Telkibánya Regécz várához kapcsoltatott. Az itteni bánya igen régen állhatott már mívelés alatt, mert jövödelme 1450-ben a Giskrával kötött egyezség értelmében ennek hagyatott; sőt már 1374-ben Nagy Lajos alatt Charik Miklós az itteni királyi kamara grófjaként van említve.
Encs község, mint a tornai vár tartozéka, 1559-ben kerül Magócsy Gáspár és Tamás tulajdonába, akik azt Vingarti Horváth Gáspár özvegyétől Likorka Johannától 14000 magyar forintért veszik meg.
Boldogkő vára 1556-ban Bebek Ferencz birtokába jutott, aki a királyi róvót elfogatván, ide záratta. E tettéért az országgyülés elé is idéztetett. 1560-ban Bebek a várat Sárközy Ferencznek adja cserébe két előkelő törökért, akiket fogadása ellenére, midőn Konstantinápolyba igyekeztek, elfogatott.
A törökök pusztitásainak meggátlására, a felső vármegyék rendeléséből egy sereg állittatott fel, amely Bakos Gábor vezérlete alatt az 1563-ik év szeptember 18-án Boldogkő várában gyült össze.
Jezsuiták.
Ferdinánd király a Prágában 1562. julius hó 15-én kelt adománylevelével a széplaki apátságot a jezsuitáknak adja azon kikötéssel, hogy Nagy-Szombatban kollegiumot épitsenek. Ekkoron Alaghy János volt széplaki apát, ki vallását elhagyván, világi emberré lett, az apátságot a királyi rendeletre készséggel átadta a jezsuitáknak, de bizonyos rész jószágot, melyet az előbbi apátok pénzért szereztek, nem akart kiadni, s 490ezért Miksa király 1565-ben külön megparancsolta Abauj vármegyének, hogy Alaghytól ezt a jószágot vétesse el és adassa a jezsuitáknak.
Bernátfalva községét Ferdinánd 1563-ban Briccius János, István és Lukács testvéreknek adja, uj czímert is adván nekik. Ez volt utolsó intézkedése Abauj vármegyére nézve.
Orsz. törvények I. Ferdinánd alatt.
A Ferdinánd uralkodása alatt tartott országgyülések határozatai közül Abauj vármegyét érdekli az 1546. évi 57. t. cz., mely szerint a Fráter György által Varannón, Szepsiben, Jászón és Tornán felállitott harminczadok eltöröltessenek; az 1554. évi 16. t.-czikk Kassán huszonnyolcz vármegye részére törvényszék felállitását rendeli, mely alá Abaujvármegye is tartozott; az 1556. évi 24. t. cz. Bebek Ferenczet és szolgáit száműzi; az 1557. évi 21. t. cz. míg a leleszi konvent felszabadul, annak járásában az egri, szepesi és jászói prépostságokat felhatalmazza végrehajtások teljesitésére; az 1559. évi 21. t. cz. pedig Szendrő várának megerősítését Abauj és Torna vármegyéknek teszi kötelességévé, mint amelyeknek védelme ettől függ.
Ferdinánd, az ország ügyei intézése körül oly lényeges szerepet játszott kir. tanácsot mellőzve, a főkanczellári méltóságból, Bécsben székelő udvari kanczelláriát szervezett, mint főkormányszéket, illetőleg főkormányhatóságot Magyarország ügyeinek vezetésére.
Ferdinánd uralkodása alatt kezdődött a két pártra szakadt országban az alkotmányért való küzdelem, mert a szintén törvényesen választott és koronázott Ferdinánd ellenségeinek a magyar pártfelek által történt üldözése alkalmat nyujtott a bécsi kormánynak arra, hogy hatáskörét illetéktelenül, egyszer törvényes formák közt, másszor egyenesen törvényellenesen kiterjeszsze s a magyar alkotmányon rést ütögessen. A centralista irányu királyi kormány visszaéléseinek ellensúlyozását a vármegyékben találjuk. A mohácsi vész után csakis a nemesek közönségévé, arisztokratikussá alakult vármegyék váltak az alkotmány őreivé.
Ferdinánd király egyik intézkedése, vagyis az 1528. évi 4-ik törvényczikk, szégyenletes kötelességet ró a vármegyék fő- és alispánjaira, valamint az összes tisztviselőkre, t. i. hogy ezek a János király híveinek gyanus tetteit feljelenteni tartoznak.
A SZEPSII R. KATH. TEMPLOM
(Saját felvételünk)
Kiterjeszti a törvény a fő- és alispánok birói hatáskörét a 100 frtot meghaladó károk és rablások fölött való itélkezésre; (1528. 6. t. cz.) az ispánoknak a székhelyükön kívül tett eljárásuk semmisnek jelentetik ki s ezzel együtt a birói illetőség is szorosan meghatároztatott (1536. 37.); a városok birtokai azon megye testéhez tartozóknak jelentetnek ki, amelyben feküsznek és ezzel együtt a hatalmasok által kivont területeknek az illető vármegyékhez való visszakapcsolása hivatalvesztés terhe alatt a főispánok kötelességévé tétetik (1542. 35. 36.); a főispánok nemcsak a király vagy annak helytartója előtt, hanem a megyében is esküt tenni kötelesek (1542. 38.). A hatósági tekintély szükségének és fontos voltának belátására mutat az 1547. 32. t. cz., mely az alispánnak és szolgabiráknak eljárásaikban való akadályoztatásuk vagy nyilt fegyverrel és ellenségképen való támadásuk esetében maga a főispán, vagy más úr és nemes is a vétség fokához képest a visszaűzés, nagyobb hatalmaskodás és esetleg a hűtlenség bünébe esnék és ezek büntetésével lakol; a végrehajtásban hanyag alispán hivatalát veszti és a megyei főispán részére 100 frtban marasztaltatik. (1548. 43.). Az 1504-ig kinevezett alispán választására az 1548. évi 70. t. cz. az egész megyének megegyezését követeli.
A törvények közt a vármegyéket illetőleg kétségkivül legfontosabb volt az alkotmány megvédhetése szempontjából az 1545. XXXIII. t.-cz., 491mely a vármegyék felirati jogát biztositotta s ezzel századokon át megadta a ma is érvényes jogot, hogy a vármegyék a sérelmes törvények vagy rendeletek egészben való visszavonására, vagy sérelmes pontjainak megváltoztatására birják a kormányt s ha ez többszörös kisérletre nem sikerült, következett a "vis inertiae", vagyis a kormányrendeletnek végrehajtás nélkül való félretétele, ami gyakran a királybiztosok kirendelését vonta maga után, a ki aztán kényszerrel hajtotta végre a rendeletet, s ez megint az országgyüléshez intézett panaszoknak nyitott utat. Amint tudjuk, a vármegyék panaszait magáévá tett országgyülés határozatainak sem volt mindig foganatjuk ezekben a zavaros időkben.
Abauj vármegyének I. Ferdinánd kormánya alatt főispánjai voltak: 1528-ban Bebek Ferencz, 1540-től Perényi Péter mint örökös főispán, Magyarország főkapitánya s ezután Perényi Gábor. Alispánok pedig 1539-ben Mindszenti Bereczk, 1543., 1545. és 1547-ben Zendy Pál, 1549-1550. Olchváry György, 1553-ban Girinchy Benedek, 1560-ban Rákóczy Mihály és Czeczey Péter, 1563-ban Mindszenti Imre.
I. Miksa.
Miksa, I. Ferdinánd utódja nem hogy orvosolta volna a magyarok panaszait, de Magyarországot egészen meg akarta fosztani önállóságától. Ennek következménye több magyarországi vármegye különválása lett. János Zsigmond, Zápolya Jánosnak időközben nagykoruságát elért fia mindjárt Miksa uralkodása kezdetén meginditotta az erdélyi és felsőmagyarországi csapatokkal a hadjáratot Miksa ellen. Szatmár, Nagy-Bánya és Nyírbátor megvétele után Nagyvárad várnagya és fővezére Báthory István, Kassa bevételére indult, de ebben az időjárás és az áradás megakadályozták, sőt nehezebb harczkészleteit is kénytelen volt hátrahagyni.
Schwendi.
Felsőmagyarország főkapitányává 1565-ben Schwendi Lázárt nevezte ki Miksa király, aki először Tokajvára megvételét tűzte ki czéljául. Február 1-én Gönczön Perényi Gábor csapatjával egyesülve, megindult Tokaj ellen s azt erős ellenállás után megvívta.
A tatárok az 1566-iki betörésük alkalmával Abauj vármegyét ismét feldúlták és egész Kassáig nyomultak, amit Schwendi tétlenül nézett a városból, míg János Zsigmond Debreczen és Ujváros között a tatárok hátvédét utolérte, szétszórta és a rabul ejtett sok ezernyi népet fogságukból kiszabaditotta. A törökök, hogy boszut álljanak Schwendin, aki János Zsigmond birtokait háborgatta, 1567-ben Hasszán bég vezérlete alatt Borsod és Gömör vármegyékban pusztitottak, azután Abauj vármegyébe törtek s Gagy-Bátor várának elfoglalása után Vadászvárát kezdték ostromolni.
Vadászvára.
Felső-Vadász tulajdonát 1517-ben II. Lajos király uralkodása alatt Rákóczy Zsigmond szerezte meg, aki magát erről a helységről kezdte nevezni. 1567-ben Felső-Vadász ura Rákóczy György volt, akinek várőrsége a várat vitézül védelmezte, mignem az felgyujtatván, tartható nem volt többé. Az őrség kirohant és vitéz harcz után, kettő kivételével, elesett.
Ináncs helység lakossága, mely körülfalazott temetőjében védte magát, szintén elhullott a törökök kardja alatt. Ináncs helysége különben mint a tornai vár tartozéka fordul elő.
Ugyancsak 1567-ben Kassa, Torna, Eger, Regécz és Szendrő vidékéről mintegy 19.000 embert vittek a törökök rabságra, amit Schwendi szintén tétlenül nézett. A szintén rablási szándékkal 1588-ban a szikszói vásárra tört Ali füleki béget Rákóczy Zsigmond verte meg, kiszabaditván 2000 keresztény foglyot.
Megyei gyülések jegyzőkönyve.
Miksa uralkodásának idejétől, az 1564-ik évtől kezdve már megtaláljuk a vármegye levéltárában a vármegyei gyülések jegyzőkönyveit. A gyüléseket különböző helyeken felváltva tartották, u. m. Vámos-Németiben, 492Gönczön, Garadnán, Nagy-Németiben. Az első jegyzőkönyv a Vámos-Németiben 1564. év Invocavit vasárnap utáni hétfőn tartott közgyülésről szól.
E gyülés tárgyai voltak: Özv. Perényi Ferenczné szül. Bebek Katalin és Perényi János megidéztetése az országbiró által, hogy állitanák elő Nagy-Idán Pap Györgyöt és Lőrincz deákot. Vendéghy Benedek Karácsondy Péter által idéztetette meg Gagybátori Andrást, hogy ez állitaná elő Báthorban tartózkodó Baba, máskép Benke Pált. Monaky Mihály készpénzzel megintette Golopy Gáspárt a felső-golopi birtokrész iránt. Szemerei Gergely és János 100 frtnyi különbözet iránti ügyökben a birósági itéletnek az alispán által való végrehajtását kérik. Kendy István elfoglalt birtokai visszaadatása iránt folyamodik. Czikó János az özv. Czikóházy Miklósnénál lévő irományainak visszaadatása iránt folyamodik. Szerdahelyi Mátyás mislyei prépost ügyvédvallása. Putnoky György ügyvédvallása.
Ezek voltak a vármegye azon első gyülési napjának tárgyai, melyekről a felvett jegyzőkönyvet levéltárában őrzi.
A vármegye gyülését ugyancsak Vámos-Németiben a Judica vasárnap utáni hétfőn, a Conductus Paschae vasárnap utáni hétfőn és szentháromság vasárnapja utáni hétfőn folytatták.
Ugyancsak az 1564-ik évi Sarlós Bodolgasszony utáni napon Garadna községben tartotta a vármegye tisztujító közgyülését.
A vármegye alispánjává ekkor ruszkai Kornis Mihály választatott; szolgabirákká: Fáy Jánost, Czéczey Ferenczet, Belsey Orbánt és Borsvay Bálintot választották meg; meghitelt táblabirákká pedig I. A Fáy János járásában: Baksay János, Jánoky István, Eszthre Benedek, Fáji Fúló Balázs, Szendy Lőrincz, Vendéghy György, Putnoky Péter és Pédery Lázár. II. A Czeczey Ferencz járásában: Ernyey Jakab, Alpáry István, Cseby György, Csobády János, Fúló Mihály és Kinisy Benedek. III. A Belsey Orbán járásában: Berencsy István, Csányi Miklós, Bozinkay Tamás, Maróthy György és Lánczy Mihly. IV. A Borsvay Bálint járásában: Olcsváry Ferencz, Olcsváry György, Madách Menyhért, Kékedy János és Sujthay Péter. A Keresztelő Szt. János ünnepe után való napon 1565-ben Garadnán tartott vármegyei gyülésen Kornis Mihályt harmadszor választották alispánná.
HUNYADY CSÁKY SAROLTA GRÓFNŐ KASTÉLYA SZIKSZÓN.
(Saját felvételünk)
Tisztviselők.
A vármegyei tisztujitásokról ezentul rendszeresen értesülünk a gyülési jegyzőkönyvekből.
Az 1570-ik évi Pálfordulása utáni napon Vámos-Németiben tartott megyei gyűlés jegyzőkönyve szerint néhai Perényi Ferencz fia, Perényi György, Miksa király által Abauj vármegye főispánjának kineveztetvén: esküjét a Vámos-Németiben legutóbb tartott ülésében letette. Ugyanezen jegyzőkönyv szerint tisztujitást tartott a vármegye nemes közönsége, mely alkalommal Mindszenthy Imre alispánnak, Vendéghy György, Thomory Márton, Bozinkay Tamás és Balajthy Péter szolgabiráknak választattak.
Mindszenthyt ismételten 1575. és 1576-ban is megválasztották alispánnak, miután közben Cseby György volt alispán, kit 1571-ben választottak Gönczön.
A vármegyei kormányzati hatóság egyre észrevehetőbben az alispánokra száll át ez időben s ők lesznek a vármegyék tulajdonképeni fejévé. A főispánoknak működési körük, a mint azt Abauj vármegyének emlitett jegyzőkönyvei bizonyitják, hova-tovább a tisztujitás körül összpontosult. A legtöbb közgyülés a főispán részvétele nélkül ment végbe, pedig 493ekkor már fontos önkormányzati cselekvésekkel állanak szemben, minők a szabályrendeletek megállapitása, a vármegye háztartásának fedezésére szükséges adó meghatározása és kivetése stb. Az 1574. évi Nagy Boldogasszony napján Gönczön tartott közgyülés kimondta, hogy a főispán kéressék föl, hogy uj alispán választása végett 15-öd napra gyülést hirdessen, még pedig azzal a kijelentéssel, hogy a megtartandó gyülésen akár megjelenik, akár nem a főispán, a közgyülés meg fogja választani az alispánt, hivatalában megerősiti s 15 nap mulva már birói széket tartozik ülni.
Ez a határozat nyiltan lép föl a vármegye főispánjával szemben s az önkormányzati jog szilárd alapját jelenti.
A közgyülések szabályrendeletileg állapitják meg a közigazgatás teendőit, a törvénykezési eljárást, a tisztviselők hatáskörét és tiszteletdiját.
Az 1565-iki, Orbán pápa ünnepe utáni napon Garadnán tartott gyülésben az alispán - hihetőleg meginterpelláltatván - készségét jelentette ki, hogy hivataloskodása éveiről mindenben kész leszámolni a számvevőknek és ha kötelezettség terhelné, foglaltassanak le birtokai.
Az 1569-ik évi Szent-Katalin ünnepét követő napon Vámos-Németiben tartott megyegyülésben az alispán a vármegyei tisztikarral együtt hivatalaikat letették, hanem a megye megbízta őket, hogy a jövő ülésig teljes hivatali tekintélylyel működjenek.
1571-ben a megyei közgyülés kimondta: Abauj vármegye polgári törvényszéke elhatározza, hogy községek ügyeiben fel nem esküdt ügyvédek is közbenjárhatnak.
A vármegye közönsége közakarattal az alispán fizetése fejében a vármegye pénzeiből 100 frtot, a jegyző fizetése fejében 32 frtot rendelt kifizetni.
Szabályrendeletképen kimondja a vármegye közönsége, hogy egyik járásnak szolgabirája a másik járásban csakis sürgős és fontos okok következtében eszközölhet végrehajtást. Hasonlóképen szabályrendeletül szolgál e közgyülésnek az az intézkedése, hogy a máshová elköltöző jobbágy, szőllejéért és szántóföldjéért becs szerint elégittessék ki.
Közállapotok a XVI. században.
A szomoru közállapotokat, villongásokat és erőszakoskodásokat jellemzi az az örökös panasz és perpatvar, mely a megyei közgyülések mindegyikét foglalkoztatja. A megyei hatóság rendszerint szigoruan jár el, aránylag csekély vétségért megfosztja az ügyvédet gyakorlatának folytatásától stb., de minden szigorusága mellett sem képes ura lenni az elharapózott viszályoknak, melyeknek a háborus idők következtében meglazult közbátorság különösen tápot ad.
A Garadnán 1564-ben Kisasszony napja után való napon tartott vármegyei gyülésen tárgyalták a kassai polgárság óvását, György János figedi várnagy ellen, a forrói jobbágyok üldözése, megverése, rabságra vitele és Figeden munkára kényszerítésük miatt.
Ugyanezen ülésből küldte ki az alispán a járási szolgabirót Jánoky Istvánné ellen, ki az alispáni pecséttől a kellő tiszteletet megtagadta.
Az 1566-ik év augusztus 23-án Németiben tartott gyülésben, Vendéghy Benedek a királyi felség és Bornemissza György csanádi püspök képviseletében óvást emel, hogy az elmult Nagy Boldogasszony napján Semsey János alispán hivatásának követelménye ellen, kinek inkább a védelem és gyámolitás, mintsem a közönséges gyilkosság lenne a feladata, szabad és közuton a jászói konventhez tartozó Rudnok helységbeli lakosokat, kik a kassai vásárról hazafelé tartottak, Semse község mellett orozva megtámadta embereivel, kik között ő maga nejével együtt jelen volt és a megrohant embereket megverve, sebekkel annyira megrakták, hogy közülök egy, Kochorka Pál az eset utáni harmadnapra meghalt.
Az 1567-ik évi Szent-András apostol ünnepe utáni napon Vámos-Németiben tartott közgyülésben Lippó András panaszt emelt, hogy foglyul ejtett törökjét már három hónap óta őrzi és tőle senki átvenni nem akarja; tehát vagy adják el, vagy bocsássák szabadon.
Az 1567-iki Szt.-Egyed napján Vámos-Németiben tartott közgyülésben 494Karácsondy Benedek óvást tesz Bozinkay Máté ügyvédi működése ellen, miután ellene Kassán kimondatott, hogy ügyvéd nem lehet.
"Benedictus Karácsondy protestatur, quod Matheus Bozinkay agere nomine procuratoris in ulla causa quorumcunque posset, quia Cassoviae sententia contra eum lata esset, quod procurator esse non possit.
Matheus Bozinkay per modum interrogationis respondet: quisnam fuisset iudex in pronuntitatione istius cause, Vekey Ferencz nem iudex ordinariusom, hanem házi biró a mint volt, et causa, mely causának okáért én reám a törvényt pronuntiálta, az ő székét nem illette, hogyha szinte az országával egyetembe Ő felsége az ő törvényét, mind azelőtt valót is semmivé tette, azért ha iudex ordinariusai által pronuntiáltatott volna e törvény, azt mondom, ha szinte infamis, vel in nota violentis, de nem vgyok, azért másért procurálhatok."
Deliberatum: agere non posset. Bozinkay Máté azonban ezt a deliberatumot megappellálta.
Adó.
Az 1564-ben összeirt adózó porták száma nagy csökkenést mutat. Abauj vármegyében 1568 szabad és 118 1/2 hódolt portát állapítottak meg a dikális összeirások. A vármegye úgy a várak megerősítésére, mint a török elleni hadviseléhez való hozzájárulásra, nemkülönben a tisztviselők díjazására többször vetett ki megyei adót, még pedig a nemesekre is. Több ízben találunk a királyi adó behajtása végett tett intézkedésekre.
1572-ben a vármegye minden adórovás után fél köböl zabot rendelt szedetni s ezen kívül az alispán és a jegyző fizetésére kapunként 25 dénárt.
1573-ban a vármegye a szendrői várban teljesítendő közmunkával Mandolay Pétert bízta meg és felhatalmazta 80 dénárnak kapuszámszerinti beszedésére; az ő fizetését havonként 6 frtban állapitotta meg. Az 1567. évi 17. t.-cz. 11.§-a és az 1569. évi 19. t.-cz. 7. § már előbb elrendelte, hogy a vármegyebeli jobbágyok 12 napi ingyen munkát tartoznak szolgálni a vár erőditési műveleteinél.
Az 1574-ik évi Sarlós Boldogasszony napján Gönczön tartott vármegyei közgyülés a vármegye szükségleteire minden birtokos nemes személytől 50 dénárt, a középrendüektől 25, a kisbirtokuaktól 12 1/2 dénárnyi "taksát" rendelt beszedetni.
Ugyancsak Gönczön 1576. Reminiscere vasárnap utáni hétfőn tartott gyülésben a szikszói birák készségüket jelentik ki, hogy Szt.-Márton napjára a király adóját lefizetik s az adószedőt a gyülés szine előtt készpénzzel megintik az adó elfogadására; számadásaik felett eskütételre is készek.
I. Rudolf.
Rudolf uralkodása (1576-1608) alatt, melynek története török háborukról, vallásüldözésekről, alkotmánysérelmek előidézte belharczokról, idegen hadak zsarolásairól beszél, az egész országot sanyargató viszontagságból Abauj vármegye bőven kivette részét. Miksa főherczeg, akire később Rudolf Tótország kormányzását bizta, mint a lengyelországi trón követelője, sereget gyüjtött s e sereget nagy részben Prépostváry Bálint, Melith Pál és Andrássy Péter közbenjárásával nagyrészt Abauj vármegye területén toborzotta. A sereg legnagyobb része a Pitschennél 1588. január 23-án történt ütközetben elveszett. Prépostváry csak kis számu csapattal tért vissza Lengyelországból.
Szikszói csata 1588-ban.
A török részéről sok adóval sarczolt nép megunva a sanyargatást, sok helyütt a minduntalan emelt adó fizetésének ellenszegült. Ezek közé tartozott Szikszó lakossága. Ferhát budai basa emiatt boszut akarván állani, 1588-ban Kara Ali székesfejérvári bég vezérlete alatt 16,000 főre menő, ágyukkal felszerelt hadat küldött a város ellen, hogy azt az adó elmaradása miatt feldúlja és kifoszsza. A török tábor Füleknél gyült össze és először Putnok vára ellen nyomult, melynek megvivását a várőrség ellenállása meghiusítá. Kara Ali ezután Sajó-Szent-Péteren át Szikszóra tört, a várost kirabolta 495és felgyujtotta. A törökök azonban, amint azt a hadtörténeti fejezetnek a szikszói csatát tárgyaló részében kimeritően megirjuk, a város kirablása után nagy vereséget szenvedtek.
Vizsolyi nyomda.
Ecsedi Báthory István szatmári és szabolcsi főispán, később országbiró, 1588-ban Göncz községben tett hódoló esküt Rudolf király iránt Mellith János kassai kamarai elnök kezébe. Ugyanő és felesége Homonnay (Drugeth) Euphrosina hozták Magyarországba Manskovith Bálint könyvnyomtatót és alapitották a tulajdonukat képező Vizsoly községben 1588-ban Magyarország egyik legrégibb könyvnyomdáját, főleg azon czélból, hogy abban a Károli Gáspár gönczi predikátortól forditott bibliát nyomtassák. Ez időtájt Szenczi Molnár Albert a protestantizmus egyik legbuzgóbb híve és egyházi irója mint gönczi tanuló gyakran hordozta Károlyi Gáspártól a nyomdába és viszont a kéziratokat és korrekturákat.
Idegen főkapitányok.
Felső-magyarországi főkapitány, egész 1584-ig Rueber János volt, ki ellen gyakorta emeltek panaszt az országgyülésen és követelték a rendek, hogy magyar kapitány neveztessék ki. Czélt nem értek, mert Rueber után ismét idegen, Nogarola Ferdinánd, addig szatmári várnagy neveztetett ki, sőt 1593-ban, midőn a rendek azt sürgették, hogy ha már nem magyart nevez ki a király, legalább testvérei közül küldje valamelyiket kapitányul, akkor is Teuffenbach Kristófot nevezte ki, akinek a mezőkeresztesi ütközetben történt eleste után 1596-ban a dobosból tábornokká lett olasz Básta Györgyöt nevezte ki kassai kapitánynyá, kit Gonzaga Ferdinánd gróf, majd Belgioso követtek, egész az 1608-iki bécsi békéig.
1593-ban Teuffenbach kassai főkapitány Szinán nagyvezér kszülődéséről vett értesülés folytán a felvidéki vármegyéket Tarczalon tanácskozásra hívta meg. A szeptember 23-án tartott gyülésen Abauj vármegye is résztvett, s megszavazta a sereg élelmezését; de résztvett katonáival Rima-Szombat és Fülek várainak ostromában is, melyeket az 1594-ik év november havában a Teuffenbach főkapitány alatt egyesült Báthory István, Dobó Ferencz, Drugeth István, Forgách Simon, Rákóczy Zsigmond, Andrássy Mátyás és Csetneki Bebek István vezérelte hadcsapatok megvettek, a minek következménye Kékkő, Hajnácskő, Dévény, Somoskő, Buják és Hollókő várainak könnyü szerrel való elfoglalása lett.
Básta György 1595-ben már mint a Miksa főherczeg mellé rendelt fővezér a szolnoki sikertelen táborozás után a hadsereget Kassára vezette vissza, s azt Kassán és Abauj vármegyében helyezte el téli szállásra. A lakosságot a nagy részt idegenekből álló sereg állandóan zsarolta. Hasonló történt a vesztett mezőkeresztesi ütközet után, midőn maga Miksa főherczeg is Kassára menekült, hová Teuffenbach is megérkezett vert hadával 1596-ban.
Bocskay.
Rudolf királynak az a szerencsétlen államcsínye, hogy az 1604. évi február hava 3-ik napján Pozsonyban egybegyült főrendek, zászlósok, országnagyok s a nemesi karok és rendek országgyülése által alkotott és hozzá fölterjesztett törvényczikkelyek után az oly veszedelmessé vált 22-ik czikket iktatta be, mely megtiltja a vallás dolgának az országgyülésen való szóbahozatalát, Bocskay táborába vitte Abauj vármegyét is.
Az északkeleti vármegyéknek Homonnay Bálint által Gálszécsre egybehivott gyülése az 1604. évi 2-ik t.-czikkben megajánlott segély kivetése helyett a becsempészett 22. törvényczikk alkotmányellenes és törvénytelen voltával foglalkozott s tudtára adta gróf Belgioso Barbiano kassai főkapitánynak, hogy az egész törvényt semmisnek tekintik s addig a megajánlott 496pénzsegélyt és haderőt ki nem állitják, a míg a sérelmes törvényczikket a király ki nem törli és a protestánsoknak a szabad vallásgyakorlatot meg nem engedi. A prágai udvar eleinte szokott egykedvüséggel fogadta a fölterjesztést s állandó eszközéhez, az erőszakhoz nyult, de az ellenzék megtörését nem érte el, sőt inkább tömöritette, ami felett megszeppenve, követeket küldött, akik nem várt izenetet vittek haza Bocskaytól. Az ellenzék ugyanis Bocskayt az 1605. ápril 20-án Szerencsen tartott országos gyülésen Magyar- és Erdélyország fejedelmévé választotta.
Kassa városa a diószegi csatából visszatérő Belgiosót különféle igéretei daczára sem engedte falai közé, ellenben követeket küldött Bocskayhoz Debreczenbe, hogy jöjjön a város elfoglalására. Kassa ugyszólván székes fővárosa lett Bocskaynak. Az 1605-iki pozsonyi országgyülésből kiküldött követséget Kassán fogadta s innen bocsátotta el büszke válaszával, "hogy az állandó békét előbb ki kell vívni a királynak, amit alkalmasabb időben majdan csak a királyi követeknek ad meg."
Kassán 1605. julius 25-én fogadja Bocskay Thurzó Szaniszló és Kristóf hódolatát.
1606. április 16-ától május 12-ig Bocskay meghivására országgyülés volt Kassán, melyen az Illésházy által hozott kétértelmü békepontokat tárgyalták, és ekkor értesültek a rendek Mátyás főherczegnek a király elleni titkos szövetsége felől. A bécsi békeföltételekre irt ellenbékepontokat Kassán, Illésházy István, Homonnay Drugeth Bálint, Nyáry Pál, Tökölyi Sebestyén és rimaszécsi Szécsy György irták alá, s azokat Mátyás főherczegnek Apponyi Pál, Vizkelety Tamás és Chyletinczy Osztrossics András adták át.
Eme békekötés bizonytalansága és elégtelensége miatt Bocskay 1606. deczember 13-ára ismét országgyülést hívott össze Kassára. Az itt elfogdott felirat egyik pontjában követelik, hogy a kassaiaktól a székesegyház többé el ne vetessék és hogy az egri káptalan többé oda be ne helyeztessék, hanem inkább törültessék el, minthogy Eger a török kezére jutott.
A SZIKSZÓI REFORMÁTUS TEMPLOM.
(Saját felvételünk)
Ez országgyülés határozatainak aláirása képezte Bocskay István fejedelem működésének zárkövét, mert tudvalevőleg 1606. deczember 22-én Kassán meghalt.
Bocskay halála után. Országgyülések.
Bocskay halála után Forgách Sigmond, Dóczy András és Thurzó György királybiztosok a felsőmagyarországi megyéket az 1607-ik évi márczius 23-ára Kassára tanácskozás végett összehívták. A gyülésen Bocskay Miklós engedetlenségét, Homonnay Drugeth Bálitnak a törökkel való titkos 497szövetségének gyanuját és az elégedetlen hajduknak Magyar- és Erdélyország elleni terveit tárgyalták. E gyülés felségsértés bűne alatt tiltá el a nyilvános és titkos csoportosulásokat; a hajdukra, kiket jövőben rabláson vagy utonálláson érnek, a kivégzés büntetése mondatott ki, s megbizattak a várnagyok, hogy törvényellenes csoportosulások, vagy a törökökhöz való hírhordásuk esetében ellenük a legszigorubban járjanak el. Ugyane gyülésből szólitották föl Bocskay Miklóst a szatmári vár átadására, Homonnai Drugeth Bálintot terveinek abbanhagyására, amire Bocskay kijelentette, hogy kész a vár átadására, Homonnay pedig engedelmességet fogadott. Ezenkivül Kassán 1607. október 10-én, 1607. deczember havában, 1608. február 25-én és 1608. julius 24-én tartottak országgyüléseket. A legutolsó Illésházy István elnöklete alatt tartott gyülésen megjelentek Báthory Gábor Erdély választott fejedelmének békekövetei, a kikkel megállapodtak, hogy Báthory Erdélyt és a hozzátartozó megyéket el nem idegeníti és Magyarországot minden ellenségei ellen, a szultán kivételével, teljes haderejével segíteni fogja.
Bocskay rendeletei a vármegye levéltárában.
Bocskay István fejedelemnek hat eredeti rendeletét őrzi a megye levéltára. Az első szabad Kassa városában 1606. november 12-én kelt, magyar nyelven szerkesztve, Pédery Lázárhoz Abaujvármegye alispánjához van intézve, a katonaság elhelyezése és ellátása tárgyában. A második 1606. junius 1-éről szintén az alispánhoz s Győri Gergelyhez Abauj vármegye jegyzőjéhez intézett latin szövegü rendelet özv. Keresztszegi Csáky Istvánné szül. Wesselényi Anna asszony panasza következtében a Tornavármegyében fekvő Almás és Körtvélyes községek közti határjárásra vonatkozó iratoknak a jászói levéltárból leendő kiadatásuk végett intézkedik.
A 3-ik rendelet 1606. május 17-ről szintén Kassa székvárosából kelt s az alispán és a vármegye hites jegyzőjéhez van intézve, hogy a jászói konventtől hiteles másolatban adassanak ki Tenyéri Telegdy Márton és neje Zegedy Katalin részére jogaiknak bővebb megvédelmezhetése végett a Tornamegyében fekvő Nádasd, Komjáti és Zsarnó községekben fekvő részjószágok tárgyában kelt okmányok.
A 4-ik rendelete Kassa székvárosában 1606. május 24. kelt és az "összes és személyenkénti hiveinknek vitézlő, nemes, nemkülönben nemtelen, de becsületes hirü mindkét nembeli embereknek, birodalmunkban bárhol is tartózkodóknak, üdvözletünket!" bevezetéssel meghagyja a vármegye alispánjának, szolgabirái- és meghitelt táblabiráinak, hogy özv. Nádasdy Ferenczné szül. gróf Báthory Erzsébet asszony ügyeit, melyekkel a vármegyéhez folyamodik, készséges hatósági segélyben és ellátásban részesítsék, amint azt a közigazgatásszolgáltatás hozza magával.
Az 5-ik rendelet szintén Kassa szabad városában 1606. október 10-én kelt s azon utasítást tartalmazza, hogy a vármegye Rákóczy Ferencz és János valamint ifj. György részére az Alsó vagy másként Hidas-Németi határában lévő hidra vonatkozóan a vármegye előtt lefolytatott perből a szükséges okmányokat leirassa és törvényes formában kiadja.
Bocskay 6-ik rendelete is "Kassa szabadvárosunkban", 1606. márczius 10-én kelt és "István" fejedelmen kívül Péchi Simon titkár is alá van irva. Ez raskai Soós János és neje Zentmariay Zsófiától származott Soós Gábor és Erzsébet kiskoru apátlan árvák minden jószágaiknak kormányzására, kezelésére, nemkülönben az árvák tartására és nevelésére Zentmariay Zsófia második férjét, az árvák mostoha apját, Zegedy Mártont, Regécz vár igazgatóját nevezi ki.
A vármegye 1607-ben Gönczön tartott gyülésében, az abban felolvasott országgyülést egybehivó királyi levél értelmében követekül Mladosevich Pétert, Melith Vitust és Putnoky Imrét választotta meg és részükre 400 frtot szavazott meg költségül.
Az 1608-ban Nagy-Idán tartott megyei gyülésen egyhangu határozattá lőn, hogy azon nemesek ellen - akik a hajdukkal szövetkezve a közbékét 498háboritják, - Ulászló törvényének 6-ik szabálya lesz alkalmazandó, a megválasztott négy megyei kapitányra nézve elrendelték, hogy ezek az alispán felhivására esetleg a főkapitány kivánságára halálbüntetés alatt tartoznak katonai szolgálatot tenni és a személyes fölkelésnek is megfelelni. Ugyanezen évben a vármegye Illésházy István felhívására a kassai országgyülésre követekül Melith Vitus alispánt, Mladosevich Pétert, Kékedy Istvánt és Fáy Istvánt választotta meg és 40 frtot szavazott meg költségükre s még ez évben a pozsonyi országgyülésre Melith Vitus alispánt és Mladosevich Pétert választotta követekül.
Rudolf uralkodása alatt még inkább szaporodtak a panaszok, melyekkel a vármegyei gyülések már előde alatt annyit voltak kénytelenek foglalkozni.
Megyei gyülések Gönczön.
Az 1570-ik év óta a vármegye gyüléseit rendesen Gönczön tartotta s ettől 1608-ban tért el, midőn Perényi György főispán megbizásából az alispánt választó közgyülés azon év április havának 20-ára Nagy-Idára hivatott össze.
Soóváry Márton, mint Rákóczy Zsigmond és nejének Alaghy Juditnak tiszttartója óvást emelt Bácsmegyei Gáspár füzéri tiszttartó ellen, ki törvényszegéseket, rablást és fosztogatásokat vitetett végbe Rákóczy birtokain és jobbágyain.
1589-ben Fáy János, Pédery Lázár és Sujthay János szolgabirák a Szt.-Lukács napja után való napon tartott közgyülésben tudtára adták a vármegye közönségének a következő erőszakosságot: Midőn a legutóbb Gönczön tartott törvényszéken Golopy Gáspár alispán és Czéczey György szolgabiró Istvánffy Miklós nádori helyettestől nyert megkeresés, valamint a megyétől vett megbizatás folytán Göncz mezővárosát Hetesi Pethe Márton váradi püspök és szepesi valamint jászóvári prépost birtokából törvényszéki ítélet alapján Bethlenfalvi Thurzó Eleknek és örököseinek kezébe akarták átadni, mikor a hites jegyző az olvasott ítélet átadási pontjához érkezett, Gyulay János, a váradi püspök megbizottja kardjához nyúlt s azt hüvelyéből félig kivonva, az ellenállást kimondotta, mire az alispán és a vele volt szolgabiró kijelentette, hogy Göncz mezőváros biróilag a püspök kezéből kivétetik és Thurzó Eleknek visszaadatik. Ekkor a püspök megbizottja nagy lármával az alispánt megragadta, felső ruháit, ingét összeszakitotta és a végrehajtás helyéből kiűzte. Az alispán Literáty Miklós házába menekült, melynek ablakából Thurzó Elek jogainak fenntartása érdekében a szomszédok és jelenvoltak előtt óvását fennhangon kijelentette. Ezek után Bertholti Lajos mint Thurzó Elek képviselője, Perényi János, homonnai Drugeth György, Károlyi Mihály, Széchy Tamás, Andrássy Péter, Mandokay Pál, ghimesi Forgách Gergely, valamint Bornemisza Imre a tokaji magyar katonaság kapitánya ellen, kik maguk szolgáikkal együtt a törvényes végrehajtás meggátlására segédkezet nyujtottak és ezenkivül a megnevezett lázadók ellen is egyetemlegesen ellenmondott. Az ellenmondás törvényes alakban a Gönczön Szt.-Lucza szűz ünnepe után tartott törvényszéki ülésből 1589-ben ki is adatott.
1590-ben Báthory István országbiró Bácsmegyei Gáspár füzéri jószágigazgatója által óvást emel amiatt, hogy a Rákóczy Zsigmond emberei a Báthory István szepsii jobbágyaitól 61 hordó bort, melyet Tállyán, Szántón és Mádon vásárolt, erőhatalommal elvettek. Ezen óvásról megyei bizonyitványt kér és ezt magának Rákóczy Zsigmondnak is kiadatni kéri.
Idegen várkapitányok.
A vármegyének többször volt baja a várak idegen kapitányai miatt; nem szünt meg sohasem sürgetni, hogy az országos törvények értelmében a várakba magyarokat helyezzenek kapitányul, a mit a kormány, mint alább látjuk, többnyire kész volt teljesíteni.
Az 1580-iki gyülésen a vármegye óvást tett a szendrővári cs. kir. kapitányok vádaskodása ellen, minthogy a reá rótt kötelezettségét hiven teljesitette és ha fogyatkozás mutatkoznék, ez a kapitányok hibája.
Az 1581-ik évben Szt. Gergely pápa ünnepe utáni napon Gönczön 499tartott vármegyei gyülésben a közönség már szivesen veszi tudomásul, hogy Rákóczy Zsigmond a magyar katonaság szendrői kapitánya lett.
Megnyugvással fogadta az 1583. évi május 27-én tartott közgyülés Széchy Tamás értesitéséből a király ama parancsát, hogy a vármegye állandó katonasága Szendrő helyett a jövőben Balogh várába helyeztessék.
Szabályrendeletek.
Közigazgatási és köztörvénykezési szabályrendeletekkel ebben az időszakban sűrűbben találkozunk.
1578-ban a vérbirság dolgában a vármegye azt végezte, hogy valakire a vért mutatják, az ispán uram kimenjen és ott comperta rei veritate a vérbirságot megvehesse azon, a kire a vérbirság háramlik. A lélekkel való szitkokra meg azonkép kimehessen és megvehesse.
1580-ban a vármegye egész és egyetemes közönsége egyhanguan és közakarattal ruházza föl a vármegye alispánját azzal a hatalommal, hogy mindenkit, úgy a nemeseket, mint nem nemeseket, ha rablást vagy tolvajlást követnek el, a nemest még saját udvarában is elfogathassa és azokat érdemök szerint megbüntethesse és ha a gonosztevő akár nemes, akár nem nemes, a büntetés elől megszöknék, akkor az alispán ingó és ingatlan javait elkobozhassa.
Az 1583-ik évi márczius 1-jére Pozsonyba hirdetett országgyülésre követekül a vármegye Cseby Györgyöt és Szendrőy Zorárdot választotta meg; előbbinek 150, utóbbinak 125 frtot szavazott meg.
A vármegye régi szokására hivatkozva, mely szerint az országgyülést összehivó királyi rendelet kihirdetése után törvényszék soha sem tartatott, a törvényszéknek már kitüzött ülési határidejét az országgyülési követek közeli elutazása miatt elhalasztja.
Az 1590-ben tartott gyülésen tudomásul vette a vármegye, hogy Barcsy Albert és György Gergely jászóvári konventi jegyzők lettek, Kún Márton kassai magyar lovas kapitány; Széchy Tamás szendrői főkapitány, Betlenfalvi Thurzó Elek Szepesvármegye főispánja, Soóváry Literátus Márton regéczvári igazgató, Goghán István pedig regéczi várnagy.
Az 1583-ik évben húsvét harmadnapján Gönczön tartott gyülésében a vármegye a naptárra nézve is határozott s makacsul ragaszkodott a régihez, kimondván, hogy tisztességvesztés terhe alatt mindenki az ó naptárhoz tartsa magát.
Az 1600-ik évben a vármegye közönsége egyik közgyülésében a Gömör vármegye és a szabad hajdu közönség jogainak Kassán leendő megvizsgálására birákul. Gyulay Jánost, Fuló Mátyást, Pédery Lázár alispánt, Fáy Istvánt, Horváth Lászlót, Mladossevich Pétert, Kerczy Istvánt, Herczegh Istvánt, Zuhay Gáspár jegyzőt és Bozinkay Györgyöt választotta meg.
Ugyanazon évben állapitották meg szabályrendeletileg, hogy bármelyik nemes ember katonáskodása alatt, akár főnemes vagy más nemesek jószágában kárt tenne, a kihágó a sértett fél által a közgyülés vagy a törvényszék elé idéztessék és bünösnek találtatván, az alispán által minden perorvoslás mellőzésével azonnal büntettessék meg.
Várak költségei. Adók.
A vármegye a várak erősitésére, jó karban tartására, tisztviselők fizetésére, váltságokra és rendkivüli közköltségekre úgyszólván minden gyülésén kénytelen volt adókat megszavazni.
Az 1578. márc. 9-iki közgyülés a szendrői vár szükségére minden jobbágyos nemes ember 2 köböl liszt és az egyházhelyi nemes egy köböl liszt beszállitására köteleztetett, a mulasztókra 2 frt birság de facto megállapittatott.
A megyei követek dijjazására a közgyülés minden jószágos nemes emberre 22, az egy zselléresre 10, s a kinek semmije sincs 5 denár adót vetett ki.
Az 1579. évi közgyülés a katonaság részére kapuszám szerint egy köböl zabot, 2 kenyeret, egy tyúkot, egy csirkét, egy ludat és minden 4 kapu után egy szekér szénát vetett ki.
A németek lovai tartására a vármegye ezen gyülésében minden kapura egy köböl zabot és minden négy kapu után egy szekér szénát vetett ki, ezenfelül Fáy Istvánnak, ki a beszedésre felügyelt, minden kaputól egy pénzt szavazott meg dijképen, de ezen felül még minden kapu után egy tyúk is volt szedendő; akinek pedig zabja nem lenne, attól árpa, vagy pedig egy köböl árpa árában 40, egy köböl zab árában 25, egy tyúk árában 3 dénár.
500Az 1581. junius 12-én kivételesen Vámos-Németiben, Perényi György főispán elnöklete alatt tartott vármegyei gyülés elrendeli, hogy Homonnai (Drugeth) István szolgája Jósa deák váltságára és Szuhay Istvánnak, aki Füleken az Pribék fejét vette, minden főnemes 50, az alább való rend 20, a szegény 10 pénzt adjon és mihamarább szolgáltassák a birák kezeibe.
Szabályrendeletképen megállapítja a vármegye közgyülése, hogy a mely falukon kaput nem róvnak, ott a szolgabiró azon emberektől, kiknek egész ekéje vagyon per 25, akiknek fél, azoktól per 12 1/2 és akiknek nincsen per 5 dénár adót szedjen be.
Az 1582-ik évi vármegyei közgyülés Monoky Péter váltságára vetett ki adót a megye nemességének megadóztatása mellett. Az előkelő nemesség személyenként 2 frtnak, akik saját nemesi épületeikben laknak, jobbágyokkal birnak és saját ekéjökkel szántanak 50 dénárnak, az alsóbb osztálynak 3 nemesi lakhely után 25, a vagyontalanabbak 12 1/2 denárnak fizetésére köteleztettek.
Az 1583-ik évi vizkereszt utáni napon tartott közgyülésében a vármegye elhatározta, hogy Szendrő várának restaurálására közmunka helyett pénzbeli segedelmet ad, de kiköti, hogy alapépitménye kőből legyen és hogy a Generalis és Russel Claudius igéretet tegyenek, miként a vármegye lakóit semmi más munkára szorítani nem fogják.
BOLDOGKŐVÁRA.
(Saját felvételünk)
Az 1586-ik év pünkösd előtti napon tartott gyülésén a vármegye a szendrői vár épitkezési segélyére 6 ökröt, egy szekeret és három bérest küldött kő- és mész-szállitás végett, s ugyanezen gyülésből a vármegye összes nemessége adakozásából 324 frt 34 krt küld ugyan erre a czélra.
Az 1587-ik év junius 19-én tartott közgyülés a vármegye alispánját és Széchy Tamást küldi a kassai tábornokhoz, a hadi tanácsba. Ugyan ez a gyülés elrendelte, hogy az alispán fizetésére, minden birtokos nemes személy 1-1 frtot, az alsóbb rendüek 50 dénárt adjanak. Az esetleg fenmaradó összeget a vármegye egyéb szükségleteire forditsák.
Az 1588. évi Invocavit vasárnap után tartott vármegyei gyülés Gyulay deák Jánost a vármegye számvevőjének és melléje segédül Monay Gáspárt választotta évi 12 frt fizetéssel. A jegyző fizetésére minden kapu után 4 dénárt vetettek ki, kivétel nélkül minden javak után, s ezen kívül más dénárok behajtását elrendelték a nemes esküdtek jutalmazására. A fenmaradt összeg a vármegye egyéb szükségleteinek fedezésére volt fordítandó. Ugyanez a közgyülés kötelezőleg kimondta, hogy a felsőmagyarországi főkapitány tiszteletdijára a főbb nemesek egyenként 1 frtot, a középnemesek 50 dénárt, az alsóbb rendüek 25 denárt fizessenek.
Az 1589-ik évi vármegyei közgyülés nagy elismeréssel emlékezik meg a szikszói diadalról és az ebben részt vett magyar és német hadak vitézségéről, amely tettek méltányolására minden kaputól félvéka, ezenkivül személyenként 501minden nemestől egy köböl, a középnemesektől félköböl, a vagyontalanabb nemesektől pedig egy véka zabot ajánlott fel.
Ugyancsak e gyülés kimondotta, hogy mindenki siessen Szendrő várának kijavítására, még pedig személyesen a jobbágyokkal és zsellérekkel és igás erejével együtt kötélbüntetés terhe alatt. Az engedetlenek és a szökevények az azon időre választott alispán által minden perorvoslat mellőzésével személyválogatás nélkül büntetendők. Mindenki köteles a legközelebbi vasárnap Szendrőre menni és ott 6 napot egy folytában dolgozni. A személyes megjelenésre nemcsak a vármegye közönsége, de a váradi püspök és a főnemesség is felhivatott, hogy tanácsaikkal ők is közreműködjenek.
Az 1603-ik évi egyik közgyülés a vármegye szükségleteire az előkelő nemességtől 25, a középrendüektől 12 dénárt, az alsóbbrendüektől egy-egy batkát rendelt szedetni.
Jószágadományozásokról és birtokcserékről szintén 1566 óta találunk följegyzéseket a vármegyei jegyzőkönyvekben.
Érdekes a vármegyének 1608-ban, a nemes urak és prókátorok által a megyei gyüléseken és törvényszékeken szokásba vett kiabálásaik ellen hozott szabályrendelete, amelynek alkalmazásával és a birság kirovásának jogával a vármegye alispánját ruházta fel, amiben megtaláljuk a mai napság érvényben lévő széksértési kereset fogalmát.
Bocskay Istvánnal kezdődtek meg a csekély megszakítással egy évszázadig tartó szabadságharczok és vallásháboruk, melyeknek tűzpontjuk Felső-Magyarországon Kassa levén, Abaujvármegye első sorban szenvedte meg dúlásukat. Napról-napra erősebben kezdett kidomborodni a bécsi udvar alkotmányellenes, egységesitő politikai törekvése, melyet, a török ellen segitségül hivott idegen csapattestekre támaszkodva, az országgyülések sokszoros tiltakozásai daczára nyiltabban és nyiltabban igyekezett megvalósitani a török hóditás által területében megcsonkitott, anyagi erejében megbénitott országgal szemben. Minthogy Magyarország egész déli fele, a Dunántúl és az Alföld török hódoltság alatt nyögött, a nyugati részt, Bécsnek mintegy előterét pedig erősebben megszállotta a központi kormány idegen katonáival: lassankint az ország északkeleti részének tizenhárom vármegyéjére hárult át az alkotmányvédelem súlya, s ez a tizenhárom vármegye időszakonkint tartott külön országgyüléseivel mintegy külön kis országgá szövetkezett.
Abaujvármegyének csakhamar szóvivő szerep jutott e mozgalmakban, úgyszólván a vezérvármegye lett, amit elősegített az a körülmény, hogy e parciális országgyüléseket a vármegye földrajzi területén, Kassa szab. kir. városban tartották, melyet a magyar szabadságharczot vívó erdélyi fejedelmek is székhelyökül választottak.
Bocskay halála után.
Bocskay halála után 1607-ben, mint említettük, a bécsi békepontok értelmében Forgách Zsigmond, aki már 1601-ben I. Rudolftól megkapta az általa zálogban birt Losonczy-birtokokat, köztük Szaláncz várát, továbbá Dóczy András és Thurzó György, mint királyi biztosok, minden ellenállás nélkül átvették Rudolf részére az abaujvármegyei várakat, s a vármegye, úgy mint Kassa, meghódolt a koronás királynak. Báthory Gábor erdélyi fejedelem, ki a felsőmagyarországi rendeknek 1608. jul. 24-én Kassán tartott gyülésére elküldte követeit, s aki Erdély birtokában megerősittetett, szintén elismerte Rudolf utódját, II. Mátyást.
II. Mátyás.
Ennek uralkodását nagyrészt a terjeszkedő török háboru elleni védekezések töltik be. Abauj vármegye felé Ónod volt a végvár, mely a török hóditásnak gátat vetett. Ennek megerősitésére rendelte Abauj vármegye munkáját már az 1602: 14., azután az 1603: 8. és az 1613: 8. törvényczikk. 502De Tokaj várának épitéséhez is kirendelték Abauj vármegyét az ország rendei 1609-ben.
Bethlen Gábor.
Alig egy évtized mulva már ismét az erdélyi fejedelem, nevezetesen Bethlen Gábor pártjára állt a vármegye. A vallási torzsalkodások szakadatlanul égő lángját nem hogy csillapította volna a központi kormány a békepontok megtartásával; de még jobban elmérgesitette a protestánsok sérelmeinek meg nem orvoslásával, ami jó okot szolgáltatott az alkotmányos szabadság megsértései miatt elégedetlen magyar nemességnek, hogy nyiltan Bethlen Gáborhoz pártoljon, aki 1619-ben, miután nevében vezére, Rákóczy György szept. 6-án birtokába vette Kassát, s II. Ferdinánd főkapitányát, Dóczy Andrást elfogatta, egész Felsőmagyarországot könnyü szerrel meghóditotta.
Jászóvár feldulása.
A háborus időben, melynek természetszerü kegyetlenségeit a szenvedélyes vallási viszály még növelte, ez a hóditás nem maradhatott vérengzés és dúlás következménye nélkül. A reakczió ellen felbőszült, sőt fel is izgatott protestáns nép, mint Kassa történetében megírjuk, a kath. papokon töltötte ki boszuját, Szécsy György pedig, hogy Bethlen uralmát Abaujvármegyében biztositsa, de nyilván azért is, hogy a katholikus téritők legerősebb várát megsemmisitse, Jászóvárat rohanta meg. Jászón tartózkodott ugyanis ez idő szerint az egri püspök és a káptalan, kik a török kézre került Egerben nem érezvén magukat biztonságban, 1603-ban Kassára, azután 1613-ban Jászóra költöztek. Szécsy György megostromolván Jászóvárt, azt leromboltatta, a kanonokokat pedig részint megölette, részint börtönbe hurczoltatta; Thurzó Imre meg Bethlen Gábor felhatalmazásával szétosztotta a prépostság javait.
Szabályrendeletek II. Mátyás korából.
1609-ben a vármegye statutumot alkotott arra nézve, hogy ezután úgy a nemesek, mint a nem nemesek 12 frt birság terhe alatt tartoznak engedelmeskedni (obtemperálni) az viceispán uram pecsétének, melyyel egy szolgabiró avagy csak esküdt nemes ember is citálja az bizonyságra avagy egyéb dologra ispán uram eleiben.
1610-ben azt végezték, hog a ki idézésére meg nem jelenik, azt makacsságban marasztalják. A nádor parancsára minden négy jobbágy portájára egy lovast vetnek ki s ezeket portás lovasoknak nevezték. Ha valamelyik nemes ember az adóval hátralékban van, de azt erősiti, hogy már megadta a taksát, esküdjék meg s az adóróvó és bíró uramék elégedjenek meg esküjével. A paraszt harmadmagával tartozik megesküdni.
1611-ben a nádor asztalára tiszteletképen minden kaputól egy-egy tulkot, három kapu után egy ludat és egy-egy köböl zabot adni elhatározta a vármegye. A rovó mellett levő jurátus fizetése és más megyei szükségletek fedezésére minden kaputól 50-50 pénzt szedett be. "Mivel az sok gonoszság felette megbővült", ispán uram tiszte szerint bíráit melléje vévén, minden várost, falut fölkeressen és a latrokat nyomozza ki és büntesse meg.
1612-ben szabályozza a vármegye a bormérés ügyét s a korcsmáros paraszt emberekre, kik a nemesek kárára árultatnak bort és sört, büntetést állapít meg. A jó fejér lengyel garast el kell fogadni; a ki el nem fogadja 12 frt büntetéspénzt fizet).
A Gönczön 1612. május 14-én tartott törvényszéken kimondta a vármegye, hogy ha valamelyik falu a biróválasztásban nem tud megegyezni, a szolgabiró egy esküdttel menjen ki s meghallgatva a civakodó pártokat, válaszszon birót; ha a megválasztott a tisztet nem akarná fölvenni, rögtön 12 frtban elmarasztalandó s felebbezésnek helye nincs; a birság az alispán és a négy szolgabiró közt oszlik meg.
1614-ben a vármegyének és városoknak engedelmeskedni nem akaró szepesi vargákat eltiltja, hogy a falusiaktól bőrt vásárolhassanak s minden falunak keményen meghagyatik, hogy a szepesi vargáknak ne merjenek bőrt eladni. A szepesi vásárra a vármegye kiküldi Tury István vármegye nagyját, hogy a falusiakra szigoruan vigyázzon.
Ugyanakkor a megölt jobbágy ügyében követendő eljárást szabályozza.
1619-iki kassai országgyülés.
Alig hóditották meg Kassát és Abauj-Torna vármegyét Bethlen vezérei, maga Bethlen Gábor is bevonult és már 1619. szeptember 21-ére országgyülést hivott egybe Kassára, a hol a felsőmagyarországi vármegyék hódolati esküjét fogadta. A gyülés a békepontok megsértése miatt kimondta 503a háborut a király ellen. A harcz Bethlennek kedvezett, s II. Ferdinánd 1822-ben kénytelen volt vele békét kötni, melynek értelmében Abauj vármegye birtoklása Bethlen Gábornak élete fogytáig biztosittatott; Torna vármegye ellenben Ferdinándé maradt.
Felekezetek egyenjogusága.
Bethlen Gábor elrendelte a vallásfelekezetek egyenjoguságát; de nem akadályozta meg a protestánsok által gyülölt jezsuiták elűzését, s lefoglalta a papi jószágokat, a széplaki apátság jószágát is, melylyel, mint alábbi leveléből látjuk, Alvinczi Pétert, az irodalmi téren is kitünt kassai református prédikátort, egyik legbizalmasabb hívét ajándékozta meg. Mint maga is buzgó református, az evangelikusok által is üldözött reformátusoknak fogta pártját. De a magyarországi urakban, kik kezdetben nagy tűzzel fogtak fegyvert mellette, keserüen csalódott. A közerkölcsiség nem sokkal volt rosszabb, mint a mohácsi vész után, az ellenkirályok harczainak korában. Igen sokat a sértett hiuság vagy a nagyravágyás, személyes boszú vagy az anyagi haszon reménye vitt Bethlen zászlaja alá. Ezeknek csak czégér volt a nemzeti ügy. A széleskörü műveltséggel biró, idealista, de ábrándokat hajszolni nem tudó, nagy politikai tehetséggel megáldott fejedelem elkeseredve tapasztalta a kényelemszeretet s az anyagi érdek előtérbe tolakodását; de ha már egyszer kardot rántott, dicstelenül nem akarta hüvelyébe rejteni, s attól a határtól, melyet magyarországi foglalásában Abauj vármegye jelölt, visszavonulni. Igen jól jellemzi a helyzetet az Alvinczihez 1627. április 3-án intézett levelében (Szilágyi Sándor közlése a századok II. kötetében), melyben a többi közt következőket irja:
Bethlen levele Alvinczihez.
Az nagy fervor nagy hirtelen megváltozék az emberekben, az hadakozást megunák az uri és nemes rend mindjárt, látván és vévén eszekben, hogy nem egy-két hét alatt mehet végben hazájoknak egy római császár keze alól való szabaditása, nem az német idejében szokott forma szerint kell hadakozniok, zsoldosok állatások által, hogy magok honn nyughassanak: hanem személyekben való praesentiájokat kévánják az hadakban, és nem akkor mehetnek haza, a mikor akarnak; fáradságot, nyughatatlanságot, sőt vérek ontását is kelletik hazájokért netalám szenvedni, - megsokallták, bokrosan kezdének tanácsot tartani, de annál inkább elrémülének, meghallván az prágai infelix pugnát, exinanimes facti sunt quam plurimi, és némelyek quaesitis coloribus házokhoz kezdének búcsuzni, némelyek kétségben esvén, Káin módjára az Istennek hatalmas ereje és gondviselő irgalmassága felől, palatinussal conjungálák magokat és veszedelemre conjurálának, nem emlékezvén meg az én ő érettök felvett hadakozásomról, életemnek periditásáról. Mindnyájan eloszlának magamat hagyának kevés fizetett népemmel.
Mint állattam strázsát, és éjjel-nappal mint harczoltak az megnevezett kevés vitézim császárnak Bakoival levő egész ármádája ellen, hatodfél holnapig tartóztatván őket Magyarországban valló irruptióktól, kegyelmetek jól emlékezhetik reá, mert jut eszemben, hogy az karácsony ünnepén kegyelmed is Szombatban nálam volt; és mikoron elől, oldalul és hátul gyujtott nagy tüzek miatt ott bátorságosnak lenni nem láttam volna, kényszerittettem alájönni Kassára; circa 13. avagy 14. Maji érkezvén, 18. Junii onnét mely néhány magammal kényszerittettem kiindulni, hallván az ellenségnek Putnokhoz érkezését, Kassa alá menő szándékát, hogy annak obviálhassak és reám nézve az státusokat is serénbe vehessem mellém való jövetelre: kegyelmed jól emlékezhetik arra is; de ez kevés napok alatt is volt-é nyugodalmam Kassán? Isten és kegyelmetek itélje meg. Bornemissza János hivünket, mely nagy főtöréssel indithattam Ujvár segitségére; rajta esett infortunium miatt ujabb segitséget mely nehezen s mennyi gonddal, búval conscribálhattam melléje, kikkel felmehessen. Ujvárnak megtartásában menynyi éjjeli-nappali fáradságom volt; sok aranyimat és munitióimat néhány izben expediáltam Ujvárban. De ennél keservesebb és nehezebb vala, hogy amaz gyalázatos grátiát (melynek kezdete is ez vala, ha jól emlékezem reá, essi absqueulla praebita occura stb.) minden statusok örömmel elveszik vala, nem gondolnak vala semmi gyalázatos hirben-névben való eséssel, hazájok szabadságának labefactatiójával, az isteni igaz tiszteletnek, vallásnak megromlásával; eszekben sem jut vala azelőtt 9 és 10 hónappal concludált unióról (melyet az pápisták igazán neveztek volt unni jónak) Ferdinánd császár királyságának in aeternum renunciálisáról; megsem emlékeznek vala akkor, hogy én választott királyjok vagyok: mert körmökre égett vala, és nem hihetik vala abból az labirinthusból való emergálásokat 504különben, hanem ha császár hüsége alá redeálnak ismét és liberae dispositioni ejus submittálják magokat, mint az morvaiak. Mely akkori bolondoskodásnak ha én Isten vezérlése által egyedül nem állok vala ellene és reá bocsátám vala őket, s megengedtem volna elvételét annak az gyalázatos és minden szabadságoknak az által való örökké elnyomatandó gratia-levélnek: bizony nem különben jártak volna eddig az morvaiaknál, bécsieknél és ausztriaiaknál. Gondolkodjék az aránt kegyelmed, hogy ha magamat megengedtem volna koronáztatni, mennyivel vallottam volna nagyobb szégyent; semmivel sem volna mostan az én állapotom is jobban az Fridericusénál.
***
Kassáról való megindulásom után az Uristen az ő nagy hatalmát akarván megmutatni én általam, erőtelen és tudatlan férge által; azt az nagy ármádiát és abban bizakodó, felfuvalkodott nagy embereket megszégyenité, megrémité, elfuttatá, dissipálá, - az 35 ezer emberből (kik Ujvár alá jöttek vala) 9400 mehetett el az én elérkezésemig, az többi elveszett ki igy, ki másképen, Pozson alatt annak is jó részét az Isten az mi fegyverünk által végzé el; mi voltunk Isten által az győzedelmes felek; mégis 18. gyülést tartának az urak és vármegyék, erőltetvén, hogy én kérjek császártól békességet. Mely kivánságnak nem látván fundamentumát, sőt igen nagy gyalázat nélkül, hoy az nem is lehetne, nem annuáltam ő kegyelmeknek, sőt totus contrarius voltam, várván az jó occasiótól, melyet látván, hogy emelkedni nem akarok, legelőször is Rákóczy György uram jöve haza feleségének feje fájására is avagy partussára. Látván, hogy sem az magok javára, tisztességére, sem az én becsületemre nem néznek, hanem utcunque csak lehessen békességek, semmivel sem gondolnak: kényszerittetém az gyalázatos conditiók szerént császárral megbékélni nikelsburgi tractatus idején, nem ugy mint én kivántam volna régben, ha az tatár had szintén kellete korán nem érkezik vala; mert minden egyenetlenségeket, intentumokat és hadakozáshoz való kedvetlenségeket az magyar nemzetnek császár és tanácsi jól értették, tudták azt is, hogy Ujvár és Pozsony alá erővel vitték őket, sőt az gratia levelet mily örömmel acceptálták volna; melyre nézve tudta császár maga hatalmát őrzeni, ha mi Istentől nekünk engedtetett aurea occasioval élni sem akartunk, sem tudtunk. Mely nehezen retineálhatánk Kassa várossát kezünknél, jól tudja kegyelmed, mennyit igérnek vala érette: bizony nem az proventussáért, sem hozzájok való szeretetekért, hanem boszujoknak rajta való ultióknak kivánságáért.
SZALÁNCZ VÁRA.
(Saját felvételünk)
***
Nállam nélkül is a török qualemcunque pacem látván, hogy akár concludálni; considerálván állapotomat, mellém jött német segitségnek két része meghalván, a generálisok is közülök kihalván, fizetlenek, ruhátlanok a télhez, fegyvertelenek levén, és nagysokan császárhoz igyekezvén közzülök deficiálni, magunk hadainak állapotjuk abban levén, amint feljebb előszámláltuk: nekünk ugy tetszett, s most is ugy tetszik, jobb volt megtartanom nemzetünket szabadságánál, religióinál az előbbeni végezések szerint (azokból keveset remittalnom), hogysem mindenestől fegyverek alá, praedára, utolsó veszedelmével bocsátanom. Mert mikoron a magyarok velem egyenlő akarattal oly szivvel, amint én, fogták volna a magok szabadságok és hazájok oltalmát; bizony - szómmal mondom és irom, - hogy nem volna mostan ennyi szakadás köztünk.
Megnyugtatja ezután Alvinczit, hogy a béke föltételeit (conditióit) ő mint keresztény emberhez illik, szigoruan megtartja, ha a császár is megtartja, de ha a császár megsértené a föltételeket, maga parancsolná a rendeknek, hogy fegyvert fogjanak, noha soha sem kivánta felülésüket igaz ok nélkül. Ezután megnyugtatja a széplaki apátsági jószág felől, így folytatván levelét:
505A jószágok állapotját a mi illeti, az is ebben (a conditiókban) vagyon, hogy valakinek valakinél eddig inscribált jószága felől valami végezése vagyon, akárminémü az olyan jószág, abba marad, és kezéből senki nem tartozik remittálni, mint verbi gratia Bornemissza Jánosnál való jószág felől Petének végezése vagyon velem: ergo kezénél maradt; a papok jószága felől végezésem vagyon, kit széplaki jószágnak hivnak, ergo kegyelmednél is megmarad, s igy egyebeknél is.
II. Ferdinánd.
Bethlen 1629-ben meghalván, még ez év deczemberében Alaghy Menyhért országbiró, mint királyi biztos átvette Abaujvármegyét II. Ferdinánd részére. A királyi uralom azonban ezzel éppen nem volt biztositva. Sőt már az első években koczkára tette Eszterházy Miklós nádor türelmetlen gyülölete Rákóczy György ellenében, a kit az erdélyi rendek Bethlen Gábor utódjául választottak, de a kit ő mindenképen ki akart szoritani a fejedelmi székből, nem szünt meg sürgetőleg kérni a király engedélyét és pénz- meg katonasegitségét, hogy háborut indithasson Rákóczy ellen, sőt a felsőmagyarországi rendeknek 1631 januárban tartott gyülését is a háboru meginditására akarta rábirni. A vármegyék azonban, melyek magatartását az udvar békés szándéka megkönnyitette, a háboru ellen foglaltak állást s felhivták a nádort, a Rákóczy Györgygyel való békés megegyezésre, a mi Eszterházy makacskodása miatt csak több havi alkudozás után, akkor is a már előrehatoló Rákóczy győzelme és a bécsi udvari körök pressziója folytán jött létre Kassán. A vármegye megelégedetten fogadta a békekötés hirét. A vallási harczok, a különböző uralmak alatt egymást felváltó hadak elviselhetetlen teherrel nyomták már a föld népét, melynek a háboruk dicsőségéből semmi, pusztitásaiból és adóterheiből annál több jutott. A parasztok közt lappangva érő elégedetlenség 1632-ben a szomszéd Zemplén vármegyében már nyiltan kitört és csakhamar Abaujvármegyét is lángba boritotta volna, ha Eszterházy nádor és Forgách Miklós főkapitány hirtelen a zendülőkre nem ütnek. A parasztzendülést ekképen csirájában elfojtották, számosakat elfogtak, vezérüket, Császár Pétert Kassán kivégezték.
De a termelőket, valamint a vásáros iparosokat, kerskedőket a törvénytelen módon, sűrün felállitott vámsorompókkal is kizsákmányolták. Az országgyülés nem türte ezt szó nélkül. Az 1635-ben Sopronban tartott országgyülés a 30. tvczikkben elrendeli, hoy az ország haszna nélkül Abaujban nevezetesen Szepsiben, Jászón, Rozgonyban felállitott fiókharminczadok megszünjenek, s a mennyiben azokat a kiküldött biztosok szükségesnek találnák s helyben hagynák, kezelésük belföldiekre bizassék.
1633-ban az ügyvédek (prokuratorok) költségeit szabályozza a vármegye. "Az olyan ügyvéd, ki az egyik féltől valamely pörben előleget vesz föl s azután a másik peres félnek ajánlja fel szolgálatát, foglalkozásától örökre megfosztatik. Procurator uraim pedig az peres személyeket illendőképen jus szerint s Istennek tartozó lelkiismereti szerint taksálják."
1634-ben az assessorok kötelességeit szabályozza s lelkökre köti a vármegye titkait és titkos dolgait.
Mivel sok panaszok vannak, hogy némely nemesek, nem gondolván semmit a jó rendtartással, a határukban levő közporkolátokat, szőlőgyepüket be nem fogják, valamint a parochia, iskola, pásztor háza, híd és út csinálásokban és egyéb közönséges dolgokban nem egyeznek és visszát vonnak, a vármegye ezek itéletére a paraszt birókat felhatalmazza, úgy hogy sok toties quoties egy forintig büntethessenek.
Vallási torzsalkodások. III. Ferdinánd.
A míg a parasztságot anyagi létének folytonos romlása tette elkeseredetté, az úri osztály és a klérus nem fogyott ki a vallási torzsalkodásból. II. Ferdinánd uralma Abaujvármegyében biztosítva lévén, kormánya, mint Magyarország egyéb részeiben is, erősen támogatta a katholikus ellentörekvést, még pedig első sorban azoknak a templomoknak visszavételével, melyek eredetileg katholikusok voltak, de vagy elvették a protestánsok, vagy a protestánssá lett földesúr, mint jogos tulajdonát, lefoglalta. II. Ferdinánd 1637-ben meghalván, utóda, a már megkoronázott III. Ferdinánd országgyülést hivott egybe Pozsonyba, mely alatt egyszersmind a királyné koronázásának is végbe kellett mennie. Ez országgyülésre Abaujvármegye is nagy panaszokkal küldte követeit. Cseh János mislyei prépost elvette a protestánsoktól a mislyei templomot, annak concionátorát elmozditotta s jövödelmétől megfosztotta. Székely Balázs meg a somogyi (a mai Somodi) község templomát foglalta el; de nem elégedvén meg ezzel, meg akarja 506akadályozni a lakosokat a bécsi békekötésben biztositott szabad vallásgyakorlatukban, a mennyiben szigoru büntetés terhe mellett azt is megtiltja nekik, hogy a szomszéd reformált templomok valamelyikét látogathassák. A vallás szabad gyakorlatának ez a korlátozása annál inkább bántja a rendeket, mert másrészről a királyi kormány nem volt elég erős, vagy nem forditott kellő gondot arra, hogy utját állja a törökök terjeszkedésének, a kik a zsitvatoroki béke megállapodásainak megsértésével nem csak többszörösen pusztitották Abauj vármegye egyes részeit, de foglalásokat is tettek a vármegye területén.
Az országgyülés már két hónapig vitatkozott a vallási sérelmek fölött s a protestáns rendek egyáltalában nem akartak addig belemenni a királyi előterjesztések tárgyalásába, míg a sérelmek orvosolva nem lesznek. Követelték a királytól annak biztosítását, hogy a városok és a községek a következő országgyülésig az ország törvényei szerint megmaradhassanak vallásuk szabad gyakorlatában s gondoskodjék ő felsége a viszályok elháritása végett, hogy a jövőben ne történjenek templomfoglalások, a jobbágyokat birságok vagy más erőszak alkalmazásával ne kényszeríthessék a katholikus hitre való áttérésre s ne szedjék el a parochiális jövedelmeket. Minderre, a mint emlitettük, Abauj vármegye követei is megtörtént eseteket hoznak föl. Abauj vármegye egyik követe a naplóiró Szemere Pál volt, a kit kartársai "nagyszerü" melléknévvel ruháztak föl.
A kath. klérus élesen válaszolt a királyhoz intézett fölterjesztésében a protestánsok panaszaira, mi nagy felhoborodást keltett az utóbbiak közt. A nádor maga vetette közbe magát, hogy a mindkét oldalon szakadásig fokozódott elkeseredést enyhítve, békés megegyezést hozhasson létre. 1638. január 30-án (mint Demkó Kálmán irja az 1637/38-iki országgyülés történetében) magához hivatta négy vármegyének, még pedig Abauj, Hont, Sáros és Szatmár vármegyék követeiket, s ezek által akart hatni a protestáns rendekre; de lehetetlen volt őket oly engedékenységre birnia, a minőt a királyi udvar és a katholikus urak kivántak. Abauj vármegyére nézve fontos eredménye volt ez országgyülésnek a rendek sürgetésére adott ama királyi leirat, mely biztositja a rendeket, hogy a felvidék hathatósabb védelmének okából megszaporitja az Abauj vármegye határán levő Szendrő vára őrségét, megengedi Ónod megerősitését, a várak védőműveinek újabb megerősítése czéljából pedig egy hadi épitész rendeltetik ki, a ki állandóan Kassán fog lakni.
A sérelmek orvoslása azonban csak ígéret maradt Mihelyt az országgyülés szétoszlott, nem gondolt rá többé komolyan III. Ferdinánd kormánya. A nemesség e miatt való elégületlensége már öt év mulva nyilt fölkelésben tört ki. Abauj vármegye adta ki rá a jelszót. A vármegye nemesei összegyülekeztek Kassán s követeket küldtek Rákóczy Györgyhöz, hogy hódolatukat kifejezzék.
I. Rákóczy György.
1640-ben Abauj vármegye székház épitését határozza el. Az ez évi statutum erre nézve ezeket tartalmazza: "Az nemes vármegye törvényszékes házának megépitésére minden úri praelatus és jószágos nemes uram ki-ki, magok jóakaratjok szerint, igértenek bizonyos számú pénzt, melyeket regestromban irtunk és comprehendáltunk és az nemes vármegye protocolumában in specie örök emlékezetre beinseraltatjuk. Ezen házunk felépitésére az taksás nemesek (vagyis egyházhelyi nemesek) fél taksájokat adják meg."
1644. január 18-án már két szomszéd vármegye, Borsod és Zemplén is csatlakozott az abaujiakhoz. A három vármegye Kassán tartott közös gyülésén elhatározta, hogy tömegesen lóra ülteti a nemességet és hadat szed Ferdinánd ellen. Forgách Ádám főkapitányt márczius 11-én elvonulásra kényszeritették s Rákóczy György másnap elfoglalta a várost. Erre a fölkelés villámgyorsan terjedt el az egész felvidéken. Ferdinánd Eszterházy Miklós nádort és Puchaim Kristófot küldte Rákózcy György ellen. Eleinte kedvezni látszott a szerencse a királyi hadnak, de csakhamar érzékeny vereséget kellett szenvedniök Kemény Jánostól, Rákóczy György vezérétől, a ki Puchaimot Szaláncznál, azután Somosnál megverte. Rákóczy György Regécz várát is elfoglalván, III. Ferdinánd jónak látta békét kötni vele. Az 1645. okt. 22-iki békeszerződés értelmében Rákóczy György megtarthatta Abauj vármegyét haláláig Regécz várával együtt, ezenkivül a szent római birodalmi herczegi czímet kapta.
507Székház Kassán.
A míg Rákóczy György Kassa birtokában volt, a vármegye Kassára tette át székhelyét; házat épitett a város engedelmével 1647-ben. A vármegye háza, mely máig fennáll, a mostani székháznál egyszerübb és szűkebb kétemeletes épület volt a főutczán.
A vármegyei székhely Kassára való áthelyezését országos törvény rendelte el. A közönség biztonsága és könnyebbsége szempontjából ugyanis az 1647: 109. tvczikk elrendelte, hogy legalább akkor, a mikor a szükség kivánja, a megyei gyüléseket és törvényszékeket Abauj vármegye Kassán, Sáros Eperjesen, Szepes Lőcsén tartsa. Meghagyja az emlitett törvény Kassa városának, hogy a megyei székház fölépitésére az engedélyt megadja. Kassa városának tanácsa azonban azontúl is akadályokat vetett a megyei gyülések megtarthatása ellen, mert a törvényhozás kénytelen volt 1649-ben ujra foglalkozni Abauj vármegye székhelyének ügyével, s az 1649: 21. tvczikkben megparancsolja, hogy a város köteles megengedni a megyei gyülések és törvényszékek ott tartását, még pedig mindannyiszor, a hányszor az engedélyt megtagadná, 600 forint birság vettessék ki rá, melyből 500 forint a megyét, 100 a végrehajtót illesse.
Az erős és könnyen hozzáférhető Kassa biztosabb gyülekezési hely is lehetett, mint Göncz, a hol még a rablótámadások elől sem voltak megóva az odamenők, 1659-ben a Hernád szertelen áradása annyira megrongálta a gönczi utat, hogy Abauj vármegye elégtelen levén annak helyreállitására, az országgyülés Szepes és Sáros vármegyék közreműködését is megparancsolta, melyek szintén használják az utat; de a berekben, mely a Hernádtól a városig terjedt, Göncz városa volt köteles földhányásokat készittetni; tartozott ezenkivül a berket az út két oldalán kiirtani, mert a berekben szerfölött elszaporodtak az utonállók.
A vármegye mindazáltal még ezután is tartott gyülést Gönczön, a mikor a német parancsnokok is korlátozták gyülekezési szabadságát, igy 1667-ben, melyen a többi közt a Privigyey vagy Pap család, 1669-ben, időn a Bósvay Alexi és Imre családok nemesi leveleit hirdették ki.
Rákóczy György mindössze csak három évig birhatta Abauj vármegyét. 1648-ban meghalván, a békeszerződés értelmében III. Ferdinánd azonnal intézkedett Kassa és a vármegye átvételéről. Kiküldötte biztosul Wesselényi Ferenczet, Bornemiszsza Jánost és Mosdóssy Imrét, a kik a vármegyét Regécz várával és Kassa városával együtt 1648. október 11-én a király birtokába vették. Wesselényi Ferencz nádorral nemsokára már mint abaujvári birtokossal találkozunk. A murányi vár hősnőjét, Széchy Máriát a maga részére hódítván, vele megkapta Enyiczkét, mely a XVI. században Ryma-Széchy László és Ferencz tulajdona volt. Itt épittette a részben eredeti alakjában fennmaradt kastélyt 1658-ban.
1661-ben elhatározza a vármegye, hogy ezentúl minden évben január hó 4-ik és 5-ik napján tartassék meg a tisztujítás. Akkor a főispán Perényi György volt, kinek működéséhez, minthogy ennek betartását a maga és utódai nevében ünnepélyesen megigérte, a vármegyei jegyzőkönyv sok sikert kíván s őt meleg szavakkal élteti.
Ugyanekkor megállapitotta a vármegye, hogy a megye török alatti részéből a szolgabirók hogyan idézzék meg a feleket.
1662-ben a gyujtogatások ellen hoznak óvintézkedéseket.
A legjobb alkalom lett volna most, midőn a békeszerződés gyümölcse ilyen könnyen ölébe hullott III. Ferdinándnak, uralmát biztositani, a felvidéket, illetőleg a török birtokába még nem került magyarországi megyéket megnyugtatni, anyagi erejüket és hajlandóságukat növelni, hogy egy hosszu, áldásos béke alatt megerősödve, megérhessék az ország felszabaditását. De csak a centrális uralom számára akarták felszabadítani, a török rabszolgaságból német rabszolgaságra hajtani. Számitottak mindenesetre a magyar urak ingatag természetére, magánérdekük hajhászására, a mit már Bethlen panaszkodva emlit, mint az világosan kitünik Molin Alajos velenczei követnek 1661-ben a signoriához intézett jelentéséből. (A bécsi csász. akadémia kiadványa). E szerint az udvar legkevésbbé sem gondol a bajok orvoslására, 508mert ha az ország erősebb volna, nehezebb lenne kormányozni. Az udvar nagyon örült, hogy minden főur egy kis király, alattvalói t. i. a jobbágyok rabszolgák s látván azt, hogy az urak sem tartják meg az általuk hozott törvényeket, a király környezete is rajta volt, hogy ne tartsa meg azokat. Igy történt azután, hogy a szentesitett törvények s a királyi igéretek daczára is, főleg 1659-től fogva egymásután üzték ki Abauj vármegyében a protestánsokat templomaikból.
Mint ugyanaz a velenczei követ irja, általában azt állitották, hogy a császár nem igyekszik visszaszerezni Magyarországnak a törökök által elfoglalt részeit, nehogy a magyarok hatalomra vergődvén, büszkék legyenek és levessék az alattvalói jármot, melynek csak nevétől is irtóznak. De a bécsi udvarnak a törökkel szemben tanusított lanyha és gyanus magatartása tápot adott egy ujabb, a Habsburgok trónjára nézve az előbbieknél még veszedelmesebbé várható mozgalomnak, melynek első szálai Abauj vármegyében futnak össze, a mennyiben a királypárti Wesselényi nádor, most már abauji birtokos állott a bécsi kormányzat ellen és Magyarország szabadságának megóvására irányuló összeesküvés élére. Az elégedetlenség ugyszólván Abauj vármegyében nyilatkozott legelőször és leghangosabban. Ok volt rá elég. Már nem is a vallási kérdés dominált, hanem az ország alkotmányának czélzatos megkerülése és minduntalan való megtámadása. Növelte a nyugtalanságot a már előbb is többször nyilvánult és a velenczei követ jelentéséből láthatólag jogosan gyanusnak tartott tétlenség a békeszegő törökökkel szemben. 1657-ben már Tihanyig portyáztak a törökök, pusztitva, fosztogatva, rabságba ejtve sokakat; de mert a német zsoldosok nem kevésbé sarczolták a lakosságot, ellenben a törökök nem törődtek vele, hogy a keresztények mely hitfelekezethez tartozónak vallják magukat: a protestánsok, nemkülönben lelkészeik inkább elszenvedték az ő sarczolásukat, mint azokat a törvénytelen adókat, melyekkel a német kormány zaklatta az országot, s nem csodálhatni, ha a református papok inkább a török győzelméért imádkoztak, mint a németekéért, a kik az országos törvények ellenére nyomták és üldözték őket.
1663-ban Bárczay Ferencz alispánsága (1657-1669) alatt a katonák erőszakoskodásai, fosztogatásai, házasságtörései ellen fakad ki a vármegye. A káromkodókat is szigorú büntetéssel sújtja; aki ördög adta lelkü, ördög adta, ördög teremtette káromkodásokkal nyilvánosan él, az ilyeneket el kell fogni, az alispán és a szolgabirák első ízben a hóhérral vesszőztessék meg, másodízben botoztassák meg, végre harmadízben halállal bűnhödjenek.
1663-iki országgyülés. I. Lipót. Panaszok.
Az 1663-iki országgyülés elhatározta a török elleni hadjáratot és kellő haderő kiállitását. Szeptember 18-án a felső-magyarországi vármegyék fölkelő hadának Abauj vármegye területén, Boldogkőváránál kellett összegyülnie. Bakos Gábor volt vezérökül kiszemelve. De a magyar nemesség fölkelése hiába való áldozat volt. A török hadsereget Montecuccoli 1664-ben keményen megverte ugyan Szt.-Gotthárdnál, de a győzelmet nem hogy kihasználta volna a kormány Magyarország hódolt részeinek felszabaditására, hanem a Magyarország hozzájárulása nélkül kötött, lealázó vasvári békében továbbra is módot nyujtott a töröknek hóditmánya megtartására. A német katonák kellettek a magyarok fékentartására. Wesselényi nádor és Bocskay István zempléni főispán hiába emelnek panaszt I. Lipót királynál a várak német katonasága miatt. A kormánya még kiméletlenebbül folytatja az erőszakosság politikáját. 1665-ben Csáky Ferenczet felső-magyarországi főkapitánynyá nevezvén ki, Stahremberg Rüdiger Ernő grófot küldi királyi biztosképen, hogy ő igtassa az uj főkapitányt hivatalába. Csákyt be sem eresztették Kassára; a tizenhárom vármegye és a szab. kir. városok nevében 509pedig Bocskay István zempléni főispán fölterjesztést tett a koronához a törvénytelenség miatt, kijelentvén, hogy a vármegyék és a kir. városok csak ugy ismerik el Csákyt, ha magyar biztos helyezi méltóságába. Hosszu vonakodás után a vármegyék követelése teljesedett; Csáky Ferencz beigtatására Bársonyi György szepesi főprépostot küldék királyi biztosul. A várak német katonasága megmaradt azután is; Kassára is már 1665-ben, midőn Csáky beigtatása ellen a vármegyék tiltakoztak, Rothal grófot neveztette ki Lobkowitz parancsnoknak, a ki a főkapitánynyal együtt buzgón igyekezett a magyar nemesek gyülekezeteit korlátozni, a törvénytelenségek ellen való felszólalásaikat elnyomni.
Wesselényi-féle összeesküvés.
Az elégületlenség napról-napra fokozódott. Miután a tizenhárom vármegyének 1666. április 19-én Zemplén városában tartott gyülése sem ért el semmit panaszaival, a nemesek Kassára gyülést hivtak egybe; ennek megtartását azonban úgy gróf Csáky Ferencz, mint Rothal megtiltotta. Az elégületlenek a tilalom daczára összegyültek s elhatározták, hogy szervezik a fölkelést.
A kormánynak azonban tudomására jutott a Magyarországon készülő fölkelés; miután a mozgalom élén álló Wesselényit, Nádasdy Ferenczet, Zrinyi Pétert, Frangepán Kristófót, Rákóczy Ferenczet az összeesküvésbe belevont Tattenbach stájerországi kormányzó komornyikja elárulta. Rákózcy elhamarkodott tette, hogy Sáros-Patakon letartóztatta Stahremberg-Rüdger Ernőt s Kolonics nevü zászlótartóját és Regécz várába küldte őket, hol a magyar elégületlenek embere Bónis Ferencz volt akkor a kapitány, csak sulyosbította helyzetüket. Ez elhamarkodott lépést Zrinyi Péter sietett jóvátenni; felszólitván Rákóczy Ferenczet, hogy bocsássa szabadon az elfogottakat, a kiknek letartóztatását úgy igyekezett magyarázni Bécsben, hogy személyük biztonságáért helyezték őket őrizet alá. De minden mentegetőzés, nemkülönben Zrinyinek hűségigérete, melylyel Bécsbe küldött gyóntatója által kegyelmet akart nyerni, süket fülekre talált.
A VIZSOLYI TEMPLOM.
(Saját felvételünk)
Mint tudjuk, az időközben meghalt Wesselényin és az anyja közbenjárására kegyelmet nyert Rákóczyn kívül az összeesküvés fejeit idegen biróság itélete alapján kivégezték. Nikházy Istvánt, Abauj vármegye alispánját, ki szintén részt vett az összeesküvésben, fej- és jószágvesztésre itélték, az említett Bónis Ferenczet 1671. április 30-án Pozsonyban lefejezték. Felső-Magyarországra most még nagyobb haderőt küldtek a mozgalom elfojtására, s az összeesküvés alkalmas ürügy volt az alkotmány ujabb megszoritására is.
1670-ben Gönczön tartott közgyülésén Abauj vármegye Komjáthi Zsigmondot, Török Istvánt, Kovács Istvánt és Csobai Istvánt kapitányokká választván, eskü alatt kötelességükké tette, hogy az "utálló s duló, fosztó, prédáló, koborló, szegénységet rontó s pusztító, fogyató, minden névvel nevezhetendő gonosztevők, malefactorok, latrok" elfogatásában és üldözésében a hozott statutumok szerint fognak eljárni.
5101672-ben a vármegyei esküdtek napidíját szabályozta a vármegye. E szerint ha járásukból "derekas dolgokban" kiküldik őket minden napon, míg oda járnak, ő kegyelmeknek rendeltetnek ötven-ötven pénzek. Az alispánnak kell jelentést tenniök s ez utalványozza ki nekik a napidijakat.
Spankau.
A nádorispánság nem töltetvén be, Ampringen Jánost nevezte ki I. Lipót teljes hatalmu kormányzóvá, s az ő keze alatt megkezdődött Felső-Magyarországon a legvéresebb rémuralom korszaka. Már 1670. jul. 29-én átadja a parancsnokságot a rövid ideig kapitányoskodó Sporck, Spankau Párisnak, a ki tüzzel-vassal fog nem az elégületlenség, hanem az elégedetlenek kiirtásához. Megtilt minden tanácskozást, kegyetlen büntetéssel fenyegeti azokat, a kik a pártütőket eltitkolják, egyenesen utasitja őket a kémkedésre, a református papokat pedig eltiltja attól, hogy a török segitségért imádkoztassák a népet.
Rendelete 1672. május 12-én kelt. Szövege Lehoczky közlése szerint (Századok I.) következő:
Paris Liber Baro a Spankau haereditarius dominus in Pernadicz et Altensattell, Sacr. Caes. Reg. Mittis actualis aulico-bellicus consiliarius, generalis vigiliarum praefectus, constitutus colonellus, nec non Cassoviae praesidiorumque Superioris-Hungariae generalis commendans.
Ezen levelünk rendiben mindeneknek a Felső-Magyarországban levőknek legyen tudtokra és szorgalmatos gondjokra, kivánom; minthogy már sok példából kitetszett, hogy némely nyughatatlan emberek, hol titkon s hol nyilván összecsoportozott gyülekezetecskékből igen veszedelmes és az országnak káros szakadások a keresztényi szeretetet bontogató gyülölséggel együtt származnak: tudva legyen azért, hogy az olyan rendkivül való gyülevényes csoportozások és gyülekezetecskék senkinek sem engedtetnek, sem pedig a több faluk s városokból együvé járandóknak a mi hirünk nélkül, sem otthonn, sem kívül, semminemü kimenést okozó czim alatt. És valakik találkoznak, akik, vagy hogy ők magok az ilyen veszedelmes csoportozást gyakorolnák, vagy ezen illetlenségben másokat tudván lenni, azokat bejelenteni mentül hamarább nem akarnák, vagy hogy szánt szándékkal és ravaszon az ilyenek kitanulásával nem gondolnának, ha közel hozzájuk történnek is, vagy ők magukat ugy tettetnék, mintha ezekben semmit sem tudnának; mindnyájan az ilyenek (valamely bizonyos jelenséggel megbizonyosodva rájuk) pártütő rebelliseknek, avagy felséges urunk gonoszakaróinak tartatni fognak, és méltóképen bünhödni. Azt is ehhez adva, mivel ugy hallatszik, hogy némely predikátorok, nem keresztény buzgóságtól viseltetvén, a kereszténység természet szerint való ellenségének szerencsés voltáért az együgyü községet imádkoztatnák, és azzal a pogánysághoz szítván, a keresztények közt való gyülölséget is terjesztik: az ilyenek felől nagy szorgalmatossággal tudakozzanak és vallattassanak is mindjárt a vármegyei minden rendbeli tisztek, kicsinytől fogva nagyig, a kik mások is ezen illetlenségben levőket mindjárt jelentsék meg, hogy a feljebb megirt notába ne essenek.
Második az, minthogy a számtalan sok tolvajlás, fosztás és ártatlanok megkárositása, sebesitése s ölése sokszor esett már az országban, és félő, netalán több is essék, az erdők zöldülvén; azonban az Isten előtt való számadással a tisztviselők tartozván, csak az egy ártatlan elvesztéseért is: azért ezennel akartam meginteni minden vármegyebeli tisztviselőket, főispánokat, viczeispánokat, szolgabirákat, s egyéb országbeli tiszteket is, hogy az ilyen tolvajkodókat, avagy mostaniakat, vagy azelőtt valókat kerestessék, tudakozódással és vallatással mindjárt, minden halasztás nélkül, minthogy sok faluban az alábbvaló nemes emberek is ilyen tolvajkodóknak bizonyossan mondatnak lenni, a parasztok is de kiváltképen az oroszok. Az ilyenek azért igen nagy serénységgel és serio menten megtudakoztassanak minden falukon s helyeken, elegendő bizonyság után törvényes uton kiirtassanak, mint olyan veszedelmes mirigymérgek; sem a hazafiságra, sem barátságra, sem a maga hasznára nem tekintvén senki is, mert ha valami olyan tekintetért a vármegyék némely tisztei kicsinytől fogva nagyig az olyan vizsgálatban tunyálkodva késedelmeznének, avagy mikor a tolvajlás történik, ha akkor mind a magok embereivel, mind az körülvalókkal az olyan tolvajokat meg nem kergethetik: tudják meg bizonyosan, hogy az olyan tunyálkodó vármegyei és városi tisztviselőknek jószágaiból fordul meg az eltolvajlott jószág s a megfosztatott embereknek kára.
És mivelhogy a minapi 13 vármegyebeli kassai gyülésben végeztetett, hogy a kik titkon praktikálnának az elszökött pártütő rebellisekkel, avagy felséges királyunk akármely ellenségével titkos szövetségeket forralva, háboru támadásokat izgatnának és elvesztő 511viszálkodásokat gerjesztenének, hogy az olyanokat mindjárt minden késedelem nélkül igen serio kikeressék a vármegyei fő és alábbvaló tisztek szorgalmatos tudakozódással és hit után való vallatással minden vármegyékben, falukon s városokon, megkérdvén, ha nem tudna-e olyanokat ő maga valahol? Vagy nem vett-e eszében valami olyan jelt és állapotot valamire valót? Vagy valamit nem hallott-e valaki felől, aki az olyan pártütő praktikákban, hamis hirköltésben részes volna? És ha valaki felül csak fülhegygyel olyan valamit megértenek: azontul mindjárt több és nagyobb tudakozódásokat inditsanak és bizonyosan végére menvén, minket is mindjárt tudósitsanak, hogy az szegény községet háborgató, rossz hamis hivek megfojtassanak és az egész országbeliek félelem és rettegés nélkül lévén, dolgaihoz ki-ki békességessen lásson.
Petróczy-fölkelés. Kobb.
A feleletet erre a Petróczy-féle fölkelés adta meg. Petróczy István, Kende Gábor, Szuhay Mátyás, Szepessy Pál 15,000 emberrel Kállóról jövet berontottak Abauj vármegyébe s Kassának tartottak. Spankau Enyiczkénél állotta utjokat, de kemény vereséget szenvedett. De a míg a fölkelők szétosztották csapatjaikat, Szuhay Kassát, Kende meg Regéczet ostromolta, Kobb, Diepenthal és Eszterházy Pál megérkeztek a császári csapatokkal. A fölkelők Györkére vonultak vissza s erejüket számba véve, legyőzhették volna a császári sereget, ha Kobbnak nem sikerül a hajdukat igéretekkel árulása csábitani. A csata elveszett s a fölkelők két részre szakadva, futton-futva hagyták el Abauj vármegyét. Az elfogottakat a kegyetlen Kobb karóba huzatta. Spankau még erősebben látott üldözésükhöz. A bujkáló s menekülő "lázadókat" földönfutóknak jelentette ki, ráparancsolt az alispánokra, hogy hajszoltassák fel őket, kihirdetteté, hogy a közönséges lázadókért fejenkint 2 tallért, a főbbekért, ha megölik, 1000-1000 tallért, ha elevenen behozzák, 2000-2000 tallért ád.
A míg egyfelől a főkapitány, Spankau alkalmazta az elrettentés legkegyetlenebb eszközeit, más részről Kobb Farkas gróf hadparancsnok fenyegette a lakosságot, hogy mindenkit karóba huzat, a ki czimboráskodik az összeesküvőkkel. Spankau 1674-ben a reformátusok ellen, a kik bántalmazzák a katholikusokat, kiparancsolja a megyéket, hogy fogdossák őket összes s büntessék bármiféle büntetéssel. A reformátusokat, a kiknek lelkészeit tömegesen vitték volt már el Pozsonyba s onnan gályarabságra, Nápolyba, sikerült is megritkítani a Hernád völgyében; egyre-másra vándoroltak a Tiszántúlra. Spankau még az évben meghalván, Strassoldo lett ideiglenes főkapitány, a kit 1677-ben Kobb váltott föl, ki október 7-én vonult be Kassára. A dühöngő ember véres kardot, nyársat és kereket hordoztatott körül a helységekben, ezekkel a jelvényekkel figyelmeztetvén a "kurucz pártütők és rablók czimboráit": kard lesz a büntetése a főurnak, nyárs a nemesnek, kerék a parasztnak. S nem érte be a puszta fenyegetéssel, hanem megkezdte véres munkáját a gyanusitottakon.
A budai pasa erre viszont megparancsolta, hogy hasonlóképen bánjanak el a németekkel. Ez felnyitotta a bécsi kormány szemét, s tartván attól, hogy megint kitör a folyton lappangó lázadás, Kobbot deczember 10-én elmozditotta s helyébe Würben Istvánt nevezte ki.
Thököly.
Hanem ez már nem tarthatta vissza Thököly Imrét, a ki élükre állt a kuruczoknak s 1678-ban rövid idő alatt egymásután elfoglalta Abauj vármegye várait: Boldogkővárát, Gönczöt, Mislyét, Széplakot, Enyiczkét, Szalánczot. Ez utóbbit Leslie tábornok a következő évben visszafoglalta ugyan, de Szikszónál érzékenyen megverte őt Thököly.
A háboru dúlásai mellett ez évben (1679-ben) egy más csapás is látogatta Abauj vármegyét: a pestis, mely ismételten megjelent már az utóbbi években. 1675-ben Törökországból jövet köszöntött be, 1678-ban 512már Kassán és környékén jelentkezett. A vármegyének sok lakosa lett a járványnak áldozatává.
Thököly Imre 1682-ben ujra hadat vezetett Felső-Magyarországra a király ellen s ez alkalommal, igaz, hogy csak a török segitségével, ura lett Kassának. 1682. november 19-én Bécsben fegyverszünet jött létre közte és a király közt. 1683-ban Kassán országgyülést tartott a felső-magyarországi rendekkel. Az országgyülésen Abauj vármegyének követei voltak: Kálmánczay István alispán, Bakay István, Várady Mihály és Rósa Mihály. Thököly előadta óhajtását, hogy ingyenes erővel jó karba akarja helyeztetni az általa birt várakat, Szendrő helyett pedig, "ha Isten kezébe adja" Szádvárát. Boldogkővára az esztergomi érseké volt, s noha a bécsi fegyverszünet 8. pontja, mely kikötötte az érsek javainak háboríttatlanságát, Boldogkőről nem szólt, a rendek nem akarták érinteni, nem kétkedvén, hogy ez sem szenved kivételt. Hanem a rendek hangulata Thökölyre nézve veszedelmesen lelohadt. Ismétlődött az a jelenség, melyről Bethlen Gábor oly elkeseredetten panaszkodott. Elég volt a hadakozás; némelyek zugolódtak is, hogy Thököly önző czélt követ, követelni kezdték a nemesi rend hazaszállítását. E nélkül pedig Thököly a maga erejével nem boldogulhatott volna. A rendek követelése rendkívül fölingerelte Thökölyt. Meghivta lakomára a rendeket és a vármegyék követeit. Ezek közül öt vármegyének, Abaujnak, Zemplénnek, Sárosnak, Ungnak és Szepesnek küldöttei okoztak neki legtöbb boszuságot. A haragos Thököly, mellőzve minden diplomacziai tapintatot, a vendégség után az egykoru krónika szavai szerint "mosdatta, pirongatta" őket, a mért cserben akarják hagyni. Végre elhatározta a gyülés a nemesek összeirását; 8802 gyalogost és 8000 lovast számláltak össze. A szétosztás módja fölött is hosszu vitatkozás támadt. Sok huza-vona és üzengetés után végre ugy döntött a fejedelem, hogy a szétosztásban meg nem nyugvó három vármegye, Abauj, Zemplén és Sáros oszsza föl egymás közt a kivetett hadat.
Thökölynek ekkor már rosszul állott a dolga. A törökök Bécs mellett szenvedett nagy veresége megfosztotta legerősebb támaszától. A török had legyőzője Sobieski János lengyel király Bécs alól való visszatértében Abauj vármegyén vonult keresztül, s november 26-án Szepsin pihenőt tartott. A hegyaljai városok közül Tokaj, Tállya, Tarczal, Bénye 1000 hordó tokaji bort igértek neki, ha megkiméli őket a lengyel hadsereg átvonulásától; a király azonban ajándék nélkül is megtette ezt s Abauj vármegyén át minden kártétel nélkül, rendben vezette át fegyelmezett seregét.
Thökölynek a nagyváradi pasa által történt elfogatása, de Petneházy és kuruczainak Caprara császári tábornok előtt való meghódolása sem szünteté meg a kuruczhadak támadásait, a kik minduntalan le-lecsaptak Abauj vármegyébe. Csak 1697-ben sikerült a Thököly-sereg maradványait megtörni. Nigrelli Oktavián kassai főparancsnok megvervén őket Harangodnál, a Tokay Ferencz parancsnoksága alatt álló, nagyrészt már gyülevész nép szétszóródott és apróbb csapatokban fosztogatta Abauj vármegye helységeit és a királynak meghódolt nemesek házait. Nigrelli kénytelen volt nemesi fölkelést hirdetni Abauj vármegyében és Zemplénben. De mindjárt kezdetben a nemesség huzta a rövidebbet. A vakmerően támadó gyülevész had a szalánczi hegyek alatt megverte a nemesi sereget; Semsey László ezredes és Kormos István is elestek. De Vaudemont császári tábornok Nigrelli és Károlyi Sándor közreműködésével kiverte őket fészkükből s nagyrészt megsemmisitette seregöket, melynek maradványai szétporlódtak.
513A béke tehát külsőleg helyre volt állitva s I. Lipót kormánya, mely a fölkelőkben a nemzeti törekvések harczosait és a protestánsokat egyaránt üldözte, folytatta a törvénytelen elnyomást. Nem tagadható, hogy szolgálatot tett a közművelődésnek azzal is, miután a püspök és a káptalan a török iga alól felszabadult Egerbe visszatérhetett, 1697-ben Jászóvárra visszahelyezte a premontreieket. De minő czélzattal tette ezt is? Németesíteni akarta az ősmagyar monostort, mert osztrákoknak ajándékozta. Terve mindazáltal csak ideig-óráig sikerült; az önkéntelenül magyar érzelmüvé vált monostor, támogatva külső körülmények által, nem is száz év lefolyása alatt függetlenitette magát.
A protestánsok szabad vallásgyakorlatát, nem csak hittéritői szándékból, hanem részben megtorlásul a fölkelésben való részvevés miatt, a törvények biztositéka ellenére betiltották, a birtokukban levő templomokat elszedték, ujak épitését nem engedték meg. Ezuttal még mindig nem sikerült megtörni Magyarországot, bármennyire ki volt merülve, elnéptelenedve és elszegényedve. Néhány évi könyörtelen önkényuralom után még egyszer hatalmas lobbot vetett a szabadságharcz tüze II. Rákózcy Ferenczczel.
II. Rákóczy Ferencz.
A törökökön nyert nagy győzelmek, Magyarországnak a Duna-Maros-közén kívül való felszabadítása, Erdélynek könnyü szerrel a Habsburgház uralma alá hajtása, elbizakodottá tette I. Lipót kormányát. Az önkényüleg, Széchenyi Pálnak vészjósló tiltakozása ellenére készitett uj szabályzat, melyet az országgyülés elé nem mertek terjeszteni s melyet egy szűkebb körü bécsi értekezleten részt vett magyarok visszautasitottak, Magyarországot az örökös tartományokkal egyenlő meghóditott tartománynyá akarta sülyeszteni. Az országgyülés által féltékenyen őrzött adómegajánlási jogon is rést ütött Lipót rendelete; a török háboruk okozta költségek pótlása czimén rendeletileg a birtokos nemesség jövödelmének 1/16-od részét követelte. 1700-ban a köznemességet is megadóztatta, s az 1687-iki pozsonyi gyülés óta országgyülést egyáltalában nem hítt össze. Az egész században, minden országgyülésen megtett szentesitett ígéret daczára a protestánsok sérelmeinek orvoslása irott szó maradt; sőt térités örve alatt üldözésük sem szünetelt. Ez egymásra torlódó okok szülték a szabdságharczok századának utolsó nagy háboruját, melyet II. Rákóczy Ferencz a szabadságharczra nézve kedvezőnek látszó külviszonyok közt kezdett meg, de melyet a kimerült ország részben nem tudott, részben pedig a békés szándéku I. József kormányra kerülte után, a ki biztositotta az alkotmány helyreállitását, már nem akart végig küzdeni.
SZÁDVÁR
(Orsz. képtár)
1701. január 3-án tartott közgyülésén Abauj vármegye a szökevény jobbágyok ügyében hozott intézkedéseket. Megujitotta az 1612-ben Gönczön hozott statutumát a bor és sör árultatása dolgában. Elhatározta, hogy a kik a pusztult telkekre és helyekbe letelepedni akarnak, azok két éven át minden tehertől mentesek legyenek. A vármegyében mindenki kassai vékával és köböllel tartozzék élni, 12 frt büntetés terhe alatt. Az olyan nemesek, 514kik a szolgabiró idézésére a vármegyei törvényszék előtt meg nem jelennek, 24 frt, parasztok 12 frt. birságban marasztaltassanak el. Az olyan foglyok, kiket nem terhel főbenjáró vád, kezességre szabadlábon hagyhatók. Az adó fölhajtására nézve az e czélból kiküldött tiszteknek, az istenkáromlás büntetésére nézve a falusi biráknak külön utasitások adattak.
Maga a szabadságharcz kevésbé érintette a vármegye területét; nagy csatái az ország nyugati részében és Erdélyben zajlottak le. Kassa már a szabadságharcz kezdetén meghódolt Rákóczynak, a ki Rabutin ostroma daczára ura maradt kibujdosásáig. Kassával együtt Abauj vármegye is híven kitartott a szabadság ügye mellett. A megyei lakosság inkább felprédáltatta vagyonát, hogy sem szabadsága védelmezőjének árulójává lett volna. E ragaszkodásnak egyik rugója, bár főrésze a szabadság eszméjének volt benne, talán az is lehetett, hogy a felsővadászi Rákóczyaknak Abauj vármegye volt második törzsfészkük, s a mint I. Rákóczy Ferencz, úgy nagy fia is idejének javát Abaujban töltötte. II. Rákóczy Ferencznek is Kassa volt a fővárosa. A ragaszkodó nép nem riadt vissza saját javainak elvesztésétől, midőn Rákóczy Ferencznek segíteni kellett. 1706-ban, mikor Rabutin Kassa ostromára indult, a lakosok mindent elpusztitottak előtte, a falukat és malmokat leégették, maguk az erdőkbe menekültek. A királyi tisztviselők is a néppel tartottak; a kapott parancs daczára semmiről sem gondoskodtak, a mire Rabutin seregének szüksége lett volna.
A háború Abauj vármegye földnépét erősen sujtotta. Erre mutat az 1708. évben hozott következő statutum: "Méltán panaszkodván némely szegénység, hogy a tábori szekerek ki nem állitása miatt szekerök, marhájok egész a Tiszáig az hadi rend által vitettenek el, statuáltatott, hogy az olyan méltatlan károkat az megkárositott felek azon vetessék meg, a kin mult az tábori szekereknek kiállitása."
Az emlékezetes ónodi országgyülésen Abauj vármegye, nemkülönben Torna vármegye követei is részt vettek a függetlenségi határozat kimondásában.
Rákózcy után.
A béke megkötése és Rákóczy Ferencz elbudosása után a vármegyének is uj életet kellett kezdenie. A hosszu háborús korszak alatt megváltozott a vármegye külső képe; de megváltoztak a szereplők is. A kegyelmet el nem fogadott, számkivetésbe ment Rákóczy jószágai más kézre kerültek; a felső-vadászi uradalmat és kastélyt, mely nagyjában ma is régi alakjában áll fenn, 1713-bn királyi adományképen br. Meskó Jakab kapta, a kinek női ágon fenmaradt családja máig a hazafiság és emberszeretet számos erényével tündöklik. A vármegye sok helysége elnéptelenedett, a miben az 1710-iki nagy pestisnek is része volt; mind Kassa, mind a földesurak kénytelenek voltak ismét idegen telepeseket behozni. Az idegen invázió azonban, a melynek magyarosításáról természetesen nem gondoskodott az idegenek elszaporitását szándékosan előmozditó kormány, kiforgatta a vármegyét előbbi magyar voltából.
Elpusztult községek.
De nemcsak hogy elnéptelenedtek a fennálló községek, hanem a hosszu háboruskodás alatt számos helység egészen elpusztult. A Hunyadiak korában Csánki Dezső még 318 községet talál Abauj vármegyében; ezek közül negyvenhetet már nem találunk föl. Az elpusztult községek egyike-másika mint puszta őrzi az egykori helység nevét; másoknak csupán nevük maradt fenn az okiratokban, de határuk más helységek határába olvadt. Az elpusztult helységek következők: Borsfalva (előfordul 1523-ban Dobszával és Inácscsal együtt), Bakóháza, Belenicze, Csapóháza, Csatóháza (Pere és Vadász közt feküdt), Cseb (ma csebi puszta Buzitánál), Amade vagy Cserhaj-Ida, Dediczháza vagy Diczháza, (Monaj és a mai Pocsaj puszta, egykor szintén önálló község vidékén), Dezsőháza (Novaj mellett), Gárd (ma gárdi puszta Pólyinál), Gergelyfalva vagy Gergely-Idája (Kis-Ida mellett), Gyanda (puszta 515Tomor mellett), Guta (Devecserrel és Fancsallal együtt emlegetik), Haradisa (Bárcza és Kisfalud közt), Hertvára (Berettel, Detekkel és Tengerfalvával együtt) Hovát vagy Horváti (ma Horvát puszta Kupa mellett), Kácsik (Buzita és Reste vidékén kellett lennie), Kápolna (ma puszta a füzéri járásban Nyírinél), Karácsond (ma puszta Felső-Gagy és Szászfa közt), Kemej (puszta Onga mellett), Kelecsény (nem a mai Kelecsény, hanem puszta Szepsitől délre), ugyancsak egy másik Kelecsény (Szántónál), Kendeled (Olcsvár és Felső-Regmecz közt), Kutlin (Perényi-birtok volt Radvány határában), Lebenye (ma puszta Kassától délkeletnek), Litéri (Nagy-Idával fordul elő), Lucska (a Kassától délkeletre és keletre eső helységek közt szerepelt), Lyuba (ma puszta Büttös és Buzita táján), Marczelfalva (Forró mellett kellett lennie), Noé (Szend és Méra környékén), Olaj (a mai Nagy-Kinizs határában), Őzd (előfordul Devecser és Fancsal helységekkel), Papi (ma puszta Garadna mellett), Pocsaj (ma puszta Monaj mellett), Pocsin, Rakottyás (Csákány mellett), Regete (ma puszta Kis-Szaláncz mellett), Reglőd (Rozgony és Garbócz közt), Roszput (többször emlitik Hatkóczczal és Csebbel együtt), Sárvár (ma puszta Garadna mellett), Szebenye (ma puszta Garadna és Szala között), Szedlecz (a vármegye északnyugati részén lehetett), Sziget (ma Szikszó mellett levő puszta), Tobolka (Dediczházával együtt fordul elő), Toka (a Zudar-birtokok közt szerepel Forróval együtt), Tövis-Pere (ma Tövis puszta, Pere és Szántó mellett), Tuzsa (ma puszta Gibárt mellett, a XVII. században még létezett, 1647-ben még a törvény is megemlékezett róla), Ujfalu (Ongával egyesült puszta, miért is a község neve ma Onga-Ujfalu).
Kápolna, Lebenye, Regete, Sárvár, Tuza még községképen emlittetnek az 1715-iki összeirásban, de már részint mint teljesen elpusztult, részint pusztulófélben levő helyek.
Az örökös háborúk által okozott pusztulást a vármegye minden módon orvosolni törekedett. 1714-ben kimondotta, hogy a letelepülni szándékozó jövevényeket, ha házat épitenek, három évre minden adó alól fölmenti. De a népesedés természetesen lassú folyamatu dolog volt s nem ment egyszerre.
1715-iki összeirás.
Az 1715-iki Conscriptio elszomoritó állapot képét festi rideg számaival. A ma létező községek közül is sok teljesen el van hagyva; az el nem hagyottak nagy része elnéptelenedett. Kipusztultak a jobbágyok, a zsellérek. Néhol csupán egy kúria áll fenn, máshol semmi, csak rombadölt házak, vagy üres telkek, melyekről kihaltak lakosaik, vagy melyekről az éhség és szükség űzte el őket.
Az összeirás 584 jobbágy-, 59 taksás és 279 zsellérportát, mindössze 922 portát talált. Minő hanyatlás ez csak az 1564-iki összeirás eredményéhez képest is, amikor 1686 1/2 portát találtak Abauj vármegyében. S a telkek közt is hány áll műveletlen! A rétek nagy részét elpusztitotta a Hernád, Tárcza, Kanyapta áradása; nem volt elég emberi kéz, hogy megvédhesse a határt az árviz ellen. A legtöbb helységben nem maradt több, mint 1-3 porta. Az összeirásról szóló jegyzőkönyv (az orsz. levéltárban) tudatja velünk, hogy Varbócz teljesen elpusztult; Alsó-Mislye rétjeit a Hernád elárasztotta, csak a dombosabb részeken kaszálhatnak. Széplak-Rövidszeren a víz tökéletesen elpusztitotta a rétet. Zdobán a házak elhagyva állanak. Kassa-Ujfalun csak 4 jobbágy és 1 zsellérportát találtak, a szőllők a zavaros időkben megsemmisültek. Rozgony egy része szintén el van hagyva; 3 jobbágy-, 1 zsellér- és 1 szabados portája maradt. Beszter, Rás rétjei víz alatt állanak. Bátyok teljesen néptelen; egyetlen család lakik még benne. Regete-Ruszkán, Kis-Szalánczon, Regetén egyetlen lakost sem találtak. (Regete meg is szünt.) Kalsa teljesen puszta. Ez a "totaliter deserta" minduntalan szemünkbe ötlik. Ujvároson, F.-Reymeczen semmit sem vetnek; élnek koldulásból vagy más 516nyomoruságos módon. Mátyásházán lakik egy Vég András nevü ember (más nem), aki semmit sem vet, csak egy kis szőlleje van. (Vég Andrással, ugy látszik, kihalt Mátyásháza, mely már nem létezik mint község.) Vilyben is csak egy lakost találtak. Bisztyéről két nemesen kívül minden lakos elmenekült. Vágás (Kovácsvágás) a nemeseken kívül szintén lakatlan. Pálháza üres. Kis-Bózsvát másfél esztendővel azelőtt odahagyták a lakosok. Filkeháza "egy nyomorultat kivéve, teljesen néptelen; szintugy Kápolna (ez sem létezik már) és Kisfalu (Vilmány-Kisfalu), Felső-Czécze a nemesi lakokon kívül elpusztult; Alsó-Czécze, Felső-Méra teljesen, Sárvár szintén "totaliter deserta"; valamint Hernád-Petri is. Felső-Gagy a kurián kívül elpusztult, Alsó-Gagy teljesen. Hasonló sors érte Péder, Fúló-Kércs, Litka, Büttös helységeket. Szudok Hidas-Németiben vet a földesur engedelmével, mert az ő határa a Hernád áradása következtében az idő szerint puszta. Elpusztult nagyrészt Perény, részben Komarócz, Makrancz is, melyről megjegyzi az összeirás, hogy valaha népes volt, de most elhagyatott. Bodolló teljesen elpusztult, három zsellér az urasági házban lakik. Buzinkán nem találtak portát, még a kúria is üresen áll. Pányok nagyobbrészt elpusztult. Szepsiben körülbelül 150 ház áll elhagyottan. A.-Meczenzéfel 10-nek, F.-Meczenzéfen 19-nek nincs semmije; nyomorultak lettek, az uraságnál laknak.
De a megmaradt helyek portáiban is nagy fogyatkozás állt be. Az 1427-iki adó-összeirás szerint Nagy-Idán volt 91 porta, 1715-ben hét. Szepsiben 180, most 44. A.-Meczenzéfen 58, most 18, F.-Meczenzéfen 28, most 22 (ez szenvedett legkevesebbet), Gönczön 190, most 43, Szántón 109, most 13. Mizslyén 41, most csak négy. Mindenütt és mindenütt a pusztulás és nyomoruság képe.
Birtokperek.
A kihalt családok után jogigénynyel föllépő atyafiak vagy örökségre jogot formáló egyének igen sok bonyodalmat okoztak, miért is 1715-ben szükséges volt a peres birtokokra nézve külön királyi törvényszéket felállitani Kassán, Pozsonyban és Zágrábban. A kassai törvényszék elnöke gr. Csáky Zsigmond volt; táblabirák: Petheő Mihály, Szentivány László, Tahy Károly, Ferencz leleszi prépost, Balogh István, Szentivány János, Megyery Gábor, a két abaujvármegyei alispán és a korona ügyvédje. A törvényszék azonban nem működhetett az összes érdekeltek megelégedésére, miért is huszonhat év mulva a rendek sürgetésére eltörülték.
Harminczadok megszüntetése.
Az önkényesen, még I. Lipót alatt létesitett harminczadvonalak miatt többször emelt szót az országgyülés. Ezeket a fölösleges, sok zaklatással járó harminczadokat az 1715-iki országgyülés rendezte, mely az 1715: 91. törvényczikkben megállapitotta minden megyére nézve a harminczadállomásokat. Abauj vármegyében egy főállomást hagytak meg, Jászót, ennek fiókjaiul Szepsit és Szikszót rendelte a törvény.
Telepités.
A pusztává lett területek benépesitéséről az 1723-iki országgyülés három törvényczikkben is intézkedett, melyek hat évi közadó-mentességet biztositottak a bevándorlóknak s főleg a kézművesek és kereskedők beédesgetését czélozták. Ennek folytán Abauj vármegyében ismét sok német bevándorló telepedett le. Ugyanebben az évben szervezték a kerületi táblákat; Abauj vármegyét az eperjesi (tiszáninneni) tábla hatáskörébe rendelte a törvény.
Mária Terézia.
Az állandó hadsereg szervezése most már kevésbé tette szükségessé a nemesi hadak fölkelését, noha ezt az állandó hadsereg mellett is fenntartotta a törvényhozás és igy a vármegye lakossága az ismételt török háboruk daczára is békésen dolgozhatott a régi sebek gyógyitásán, a közbiztonság megszilárdításán. Ámde 1741-ben ujra fegyverbe kellett állania a vármegye urainak. A pozsonyi országgyülés Mária Terézia királyné trónjának megmentésére nemcsak a kért ujonczokat ajánlotta meg, de elrendelte a nemesi fölkelést is.
517Nemesi fölkelés 1741-ben.
Abauj vármegye a nemesi fölkelő sereghez Szirmay Tamás ezredes parancsnoksága alatt 2 lovas- és 2 gyalogszázadot szervezett. A lovasság Splényi altábornagy hadosztályához ment Csehországba, a gyalogság pedig a Felső-Ausztriába beütött bajor sereg ellen küzdő hadsereghez. A lovasság összes létszáma volt 4 tiszt és 177 ember; ezekhez pótlólag 1742-ben még 1 tisztet és 63 lovast állitott a vármegyei nemesség; mindössze tehát 245 lovast állitott ki. A gyalogság összes létszáma 308 ember volt. Mint megyei banderium saját zászlója alatt, külön egyenruhában ment a harcztérre e csapatosztály. A huszárság egyenruhája volt: kék mente, hasonló szinü dolmány és nadrág, kék csákó, kék zsinóröv. Az ezredest a törvény értelmében a királyné nevezte ki, ellenben a csapattiszteket maguk a banderisták választották. A szervezést a tiszáninneni kerület részére kinevezett vezér, Csáky György gróf szepesi örökös főispán és kir. vezérőrnagy intézte.
A nemesi had, főleg a lovasság, melynek Csehországban a poroszok ellen nagyobb szerep jutott, derekasan viselte magát s vérével pecsételé meg vitézségét. Az abaujiak közül 28 ember vesztette életét a csatatéren.
1744-45.
Az 1744-45-iki hadállítás alkalmával megint meg kelle hoznia a véráldozatot a vármegyének; de feladatának emberül megfelelt. A jelentések szerint Abauj vármegye a legtöbb hadat állitó vármegyék közé tartozott. Ez év a vármegyére nézve azonban nemcsak harczi babért termett; a nemzeti kultúra terén is jelentős eseménynek volt határköve. Ebben az esztendőben függetlenítette magát a jászói prépostság az osztrák premontreiektől s ezzel törzse lett a premontrei kanonokrend újonnan életre kelt egyik magyar ágának.
TORNA VÁRA.
(Saját felvételünk)
Mária Terézia rendeletei.
Az 1745-iki hadállítás után a Mária Terézia által több izben viselt háboruk már nem érintették közvetlenül a vármegyét. A királyné intézkedései következtében a közoktatásra és a gazdaság emelésére forditottak nagyobb gondot; míg a vármegyei politikai élet, melynek nem volt találkozó pontja a hallgatásra kényszeritett országos politikai élet porondján, ugyszólván teljesen szünetelt. A politikai életben dermedtség állott be. Az 1764-iki országgyülésen fellobbant panasznak sem volt kézzelfogható következménye. A mult század óriási erővel vívott küzdelmére hosszu, mámoros álom következett be itt is, csak úgy, mint az egész országban; békét óhajtott kevés kivétellel mindenki. Száz évvel előbb még óriási mozgalmat támaszthatott volna az olyan esemény, mint a jezsuita rendnek 1773-ban való eltörlése s tagjainak szétbocsátása; hiszen láttuk, hogy Kassán ismételten véres tüntetések voltak miattuk. Most közömbösen vették barátaik, ellenségeik egyaránt. Pedig a protestánsoknak is még mindig volt okuk a panaszra; az alkotmány megszegése miatt pedig mindenkinek. A nagy nemesi osztályt közelről érdeklő s országgyülésen kivül, rendeletileg életbe léptetett úrbéri szabályzat, mely igaz, hogy a nép sorsát jelentékenyen javitotta, szintén nem keltett a vármegyei nemesség részéről tiltakozást. Míg azonban a föld népéről emberszeretőn gondoskodott Mária Terézia, kereskedelmi politikája következtében az iparosok és kereskedők sorsa rosszabbra fordult.
518A háboruk miatt felszaporodott adósság az adók emelését tette szükségessé, s már ez is sok kárt okozott az iparos osztálynak, de nagyobb csapás volt reá nézve az, hogy az Ausztriának kedvező vámszabályzat nemcsak meggátolta a mult századokban virágzásnak indult magyar ipart fejlődésében, hanem létalapját megtámadva, nyomorult zsellérsorsra juttatta.
A jobbágyok sorsának enyhitésén kívül egyéb intézkedéssel, mint uj termelési ágakkal is igyekezett a földművesek sorsán segiteni. Az ő kormányzatának utolsó éveiben tettek próbát az ország több részei közt Abauj vármegyében is a selyemtermelés meghonositásával. Abauj vármegyében határozott kudarczczal járt a kisérlet. A vármegye a helytartósághoz intézett levelében megirja, hogy ennek oka nemcsak a nép közömbösségében rejlik, hanem abban is, hogy idegenkedik olyan termelési ágtól, melynek biztos jövedelmezőségéről nincs meggyőződve.
De mit ért minden gondossága Mária Teréziának, midőn az ország gazdasági jólétének egyenesen életerét vágta el az 1769-ben életbeléptetett, előbb emlitett vámrendszerével? Abauj vármegye is nagyon megérezte káros hatását. Már a szabadságharczok korszakát követő elszegényedés is nagy visszahatással volt az ipar helyzetére; Mária Terézia vámrendszere megsemmisítéssel fenyegette. A hatalmas iparu Kassa mellett a vármegye kisebb helyein is élénk ipari és kereskedelmi élet fejlődött, de Kassa által a vármegye lakosságának is tekintélyes része jutott jóléthez; most mindezt gyökerében támadta meg a kriálynő intézkedése. Nem a fizetségtől való vonakodásnak tulajdonitható tehát, - mert a vármegye 1741-ben és 1744-ben is fényesen kitüntette áldozatkészségét, - hogy 1780-ban Abauj vármegye azok közé tartozott, melyek legnagyobb adóhátralékban voltak, éppen az iparűző határszéli megyékkel, Pozsonynyal, Nyitrával, Trencsénnel egy sorban. A vármegye föl is irt e miatt a helytartótanácshoz, rámutatva a fenyegető válságra. De Mária Terézia 1780-ban, mielőtt jobbra fordithatták volna elhatározását, meghalt; II. József pedig nemcsak gazdaságilag, de politikailag is beolvasztásra szemelte ki Magyarországot, tőle tehát hiába vártak volna orvoslást.
Még Mária Terézia uralkodásának utolsó évében, 1779-ben épült föl az uj megyeház, a vármegye mai székháza, Kassán a főutczán. Néhány esztendő mulva a vármegye ugyanott érte meg önkormányzatának első izben történt megtörését.
II. József. Abszolutizmus. Német nyelv. Népszámlálás.
II. József uralkodása megsemmisitette a vármegyék és szab. kir. városok autonomiáját, sőt önálló közigazgatási területi jellegüktől is megfosztotta őket. 1783-ban a császár bejárta Magyarország nagy részét, hogy személyesen ismerje meg az ország állapotát és közigazgatási viszonyait. A magyar urakkal való érintkezésétől bátran merték remélni, hogy makacs terveivel felhagyva, rálép az alkotmányosság utjára s megkoronáztatja magát. De e helyett a teljes abszolutizmus és elődeinek koronázási esküjével biztosított törvények felfüggesztésének korszakát nyitotta meg közvetlenül azután, hogy az országot beutazta, mely alkalommal Abauj vármegyét és Kassát is meglátogatta, midőn a vármegyei küldöttség Szikszón fogadta s mutatta be hódolatát a mai Hunyadi-Csáky kastélyban. II. József már 1784-ben a német nyelvet tette hivatalos nyelvvé az országban;1785-ben pedig felforgatta az egész megyei rendszert. Ezt megelőzőleg 1784-ben, augusztus 16-án általános népszámlálást és a házak megszámozását rendelte el.
Ez összeirási rendelete ellen, mely alól a nemesek sem vétettek ki, 519az előjogaiban megtámadott vármegye erélyes feliratot intézett hozzá. A fölterjesztés, mely 1784. október 1-én kelt Kassán, Abauj vármegye gyüléséből, a 24204. számot viseli, s az Orsz. levéltárban (a régi helytartóság okiratai közt) őriztetik.
Abauj vármegye II. József ellen.
A felirat hivatkozva az összeirásokra vonatkozó 1715: 3., 1723: 8. törvényczikkekre, valamint az 1598: 4. t.-czikkre felvilágositja a király ő felségét, hogy a nemesek lakásainak megszámozása soha sem volt szokásban és nem is történhetett. Hadi czélokra, imminens veszély esetén való összeirása mindenkor a törvény által történt, de a jog, szabadság és kiváltság ellenére soha. Kéri tehát a vármegye ő szent felségét, biztositván őt további hűségéről, hogy a nemzet fájdalmát és megütközését megszüntetve, rendeletének teljesitésétől mentse föl a vármegyét. Figyelmezteti devóczióval a felséget, hogy közvetlen elődei, VI. (III.) Károly, édes anyja, Mária Terézia, sőt ő maga is trónraléptekor biztositotta Magyarországot, hogy törvény szerint fogja igazgatni, soha sem pedig az örökös tartományok mintájára; a jogokat, szabadalmakat és kiváltságokat pedig, mint a törvényben kimondatott, tiszteletben tartja és tartatja.
"Cum proinde praememorata Conscriptio nunquam antehac in Regno audita, nec in Legibus memorata, fundamentalibus Scopum publicum Regni definientibus Legibus et consequenter Juribus et Libertatibus Regnicolarum Solenni Diplomate Regio stabilitis adversetur, iisdem nos Legibus et Sanctionibus eo firmius inhaeremus, quod Quemadmodum gloriosse memoriae Avus Mattis Vestrae Carolus VI. per Artum 3-ium Anni 723 Diplomatica, quam alia quaevis Jura, Libertates, Privilegia, Immunittes, praerogativas Legesque conditas per Successores etiam inviolabiliter conservandas constituit, se idisum Augustissi ma ocndam Genitrix Mattis Vrae confirmando, per Artum 8-um Ai 741 de eo etiam, quod ad norman aliarum provinciarum nullo unquam tempore gubernandi simus, securos reddidit ita Matta s Vra Serma etiam in ipso Regiminis sui aditu aesdem Leges ac omnes Libertates nostrus benigne conrfirmaverit."
II. József, minthogy a vármegye nem akarta az összeirást teljesíteni, királyi kiküldöttekkel végeztette azt. Az 1784-iki népszámlálás azonban hibás lehetett, mert 1787-ben uj népszámlálást foganatositottak. Mutatja hibásságát az is, hogy Abauj és Torna vármegyékben (melyek 1785-ben egyesíttettek) a lakosságnál majdnem 30,000 főnyi különbséget találtak. Részint az első összeirók járatlansága, részint talán az eltitkolások, bujkálások okozták ezt.
1784-ben Abauj vármegyében következő eredménynyel zárták le az összeirást:

Kath. felnőtt férfi | 14,700
Kath. fiugyermek | 11,449
Kath. felnőtt nő | 15,291
Kath. leánygyermek | 11,224
Nem kath. férfi | 7588
Nem kath. fiugyermek | 5599
Nem kath. nő | 7718
Nem kath. leánygyermek | 5488
Zsidó férfi | 578
Zsidó fiugyermek | 547
Zsidó nő | 541
Zsidó leánygyermek | 481

Idegen férfi volt 433, fiugyermek 305, idegen nő 371, leánygyermek 271.
A szolgákat külön irták össze. Felnőtt férfi szolga volt 2330, fiu 1258, nő 1766, leánygyermek 954.
A születések száma volt 1948 fiu, 2034 leány, összesen 3982; a halálozások száma 3499; a születési többlet körülbelül normális szaporodási arányt mutat.
Az összes lakosság az összeirás szerint 89,283.
Torna vármegyében összesen 14,262 lakost találtak. A két vármegye lakossága tehát lett volna együtt 103,545.
520Az 1787-iki pontosabb összeirás szerint az egyesitett Abauj-Torna vármegyében volt 11 mezőváros, 263 falu, 6 puszta. A házak száma 19,173. Keresztény család 24,204, zsidó 558 találtatott.
Az összes lakosság száma 132,823. Ebből idegen 1261.
Foglalkozásra nézve volt: 186 pap, 5315 nemes, 45 tisztviselő, 1206 polgár, 6535 paraszt; iparos vagy kereskedő 6911, segéd, napszámos, szolga stb. 15,895.
A milyen szigoruan hajtotta végre népszámlálási rendeletét, oly következetes szigorusággal valósitotta meg a megyék kormányzatára vonatkozó terveit is József.
Még 1784-ben október 13-án tisztujitást tartott a vármegye br. Orczy Lőrincz főispán vezetése alatt. Alispánok lettek: Kelez Antal, Zombory Zsigmond, főjegyző Komáromy György. Főszolgabirák: Lánczy Jakab, Fáy Ábrahám, Zombory Gábor, Puky László. A vármegye akkor 4 járásra volt felosztva.
Abauj és Torna egyesitése.
II. Józsefnek 1785-ben, márczius 18-án kelt rendelete értelmében a megyei és szab. kir. városi hatóságokat feloszlatták. A megyei főispánok megszüntek. Az ország több kerületre osztatott; egy-egy kerület élére kerületi főispán vagy kir. biztos, a megye élére főnök állott. Abauj vármegye a kassai kerületbe jutott, melyet kivüle még Zemplén-, Sáros- és Szepes vármegyék alkottak. Torna vármegyét megszüntette a császári rendelet s beolvasztotta Abauj vármegyébe, melynek ezután 5-ik járását képezte.
Torna vármegyének önállósága, ezuttal először, megszünvén, itt tartjuk helyén valónak, hogy a legujabb időkig Magyarország legkisebb vármegyéjének multját emlékezetünkbe idézzük.
Torna története.
Torna vára a XIII. században, nevezetesen IV. Béla, illetőleg a tatárjárás után kezd feltünni az okiratokban. A vármegye valószinüleg szintén IV. Béla alatt alakult ki, a ki különben a tornai várhoz tartozó részeken lakókat különböző kedvezményben részesitette, minthogy menekülésekor szolgálatokat tettek nekik. Később is fölkereste IV. Béla e vidéket és hosszasabban időzött itt.
"Tekus, comes de Sarus" 1270-ben kapta IV. Bélától Torna várát; unokája I. János "de Thurna" irja magát, a kinek családja 5-ik izében 1406-ban kihalt.
1289-ben IV. László Tomor falut Feche Mihály és Bucchus tornai várjobbágyoknak "jobbagiones de Torna" adományozta.
Torna vármegye területe kezdetben nagyobb volt, mint mai napság, mikor Abauj vármegyébe kebelezték. A mai községeken kivül hozzátartozott Gömörből Hárskut, Dernő, Kovácsvágás; Csánki szerint néha odaszámitották Borsodból a Szalonnától és Rakaczától a megye mostani határáig érő csücsköt, Szepestől pedig Stószt, melyet legujabban végleg Abauj-Torna vármegyébe kebeleztek. Lakosai közül nyilván régebbek a szlávok, a mit régibb községeinek, magának Tornának neve is bizonyitani látszik. A megye benépesitésének időrendjéről azonban semmi határozottat sem mondhatunk.
A XV. század elejéig egy nemzetségé, a Tekusoké, illetőleg már Tornaiaké volt az egész vármegye, 1406-ban Tornay János, az 5-ik, magtalanul elhalván, 1410-ben a nyitravármegyei származásu Berencsi István kapta, a ki "Tornay" nevet vett föl.
1430. körül 800 adó alá eső portát irtak össze a vármegyében; a XV. század végén már 1000-1100-at.
1476-ban örökvétel utján Bebek Orsolya férj. Szapolyai Imréné kezére került a vár és tartozéka, s majd egy századon át a Bebekek maradtak urai. A Bebekek gömörmegyei család voltak; IV. Béla Bebek Ferencznek és György fiának 1243-ban adományozta Berzétét, Pelsőczöt, Csetneket. Eredetük a monda homályában vész el; a néphagyomány pásztornak mondja ősüket, a kit szerencsés véletlenség juttatott volna nagy kincs birtokába, melyen lassankint uradalmakat vett és tekintélyessé emelte családját.
521Az ellenkirályok harczának kezdetén Bebek Ferencz Ferdinándhoz csatlakozott és 1530-ban Boldogkő várának ostromát vezette. De János halála után György fiával együtt elpártolt Ferdinándtól s Izabellához állott, abban a reményben, hogy ez Erdély kormányzójává fogja kinevezni. Reményében csalódván, egyenesen Konstantinápolyba ment és Szolimántól kérte Erdély kormányzóságát János Zsigmond felnövekedéseig. A szultán kegyesen fogadta és kormányzóságának jelvényével, a zászlóval ajándékozta meg. Izabella hirt vevén erről, maga küldött követséget Bebek Ferenczhez, hogy vállalja el a kormányzói állást. De Bebek észrevette, hogy cselvetés készül ellene, tehát tagadó választ adott s egyuttal, hogy életét megmentse, meghódolást szinlelt. Azonban megöletését nem kerülte ki. Bebek Ferencz halála után fia, György kibékült I. Ferdinánddal, hűséget esküdött neki s uradalmait is visszakapta. Hasszán, füleki bég, egy előbb Bebek szolgálatában állott szökevény közvetitésével Szádvárból kicsalván Bebek Györgyöt, 1562-ben Balog vára mellett egy erdőben kisérőivel együtt elfogta. Kiséretében voltak: Magócsy Gáspár, Rákóczy György, Boksy István, Hangony György. Ezeket mind Fülek várába vitték, a honnan csak nagymennyiségü váltságdijjal szabadithatták ki magukat, kivéve Bebeket, a kit Hasszán bég Konstantinápolyba küldött, hol két esztendeig volt súlyos rabságban. Bebek, János Zsigmondhoz fordult, hogy járjon közbe érette; örök hüségről biztositotta. János Zsigmond csakugyan közbevetette magát érdekében, mire a szultán szabadon bocsátotta. Bebek György Erdélybe jött, ott János Zsigmond a seregek fővezérévé tette s két várral ajándékozta meg.
TORNA VÁRA ALAPRAJZA.
(Rajzolta Myskovszky Viktor.)
Szádvár.
Bebek György azonban csakhamar cserben hagyta János Zsigmondot is, és meghódolt a királynak, hogy visszakaphassa tornai és gömöri birtokait. Schwendi Lázár, az akkori felső-magyarországi főkapitány, gyanakodva fogadta a meghódolást és óvóintézkedéseket tőn, miért is Szendrőről eltávolitotta Bebek katonáit és Bebek György feleségét, a Szádvárban levő Patócsy Zsófiát, felszólitotta a vár átadására. Schwendi, hogy elvágja Szádvár utját, Jabloncza és Szögliget felől gyorsan egy-egy váracsot épittetett s azokat katonáival rakta meg. Patócsy Zsófia ettől sem ijedt meg, hanem követeket küldött férjéhez, hogy segedelmet hozzon; a míg az megjön, el van tökélve, hogy megvédelmezi a várat utolsó emberéig. Bebek György jobbnak látta az alkudozást, követet küldött 522Schwendihez Kassára, kérve őt, járjon közben a császárnál, hogy az fogadja vissza kegyébe, adja vissza továbbá Szendrőt s fizesse ki azt a 40,000 aranyat, melyet váltságdijképen Erdély fizetett érte a töröknek, végül adja neki a Magyarország határán levő Szakolczát, hogy ott feleségét biztosságba helyezhesse. Bebek azonban csak időt akart nyerni az alkudozással, mert azalatt tovább is érintkezett János Zsigmonddal, mit a kezdettől fogva bizalmatlan Schwendi megtudván, rendszeres ostrom alá fogta Szádvárt. Alig kezdődött meg a vár vívása, megtudta, hogy Bebek Füleken van s onnan háromszáz válogatott magyar és török harczossal készül Szádvárt fölmenteni. Schwendi a Forgách Simon által elfogott három Bebek csapatjabeli lovastól Bebek György egész tervét kitudván, minden utját idejekorán elállittatá, mire Bebek reményt vesztve, visszafordult. Patócsy Zsófia hősiesen védte a várat, több ostromot visszavert, a császáriak támadó műveit apró ágyuival ismételten összerontotta, de végre tarthatatlanná vált helyzete s kénytelen volt alkuba bocsátkozni Schwendivel. A Forgách Simon közbenjárására, Patócsy Zsófia küldöttjével, Wesselényi Farkassal, Bebek egyik régi lovassági vezérével megállapitott föltételek szerint Patócsy Zsófia minden kincsével és podgyászával kivonulhatott a várból s annak elszállitására Schwendi előfogatokat rendelt; az ágyukat és hadi szerelvényeket azonban át kellett adnia a császáriaknak. Patócsy Zsófia szabadon mehetett Tornára s innen bárhová.
A mikor a vár átadása megtörtént, s Bebekné Tornára vonult, Bebek György már Rima-Szombatnál állott egy török csapattal, melylyel meg akarta támadni az ostromló sereget, hogy legalább a háromszáz fogadott katonát a várba vethesse. Bebek Szádvár elestéről értesülvén, visszafordult s hőslelkü nejével, kit fogsága óta nem látott, Erdélybe, János Zsigmondhoz utazott.
Szádvárnak 1566-ban történt elfoglalása után Bebek többi vára is Schwendi kezébe jutott. Bebek György nemsokára meghalt s benne családjának magva szakadt. A tornai vár tulajdonosa és Torna vármegye főispánja a csanádvármegyei származásu Magócsy Gáspár lett, a ki a koronára szállott Torna várát úgy vette meg, s a ki egyuttal Bereg vármegyének is főispánja és mind Miksának, mind Rudolfnak kedvelt embere volt.
Torna vármegye Bocskay és Bethlen hóditásai alatt is mindig királyi birtok maradt; a bécsi és a nikolsburgi béke szerint ez volt az erdélyi fejedelmek magyarországi birtokának határa; Bethlen Gábor Abauj vármegyét haláláig birta, de Torna II. Ferdinándé maradt.
A véghelyek megerősitéséhez szolgáltatandó közmunkáról szóló 1602., 1613., 1622-iki s még többször megujitott törvények szerint hol Szendrőhöz, hol Diósgyőrhöz kellett Torna vármegyének munkásokat küldeni; Abauj vármegyét Ónodhoz rendelték, 1618-ban Torna vármegye Putnokhoz tartozott ingyen munkát adni.
Szádvár Bebek halála után Csáky István, majd Rákóczy György birtokába jutván, Thurzó György nádor Rákóczy Györgytől elvette és hetesi Pethe Lászlónak adta. Ebből hosszadalmas pör keletkezett, melylyel az országgyülés is kénytelen volt foglalkozni. Rákóczy László jogot tartott Szádvár birtokára, nemkülönben a hetesi Pethe-örökösök is. Az 1646: 110. törvényczikk meghagyta a nádornak, hogy ítéletet tegyen. Hogy minő eredménynyel járt el nádor, mutatja az, hogy nyolcz év mulva ujra kénytelen volt ezt az országgyülés elrendelni.
Torna várát a magtalanul elhalt Magócsy Gáspár után unokatestvérei, Gáspár és Ferencz örökölték, oly feltétellel, hogy ha ők is magtalanul halnának el, nővérük, Margit örökölje, a kinek Kátay Ferencz volt a férje, s ha történetesen ő is örökös nélkül marad, akkor Magócsy Dorottyának, az örökhagyó I. Gáspár nővérének Móricz Lőrincztől született unokája legyen a vár birtokosa. II. Gáspár és Ferencz csakugyan örökös nélkül haltak meg. A várat a végrendelet értelmében Móricz Borbála és Anna örökölték. Borbálát Keglevich Miklós, előbb báró, majd gróf, nőül vevén, Torna vára 1677-ben Keglevich Miklós tulajdonába ment át. Ez időtől fogva főispánok is a Keglevichek lettek Tornában.
A Thököly-féle fölkelés alatt 1678-ban magyar és német őrség volt a várban. A magyar őrség leölvén a német katonákat, Thökölyhöz pártolt. De már a következő évben, 1679-ben, Leslie tábornok megostromolta. I. 523Lipót elrendelte a vár védő műveinek szétrobbantását s azóta romokban hever, noha donjonja és egyes osztályai még elég jó állapotban vannak.
A Myskovszky Viktor által fölvett alaprajzban következő részek tünnek ki: A várba egyetlen út vezet az egyetlen főkapuhoz (D), melyen át először is az előudvarba jutunk. Innen az E kapun 1 1/2 méter széles folyosóba vagy sikátorba lépünk (G), mely a várépületet minden oldalon övezi. Ezt kisebb kapuzatok (g, g, g) védték, Rajta keresztül a belső udvarba jutni (H), melyet úgy, mint a bejárást, egy tömör, vastag falazaton, négyszögletü, felső emeletén lőrésekkel ellátott őrtorony (donjon) védett (C). A vár főépülete három emeletből állott; a földszint dongaboltozatra volt véve. A lovagterem valószinüleg az A-val jelölt volt, melyből a B lakóhelyiség nyilt. A vár többi helyisége F-fel van jelölve. Az M, M jelzésü épületrész talán a cselédség lakása volt. A várba vezető utat L körbástya védte, az utvonal alsó részét a K bástya lőrései. A hegy meredeksége eléggé megvédte a homlokzatot, miért is csupán két kisebb szögletbástyát épitettek erősitésére (II.).
Főispánok 1608-1783.
Az egybeolvasztott vármegye uj tisztikarral kezdte meg működését. Bocskay birtoklásától 1785-ig, vagyis a kerületi főnökök kinevezéséig, Abauj vármegye főispánjai voltak:
Perényi Gábor, egyszersmind ugocsai főispán 1608-1636-ig, 1640-ben Perényi Ferencz, 1652-ben Perényi Imre, 1670-ben br. Perényi Gábor, 1688-ban br. Perényi Péter, 1695-ben br. Perényi Pál, egyszersmind ugocsai főispán. 1707-től 1738-ig gr. Csáky Zsigmond kir. főtárnokmester, 1739-1764-ig gr. Csáky Antal, 1765-től 1783-ig br. Orczy Lőrincz.
A régi tisztikarnak egy része elfogadta a kormány megbizását, de nem szabad figyelmen kívül hagynunk, hogy a közigazgatás rendes menetének veszélyeztetése, tehát a közérdek sérelme nélkül nem igen léphetett volna vissza az egész tisztikar, mely az abszolút kormányzat alatt szolgálatot akart tenni a vármegyének. Sőt elég bátor volt többször kérni felirataiban a császárt, hogy állítsa helyre az alkotmányos állapotokat. Alispán maradt Kelcz Antal, főjegyző Komáromy György; de a főszolgabirák közül csak Zombory Gábor maradt meg az 1784-iki tisztikarból; a többi uj: Szirmay Péter, Kornis István, Szentimrey Gábor. A tornai járás főszolgabirája Görgey János. Ugyanekkor kerül Kazinczy Ferencz neve az abaujvármegyei tisztviselők sorába, mint tiszteletbeli aljegyzőé.
Kassa, megyei hatóság alatt.
1786. deczember 21-én József a városi hatóságokat is eltörülvén, Kassa városát is a megyei hatóság alá rendelte. A főbirót nem választhatták többé a polgárok, hanem a királyi biztos nevezte ki. Ugyanakkor a törvénykezést elválasztván a közigazgatástól, a kassai állami törvényszék elnökévé kinevezte Komáromy Györgyöt, törvényszéki assessoroknak: Fáy Pált, Szentimrey Pált, Major Zsimondot, Domonkos Sámuelt. Kormáromy György nem sokáig viselte az elnöki tisztet, mert már 1787-ben Zombory Zsigmond lépett helyébe. A német nyelvet, ha törve is, de a császári parancshoz híven használták hivatalos érintkezéseikben a magyar tisztviselők. 1788-ból az orsz. levéltárban egy az örökös tartományokban illetékes. Abauj-Torna vármegyében tartózkodó hadkötelesek összeirása van, melyet az említett Zombory Zsigmond következő kisérő levéllel küld fel Budára:
Hoch Löbliche Königliche Ungarische Statthalterey!
Zu folge einer ddo. 4-t. July I. J. No. 38845. antero erlassenen hochen Verordnung, wodurch in Bezug auf das unter 30-ten Oct. d. J. herabgelangte Intimat die bey der Werbbezirks Revision vorgefundenen in andere Erbländeren herstammende Leute in einen Tabellarisch einzusendenden Verzeichnisse anzuzeigen aufgetragen worden: hat man die Ehre von Seite dieser Abaujvár mit Torner vereinigten Gespanschaft die Verzeichnisse der im Mittel dieser Gespannschaft vorgefundenen, theils aus anderen nicht Österreichischen Erbländern, theils aus anderen nicht zu dem diesseitigen Regiment gehörigen Werbbezirken gebührtigen Männlichen Individuen in der Anschluss unterhänigst einzubegleiten. Kaschau d. 30-te August 788. Unterhänigste in Abwesenheit des Hr. 1-ten Vice Gespanes Sigismund v. Zombory.
Lenn: Hohann v. Darvas. (Jegyző.)
524Jászóvár.
1787-ben II. József eltörölvén a szerzetes rendeket, a jászóvári konventnek is föl kellett oszlania. Levéltárát Budára vitték, vagyonát a vallási és oktatási czélok előmozditására alakított vallás- és tanulmányi alaphoz csatolták.
A koronázatlan király önkényes intézkedései, alkotmánysértése miatt még azok is, melyekkel jót érhetett el, mint például a törvénykezésnek a vármegyei közigazgatástól való elválasztása, a jobbágyok viszonyainak rendezése, mindenfelé nagy elkeseredést szültek az országban; de egyuttal önérzetre ébresztették a magyar nemességet. Kassáról indult ki Kazinczy triásza által a magyar nyelv ápolását, művelését, jogának védelmét és érvényesítését előkészitő irodalmi mozgalom, melynek visszhangja és folytatása támadt a közéletben. Az eddig mostohán ápolt magyar nyelvnek az uralkodó által történt elnyomása és az alkotmánynak is ugyanazon uralkodó által való megsemmisítése együttes tényezője lett a nemzeti reakcziónak, melynek nagysága egyszerre megdöbbentette II. Józsefet s 1790-ben minden rendeletét visszavonván, kijelenté, hogy alkotmányos utra lép. Rá nézve későn, mert néhány nappal ezután meghalt.
II. Lipót. Megyei autonomia helyreállitása.
Utódja II. Lipót hajtotta végre a jobb meggyőződésre jutott II. József utolsó intézkedését. A vármegyék és a szab. kir. városok régi törvényhatóságai visszaállíttatván, Abauj vármegye ismét külön vált Tornától. Abauj vármegye 1790. április 19-én tartott tisztujító közgyülésén megválasztotta I. alispánnak Fáy Ágostont, II-od alispánnak Puky Lászlót, főjegyzőnek Tiszta Ferenczet, a ki az állami törvényszéknek ülnöke volt. Főszolgabirák lettek: Kornis István, Zombori Gábor, Szentimrey Gábor, Darvas János, Krajnik József. A vármegye azonban most Torna nélkül is öt járásra osztatott, a mennyiben déli részét ketté osztották s az uj gönczi járást alkották. Ez a beosztás azután mind a mai napig megmaradt. A központi közigazgatási szervezet következő volt: két alispán, főjegyző, két aljegyző, főpénztárnok, főügyész, alügyész, számvvő, levéltárnok, orvos, mérnök, adószedő, várnagy s a szükséges irnokok. A járásokban: főszolgabiró, alszolgabiró, két esküdt, biztos, adószedő.
Az 1790-iki nemzeti ébredés behatása alatt a törvényhozás a megyékre is kimondotta, hogy a tanácskozás nyelve magyar legyen. Abaujvármegye ez évtől fogva magyarul vezette jegyzőkönyveit.
I. Ferencz. Martinovics-összeesküvés.
Az az öröm, mely II. Lipót alkotmánybiztositó kijelentései, megkoronáztatása, az évtizedek óta zsibbadt nemzeti élet példátlan föllángolása után eltöltötte a hazafiak szivét, az 1792-ben trónra lépett I. Ferencz kormánya alatt csakhamar ujabb aggodalomnak adott helyet. Bécsben nem tanulták meg a közelmult napok eseményeiből sem, hogy Magyarország hűségének és áldozatkészségének egy igazi forrása van: a szabadság. A franczia forradalom, mely az egész társadalmat átalakitó viharával megijesztette a monarchiákat, köztársasági eszméivel nálunk is hívekre talált; de Magyarországon a szabadságért rajongók nem okoztak volna felforgatást. Ámde a szabadság szellőjétől annyira félő udvari reakczió megtestesülése: Thugut miniszter a voltaképen ártatlan mozgalmat is vérbe fojtotta Martinovics és társainak kivégeztetésével, kiknek bakójául egy gyászos emlékü magyar ember, Németh kir. főügyész állott be. Abauj vármegye köreit is kínosan lepte meg nem csak a kivégzett áldozatok sorsa, hanem azoknak elitélése is, a kik nemrég még közel állottak hozzá, a mennyiben a vármegyében laktukban ébresztették szózatukkal a magyar szellemet; Kazinczy Ferencz és Bacsányi. Az utóbbi a franczia forradalom kitörésének hatása alatt 1789-ben 525Kassán irta azt a verset, mely miatt hivatalát vesztette s melyet a Magyar Muzeumból a hatóság kivágatott. Már ezóta rossz szemmel nézték működését, s hogy ürügyet találtak rá, vétkesség nélkül is elítélték.
Nemesi fölkelések.
A győzelmes franczia hadak ellen 1797-ben szükséges volt a nemesi fölkelés fegyverre szólitása. Abauj vármegye négy század lovasságot és három század gyalogságot állitott ki. A csapatok, ezredese br. Perényi János volt, alvezérek br. Vécsey János és br. Orbán Pál őrnagy, később alezredes. Valamennyi csapat nevében csak maga a fővezér, Perényi János esküdött. A csapatok ruhája világoskék dolmány és nadrág volt, de fekete-sárga zsinórral. Az ezredes kapott 130 rénes forintot, a kapitányok 60-at, a főhadnagyok 30-at, az alhadnagyok 25-öt, az orvos 24-et.
1800-ban, miután 1799-ben öt hatalom szövetséget kötött Francziaország ellen, s az Egyiptomból visszatért Napoleon több véres harczban leverte az osztrák hadsereget, ismét fegyverre szólitották a nemesi fölkelést. Ezuttal csak 1 század lovast és 2 század gyalogost kellett volna Abaujvármegyének kiállitania, de csak egy gyalogszázadot szerelt föl, melynek parancsnoka Ferdinándy Mihály volt. A lovas század parancsnoka Kandó László.
Néhány évi béke követte a háborus mozgalmakat, mialatt Jászó ismét visszakapta régi lakóit. I. Ferencz 1802. márczius 12-én visszaállitván a premontrei rendet, a jászóvári monostor ujra megnépesült. 1805-ben pedig Abauj vármegye kath. közönsége uj főpásztort kapott; a vármegyét kiszakitották az egri püspöki egyházmegye területéből s az újonnan szervezett kassai püspökség alá rendelték.
A néhány esztendei béke rövid korszakát, mialatt a művelődés munkájára is gondolhattak, csakhamar ujabb háboru zavarta meg. A Napoleon ellen alakult harmadik szövetség ismét vereségre vereséget szenvedvén, a győztes Napoleon Bécs ellen indult, mire ismét összehívták a nemesi fölkelést. Abauj vármegye 1 lovas századot, 130 emberrel, a borsodi zászlóaljba 2 gyalogszázadot, 340 emberrel, a gömöri zászlóaljba 50 gyalogost állitott ki, ugyanebbe a zászlóaljba Kassa is 50 embert küldött.
A PETHŐSZINYEI TEMPLOM
(Saját felvételünk)
1805. deczember 2-án az osztrák hadsereget ismét katasztrófa érte. Éppen a szerencsétlen auszterliczi csata napján gyültek össze Kassán Abauj, Zemplén, Bereg és Torna nemesi tisztjei, hogy törzstiszteket válaszszanak. Megválasztották ezredesnek gr. Almássy Illést, alezredesnek br. Luzsénszky Józsefet; őrnagyoknak Rakovszky Lajost és Fáy Józsefet. Minthogy azonban deczember 26-án már megkötötték a békét Pozsonyban, a nemesi had szolgálatára nem volt szükség; de ujra és nagyobb számban szólitották talpra 1809-ben, mikor a támadó Ausztria hadseregét, mely Károly főherczeg parancsnoksága alatt állott, Napoleon szétrobbantotta s május 13-án Bécset is elfoglalta, 526mire I. Ferencz gyermekei Kassára menekültek. Abauj vármegye a nemesi fölkelő hadba két század gyalogost küldött 600 emberrel Kéler Pál ezredes kapitány és egy század lovast 207 emberrel ismét Kandó László kapitány vezérlete alatt. Ezenkivül kiállitott egy század önkéntest Vitéz János vezérlete alatt, mely 168 emberből állott. A vármegye biztonságára 4 1/2 század tartalék maradt 816 emberrel. Az egész nemesi fölkelés 1792 emberből állott.
A fölkelt nemesi csapatokat Győr alá rendelték, hol az Olaszországból visszatért János főherczeg seregével kellett egyesülniök. Ámde ennek a seregnek is hátrálnia kellett Napoleon előtt. Az abauji nemesi fölkelő had, mely 1745 óta először volt megint tűzben, derekasan viselte magát, tisztjei közül Comáromy Lajos hős halált halt.
Közállapotok. Drágaság. Limitáczió.
A folytonos háboruk kimeritették a monarchia erejét. Az a gazdasági politika, melyet már Mária Terézia alatt kezdtek, s az őt követő czentralista kormányok alatt még erőszakosabban folytattak, nem adott módot arra, hogy az ország megerősödjék s rázkódás nélkül elbirja a beálló válságot. A tetemes függő államadósság miatt 1811. február 20-án a legfelsőbb parancs egy ötödére szállitotta le a bankjegyek értékét. De ez sem volt elég. A kormány az országgyülés határozatán túl emelte az adót és a só árát. Abauj vármegye 1811. április 3-án tartott ülésében sérelmesnek jelentette ki ezt a rendeletet s követelte az országgyülés egybehivását, melynek egyedül van joga adót kivetni. A többi vármegye ugyanígy nyilatkozott; de hiába. A drágaság nőttön-nőtt; a pénznek meg nem volt értéke. 1812. november 24-én nyolcz felső-magyarországi vármegye küldöttei Kassán egybegyülvén, úgy akartak javitani a helyzeten, hogy élő személyek szolgálatát és az áruczikkek árát egyaránt általános limitáczió alá vonták.
A nyolcz vármegye: Abauj, Torna, Borsod, Heves, Sáros, Szepes, Zemplén és Ung, melyekhez Kassa városa is csatlakozott, az általános limitáczió keretében a cselédbéreket és a napszámot (Korponay János közlése szerint) a főbb tételekben következőképen állapitotta meg:

Kitanult szakácsnak, munkáját is beleértvén, évi bére | frt 100,-
Elsőrendü szakácsnak | " 80,-
Egy rendszerint való szakácsnak mindenestül | " 40,-
Egy jól kitanult szakácsnőnek (ruházatával) | " 50,-
Egy rendszerint való szakácsnőnek | " 20,-
Egy kitanult inasnak | " 20,-
Középszerü inasnak (ruhán kívül) | " 15,-
Liberiás kocsisnak | " 16,-
Igás kocsisnak | " 12,-
Béres gazdának (beleértvén ruháját, zsirját, sóját) | " 30,-
Béresnek tartásán és ruháján kívül | " 8,-
Kisbéresnek | " 5,-
Számadó kondásnak | " 10,-
Bojtárnak | " 6,-
Juhásznak | " 12,-
Juhászbojtárnak | " 6,-
Kerülőnek (ruhával) | " 20,-
Pompás kertésznek | " 60,-
Középszerü kertésznek | " 40,-
Közönséges kertésznek | " 30,-
Szobaleánynak ruhával együtt | " 30,-
Egy cselédnek, ki sütni, főzni, mosni tud | " 20,-
Alábbvalónak | " 15,-
Gyermek mellett dajkának | " 10,-
Kaszásnak, ha maga kenyerén van, egy napra | " -,24
Ha tartják | " -,18
527Kévekötő | " -,18
Ha tartják | " -,12
Arató | " -,15
Ha tartják | " -,09
Férfi napszámos ácsoknál | " -,15
Kőműveseknél | " -,09
Asszony napszámos ácsoknál | " -,12
Kőmüveseknél | " -,60
Hegyaljai szőllőben kapásnak nyáron | " -,24
Hegyaljai szőllőben kapásnak tavaszszal | " -,20
Tavaszi szántás négy marhával | " 1,30
Ha tartják | " 1,12
Ács- vagy kőműves-pallér | " -,42
Legény | " -,30

Ebből látjuk, hogy egy napi élelemre akkor 6 krajczárt számitott a küldöttség. A pénz akkori értékéhez viszonyitva, már ez is sok volt és csupán a drágaságra nézvést szabták meg ily magasan.
De ez a helyi intézkedés inkább csak megakaszthatta a forgalmat, mintsem hogy javulást eredményezhetett volna. Az ország helyzete egyre súlyosabbá vált, s a kormánynak még kevésbbé volt hajlandósága alkotmányos uton segiteni a gazdasági és pénzügyi bajokon. Katonaságot sem az országgyüléstől kért, hanem 1821-ben rendeletet adott ki a vármegyéknek az ujonczozásra.
A vármegye I. Ferencz rendelete ellen.
A királyi rendelet, mely Laibachban 1821. április 4-én kelt, 30,000 ujonczot kívánt. Abauj vármegye mindjárt a rendelet megjelentekor egyhangulag foglalt ellene állást. A kormány utasítására eljáró br. Eötvös Ignácz főispán izgatottan nyitotta meg az ülést. Magyarul beszélt. Beszédéből kiérzett a kormány parancsának való engedelmesség s a vármegye érzelme iránt el nem nyomható figyelem küzködése. "Fel vagyunk biztatva ő felsége királyi szavával - mondá - hogy ebből jövendőre semmi következtetéstől, szabadságunknak semmi sérelmétől nem tarthatunk."
Hivatkozott azután a magyar büszkeségre, meg arra a lojalitásra, melyhez mindannyiszor appellált a bécsi kormány, valahányszor szép szerével áldozatot akart kicsikarni a nemzettől. "Mutassuk meg Európának, hogy nemzetünk most is királyunk legfényesebb gyémántja, seregének legerősebb bajnoka." A szép beszéd hasztalanul hangzott el. A régi kurucz vér nem vált vizzé. A vármegye erélyes feliratban tiltakozott az ország alkotmányának megsértése ellen, hogy az ujonczállitást az országgyülés beleegyezése nélkül akarják a megyékre kivetni. Megtagadta egyenesen a királyi rendelet teljesítését és kérte ő felségét, hívja össze az országgyülést, melynek törvényeit készséggel fogja végrehajtani.
Királyi biztos.
Minthogy a legtöbb vármegye hasonlóképen cselekedett, a vonakodó megyékbe teljes felhatalmazással biró királyi biztosokat neveztek ki, hogy ők hajtsák végre az ujonczozást. 1822. október 25-én br. Eötvös Ignácz koronaőrt, v. b. t. tanácsost és főispánt a Veronában kelt királyi leirat Abauj vármegyére nézve szintén kir. biztosnak nevezte ki. De ebben a minőségben sem birta a vármegyét a törvénytelen rendelet iránti engedelmességre szorítani. A megye megtagadta nemcsak az ujonczállitást, hanem annak az időközben kiadott rendeletnek teljesitését is, hogy az adót ezentúl ezüstben fizessék, a mi kétszerténél nagyobb terhet rótt volna a lakosságra. I. Ferencz 1823. szeptember 17-én Schönbrunnban kelt rendeletében rosszalását fejezte ki e miatt.
A vármegye panaszfelirata.
A vármegye 1823. november 26-án gyülést tartott Szentimrey Gábor 528elnöklete alatt, mely megfelelt e rosszaló királyi leiratra. A feliratot Comáromy István főjegyző fogalmazta. Biztositja a királyt a vármegye hűségéről és hajlandóságáról, hogy törvényes utnak mindent kész feláldozni. De csak is a törvényes utnak. Panaszkodik ezután a királyi biztosok ellen, kik a közgyülést feloszlatták, fenyegetéssel elrémitették, tanácskozási jogától megfosztották, a tisztviselőket a törvényellenes hivataloskodásra kényszeritették, a katonaságot törvény ellenére a nemesi helyekbe szállásolták s e tetteikkel az ország nyugalmát a legnagyobb veszélynek tették ki. Reméli, hogy ő felsége a törvények felforgatására irányult gonosz tanácsokra nem fog hallgatni. Emlékezetébe idézi az 1791. 19. tvczikket, mely az ujonczállitásról szól, hogy az ország nélkül erről intézkedni nem szabad. Kéri az országgyülés egybehivását s a királyi biztosok visszarendelését. Keményen odamondja: "nem a fegyverekben, hanem a törvényekben bizakodó fejedelem szerzi meg magának alattvalói szeretetét."
Eötvös Ignácz br. azonban megmaradt főispánnak 1839-ig.
1825. Magyar nyelv.
Végre a kormány kénytelen volt egybehívni az országgyülést 1825-ben. Ez az országgyülés egyike a legnevezetesebbeknek alkotmányunk történetében, mert akkor kezdődött meg a magyar nemzeti állam kiépítése, melynek alapköveit már 1790-ben lerakták ugyan, de a közbejött események következtében a nagy reformmunka abba maradt. Most már szinte pihenés nélkül haladt tovább és tovább. 1830-ban a VIII. tvczikk a törvény szövegében egyenranguvá tette a magyar nyelvet a latinnal, a törvényhatóságokban s a törvényhatóságokkal szemben a helytartótanácsnál is hivatalos nyelvvé emelte. Abauj vármegyében 1831. január 26-án hirdették ki a szentesitett törvényt s azt nyomban életbe is léptették.
A vármegye különben már 1790-től fogva példásan viselte magát a magyar nyelv ápolásában. Ő karolta föl 1793-ban a szinészetet, melynek támogatására járásonkint gyüjtetett, állandósitása végett pedig a királyhoz feliratot intézett. 1825-ben a Kassára is eljáró miskolczi szintársulat biztositására a vármegye 4769 frt 40 krt gyüjtött; 1830-ban pedig három évre maga biztositotta a kassai magyar szintársulatot; a budapesti nemzeti szinházra még 1515-17-ben gyüjtött 2290 frtot, mely a nemzeti szinház létesitésekor 4077 frtra emelkedett kamataival. A magyar nyelv terjesztése érdekében annyiszor áldozatot hozott vármegye tehát természetszerüleg örömmel kezdte meg a magyar nyelv hivatalos használatát.
Kolera.
1831-ben nagy csapás sujtotta Abauj vármegyét: az egész felvidéket megtizedelő kolera. A járvány pusztitásához még a nép zendülése járult. Lelketlen bujtogatók elhitették a gyámoltalan néppel, hogy a kolerát az urak terjesztik, megmérgezvén a kutakat a szegény nép kiölése végett. Ez a képtelen pletyka tápot nyert Kassán, midőn Lehoczky Ferencz városi orvos az akkor ismeretessé vált bismuthum-port rendelte egy gyermeknek, a ki azonban meghalt. A hiszékeny nép szentül hitte, hogy a por méreg volt. A vásárosok szerteszét vitték a mérgezés meséjét, s a nép nem nézve arra, hogy a kolera az urak közt is szedi áldozatait, mindjobban hajtott a bujtogatók szavára, s julius 25-én Zemplén vármegyében, Szécs-Kereszturon nyilt lázadás tört ki. Augusztusban már az abaujvármegyei községek is forrongtak: Hernád-Vécse, Miglécz, Kelecsény stb. Ujvároson Soltész Dániel biztost a nép bántalmazta és megtámadta a zsidókat is. Szalánczon egy Breznai János nevü ember lázitotta föl a népet az uradalom ellen. A Kassáról küldött katonaság megrakván Szalánczot, Ujszállást, Hutát, Kalsát, Rákost, meggátolta a zendülés olyan véres kitörését, mint a minőt Zemplénben 529követelt sok áldozatot. Breznai Jánost és két társát a rögtönitélő biróság kivégeztette; néhány száz embert börtönbe vetettek s ekképen sikerült Abaujvármegyétől elháritani a nagyobb veszedelmet.
Metternich. Adminisztrátorok.
Politikailag nagyobb veszedelemmel fenyegették a vármegyét Metternich kormánya önkényes rendeleteivel. Az általa egyszer már sikertelenül megpróbált adminisztrátori rendszert, miután a párisi júliusi forradalom nem ingatta meg a franczia monarchiát és nem okozott olyan felforgatást, mint a nagy forradalom, a lengyel fölkelést pedig vérbe fojtották s Európa monarchiáinak nyugalma biztositottnak látszott, ujra feltámasztotta. A Ferencz királynak 1835-ben bekövetkezett halála után beállott trónváltozás semmit sem változtatott reakczionárius törekvésén, sőt még erősebbé tette ugyanakkor, midőn a magyar reformpárt törekvései, a magyar nemzeti politika eszméi feltartóztathatatlanúl hatoltak előre. A vármegyék ellenállásán megtört Metternich minden kisérlete, az őt támogató konzervativok ellenére a szabadelvü ellenzék kivivta Magyarország függetlenségének és modern államiságának föltételeit: a jogegyenlőséget, az önálló felelős kormányt, a népképviseleti rnedszert.
1832-1836. Urbéri ügyek.
Az 1847-48-iki országgyülés nagy reformalkotásait megelőző országgyülések határozatai mind előkészitői voltak Magyarország megujításának. Az úrbéri ügyek rendezése is nagyot haladt a kormány minden akadékoskodása daczára. Az 1832-36-iki 5. t.-cz. szabályozta a jobbágytelkek nagyságát, a mi a későbbi földváltságnál irányadó lett. Abaujban az I. oszt. telek 22, II. oszt. 24, III-ad oszt. 26 holdban, a rét, ha sarjut is ád 6, ha nem, 8 holdban állapittatott meg; Tornában négy osztályt állapít meg a törvény, 26, 28, 30 és 32 holddal; a rét 8, 10 és 12 hold.
1848-49.
Az 1848-49-iki időszak nagy küzdelmeinek ismertetése részint az általános történetbe tartozik, részint pedig, a mennyiben Abaujvármegyét illeti, részletesen elmondtuk a hadtörténet fejezetében. Abaujvármegye kiváló részt vett e korszaknak mind terheiben, mint dicsőségében és gyászos letüntében. Három nagyobb csata és két kisebb csetepaté öntözte vérrel földjeit; az 1848. decz. 11-iki kassai, az 1848. decz. 29-iki szikszói, az 1849. jan. 4-iki kassai csata, továbbá ugyanakkor a dargói, februárban a hidas-németi harcz. Legeredményesebb következményében is a győzelmes szikszói csata, mely megállította Schlicket előnyomulásában, s eredményét a második kassai csata elvesztése sem birta megsemmisíteni.
1850. Önkényuralom. Kassa megyei hatáskör alatt.
1849. junius 24-én bevonult az orosz hadsereg, s a magyar alkotmányt felfüggesztették. A vármegyének csupán külső képe, tisztviselői szervezete maradt meg. Péchy Imre cs. kir. főbiztos ideiglenes megyei tisztikart állitott egybe; megyefőnök lett Marusi Olasz János, főnöki titkár Márffy Károly, alispán nyitra-ivánkai Vitéz György, főjegyző Kunsch Gábor. Ez csak előszele volt az 1850-ben, az alkotmány visszavonása után bekövetkezett uj közigazgatási rendszernek. Magyarországot öt közigazgatási kerületre osztották, melyek a Budán székelő cs. k. helytartótanácsnak voltak alárendelve. Tornavármegyét bekebelezték Abaujba, ezuttal másodszor. Ez egyesitett megyén kívül a kassai kerületbe osztották Gömör, Szepes, Sáros, Zemplén, Ung, az egyesitett Bereg-Ugocsa, Máramaros megyéket. Kassa városa is elvesztette törvényszékét s az ideiglenesen szervezett megyei törvényszék hatásköre alá rendeltetett. Főispánnak, egyuttal Sáros és Zemplén főispánjául gr. Szirmai Sándort nevezték ki.
Törvénykezés és közigazgatás. Németesítés.
1853-ban a kerületi hadi parancsnokságot és főispánságot cs. k. helytartósági osztálylyá alakitották, melynek fejévé br. Kocz Keresztélyt tették. Megyefőnök Máriássy Ádám lett. A törvénykezést elválasztották a közigazgatástól. 530Egyelőre azonban megmaradt a megyei törvényszék, de 1854-ben ezt is feloszlatták s helyébe cs. k. törvényszéket állitottak. A németesítés minden vonalon hivatalban és hivatalon kívül a legnagyobb erőfeszitéssel folyt, német lett az oktatás nyelve a kassai akadémián, gimnáziumban, a később keletkezett reáliskolában. A szépen megindult magyarosodási mozgalmat egyszerre elnyomták. A czentralizáló beolvasztási politika épp oly merev alakban jelent meg, mint II. József alatt; de épp úgy nem élte túl az évtizedet.
I. Ferencz József körútja.
Magyarország reménye ébredni kezdett, midőn I. Ferencz József második körutját tette az országban 1857-ben. Ez alkalommal meglátogatta Abauj-Torna vármegyét is; szeptember 2-án Jászóra érkezett, ott 4-ikéig maradt, s ezen a napon Kassára vonult be. De csupán enyhébb bánásmód lett utjának következménye; az alkotmánynak csak részleges visszaállitására sem gondoltak előbb, mint mikor az olasz háború nagy veszteségével, számos visszaélésével felnyitotta az intéző körök szemét s belátták, hogy Magyarország erejére csak ugy számíthatnak, ha visszaadják alkotmányát.
1860-iki diploma.
Az 1860. október 20-iki diploma módot nyujtott az állapotok javulására; visszahelyezte az alapot, melyen a modern alkotmány kiépitését folytatni lehetett, ott, ahol erőszakosan megszakították. Főispánná 1860. október 30-án a köztekintélynek örvendő gr. Péchy Manót nevezték ki. Tornavármegye visszahelyeztetett 1848 előtti állapotába, és ismét külön vált; főispánja Ragályi Károly lett.
1860. deczember 20-án tartották 1849 óta az első megyei gyülést, melyen a tisztikart alkotmányos renddel megválasztották, még pedig: alispánokul Lánczy Józsefet és Kelcz Istvánt, főjegyzővé Teleky Pétert.
A FELSŐVADÁSZI RÁKÓCZY-KASTÉLY. (Gróf Vay Tihamér tulajdona.)
(Saját felvételünk)
1861.
1861-ben nyilt meg a vármegye első vasutja is, a tiszavidéki vasút miskolcz-kassai vonala. A fővárossal való egyenes összeköttetés azonban csak később létesülhetett.
1861-ben országgyülést hívott összes az uralkodó Budára, s Abaujvármegye abban a helyzetben volt, hogy a népképviseleti rendszer életbe léptetése óta most másodszor küldhette követeit a fővárosba. Megválasztották képviselőkül a következőket: az alsómislyei kerületben Bárczay Albertet (kinek helyét később Bárczay Ödön foglalta el), a göncziben Gábriel Istvánt, a bárczaiban gr. Károlyi Edét, a szepsiben Szentimrey Györgyöt, a szikszóiban Darvas Antalt. Szeptember 12-én a kir. táblához kinevezett Lánczy József helyébe Vendéghy Józsefet választották alispánnak. Megalakult még ez évben a megyei törvényszék is; elnöke Szentimrey András lett.
Provizórium.
Az alkotmányos korszak földerülése azonban megint nem tartott sokáig. Az országgyülés eredménytelenül oszlott szét, mire provizórium következett, melyet csak Schmerling bukása után 1865-ben váltott föl az újabb végleges megoldáshoz vezetett alkotmányos korszak.
531Inség.
Az egyre növekedő adóteher nyomását, melylyel szemben gazdasági erő gyüjtésére alig nyujtott módot az ausztriai lakosok érdekeinek kedvező kormány, 1863-ban még a nagy szárazság következtében beállott inség is növelte. Abaujvármegye ugyan nem szenvedett annyit, mint az Alföld, de itt is sokan megérezték az országos csapás súlyát. 2076 inséggel küzdő egyént irtak össze, a kik a maguk erejéből egyáltalában nem birtak volna magukon segíteni. A vármegye segélyző bizottságot alakitott, mely részint társadalmi uton, részint az inséges kölcsön igénybevételével igyekezett a szerencsétlenek sorsát enyhíteni. Összesen 143,232 frttal gyámolitották az inségeseket. Ebből 28,000 forintot készpénzben osztottak ki, szétosztottak ezenkivül 8888 mérő rozsot, 3000 mérő tengerit, 8099 mérő árpát, 12,443 mérő zabot.
1864-ben gr. Péchy Manó lemondván a főispánságról, helyébe ez év október 23-án Lánczy Józsefet nevezték ki. De ő csak 1865. juliusig maradt főispán, a mikor ismét Péchy Manó grófra ruházták e tisztet.
1865-iki országgyülés.
1865-ben ujra kedvező fordulatot vett Magyarország politikai élete. A provizóriumot megszüntette az uralkodó. Kassán az 1849-ből maradt hadi törvényszéket is, mint fölöslegest, feloszlatták. A szeptember 17-én kelt királyi leirat az országgyülést deczember 10-ére Pestre egybehívta. Abaujvármegye a következőket választá képviselőkül: a bárczai kerületben Semsey Albertet, a szepsiben Csörghe Lászlót, a szikszóiban Darvas Antalt, a göncziben Gábriel Istvánt, a füzériben gr. Károlyi Edét.
Az 1865-68-iki országgyülés, mely az 1866-iki háboru miatt kevés ideig tartó megszakítást szenvedett, a legemlékezetesebbek egyike. Ez kötötte meg a kiegyezést, ez, mint a nemzet képviselője, tette I. Ferencz József fejére a koronát. Az első koronázás, mely a népképviseleti alapon álló országgyülés szine előtt ment végbe.
Az 1867-ben ujjáalakult Magyarország egységes reformmunkálatai az 1848-iki törvények szellemében alakitották át a vármegyéket is. Az 1870. XLII. t.-czikk alapján 1872-ben szétválasztották a közigazgatást a törvénykezéstől. Az 1871. év végén a mai Abauj-Torna vármegye területén két törvényszéket szerveztek: a kassait, melyhez a kassai, zsadányi, szántói, szikszói járásbiróságok s a tornait, melyhez a tornai és a szepsi járásbiróságok tartoztak. Ez utóbbit elégtelen területköre miatt nemsokára 1875-ben, az ez évi XXXVI. t.-cz. értelmében, több más törvényszékkel együtt megszüntették s beolvasztották a kassai törvényszékbe. A vármegye alispánja ekkor Darvas Imre volt, a kit 1877-ben Abauj-Torna vármegye és Kassa főispánjává neveztek ki.
1878-ban a Hernád áradása rengeteg kárt okozott a vármegyében. Nemcsak völgyének földjeit boritotta el, de Fúló-Kércs, Szend, Szala, Szőlled, Vécse, Garadna községek számos házát is elsöpörte.
Az 1881-84-iki országgyülés Abauj-Torna vármegyére nézve annyiban emlékezetes, hogy ez alatt történt Abauj és Torna vármegyéknek törvényszerinti végleges egyesitése az 1881: LXIV. t.-cz. alapján. Tornavármegyének hét községét azonban ugyan e törvény alapján Gömörvármegyéhez csatolták. E hét község: Dernő, Hárskut, Kovácsvágás, Lucska, Barka, Borzova és Szilicze. Az egyesítést a törvény megokolása főleg pénzügyi szempontból mondta szükségesnek, mert a kis területü vármegye közigazgatása aránylag sokba került. Tornavármegye a képviselőházhoz intézett feliratában önálló törvényhatóságának meghagyását kérte; de a törvényhozás az elfogadott és törvényerőre emelkedett javaslattal eldöntötte sorsát. Képviselők 532voltak ez országgyülésen Abaujvármegyéből: Rakovszky György (garbóczbogdányi k.), Szathmáry Miklós (gönczi k.), Bárczay Ödön (nagyidai k.), Tischler Vincze (szepsi k.), Péchy Tamás (szikszói k.), Tornavármegyéből: Lükő Géza (gönczi k.), Farkas József (szini k.), ugyanakkor Kassán Péchy Manó gróf.
Tornavármegye utolsó alispánja Koós József volt, a kinek keze alatt kitünően volt adminisztrálva ez a kis vármegye, melyből, a Gömörhöz csatolt községeket leszámitva, a tornai járás lett; de két orsz. képviselői kerületét megtartotta.
Tornavármegye egyesittetvén Abaujvármegyével, 1884-ben az egyesitett vármegye tisztikarát következőleg alakitotta meg: Alispán Comáromy László, főjegyző Karsa Tamás, tiszti ügyész Fábián János, árv. Elnök Naményi Gyula főszolgabirák: Kálnay Sándor, Farkas István, Lakatos Miklós, Bodnár Ernő, Vécsey Endre, Géczy Gyula.
Az 1887-92-iki országgyülésre a vármegye következő képviselőket küldötte: Bárczay Ödön, Darvas Ferencz, Harsányi József, gr. Károlyi László, Vécsey Endre, Pappszász Károly, Péchy Tamás; Kassa sz. kir. város ugyanakkor Jókai Mórt.
1890-ben a vármegye alispánjául Fábián Jánost választották.
1892-ben a vármegye és Kassa szab. kir. város főispánjává Darvas Imre lemondása után péchujfalusi Péchy Zsigmondot nevezte ki a király.
Az 1892-97-iki országgyülésre képviselőkül megválasztattak: gr. Károlyi László (Garbócz-Bogdány), Vécsey Endre (Göncz), Péchy Tamás (Szikszó), Hedry Lőrincz (Nagy-Ida), Horánszky Nándor (Szepsi), Lakatos Miklós (Szin), Hadik-Barkóczy Endre gr. (Görgő), Kassán: Beőthy Ákos.
Abauj-Torna vármegye tisztikara 1896-ban.
A vármegye tisztikarát, az 1895. deczember 16-án végbement tisztújitáson következőképpen alakitotta meg:
Alispán: Fábián János.
Főjegyző: Hammersberg László.
Első aljegyző: Rakovszky Endre tb. főjegyző. Másod aljegyző: Karsa István. Harmad aljegyző: Szent-Ivány László.
Közigazgatási gyakornok: Rössler István tb. aljegyző.
Árvaszéki elnök: Naményi Gyula.
Árvaszéki ülnökök: Stuller József h. elnök, Bernáth József, Vécsey József.
Árvaszéki jegyző: Gyurkó Barnabás. Árvaszéki aljegyző: Truskovszky Jenő.
Árvaszéki közgyám és számvevő: Moys Béla tb. árvaszéki ülnök.
Tiszti főügyész: Eckerdt János.
Főpénztárnok: ifj Puky István. Alpénztárnok: Skvór Emil.
Főszámvevő: Joób Gusztáv. I. alszámvevő: Lükő Gyula. II. alszámvevő: Jászay László.
Tiszti főorvos: dr. Szentimrey Ákos.
Levéltárnok: Koós Kálmán.
Várnagy: Gelley Antal.
Iktatók: Vécsey István és Szentiványi László. Kiadók: Joób Zoltán és Bercsényi Dezső.
Irattárnokok: Szentmiklóssy József és Korponay Mihály.
Főszolgabírák: Bodnár Ernő (füzéri járás), Dobozy István (gönczi járás), Gedeon Aladár (tornai járás), Géczy Gyula (csereháti járás), Jászay István (kassai járás), id. Puky István (szikszói járás).
Szolgabirák: Berzeviczy Gyula, Fáy Barnabás tb. főszolgabiró, Ferdinándy Gyula, Gedeon Gellért, Hedry Bertalan, Koós Béla, Péchy Gáspár, Schmidt Dezső, Váczy József tb. főszolgabíró.
Abauj-Torna vármegye tisztikara 1896. január 1-én.
1. Fábián János, alispán. - 2. Hammersberg László főjegyző. - 3. Naményi Gyula, árvaszéki elnök. - 4. Dr. Szentimrey Ákos, tiszti főorvos. - 5. Eckerdt János, tiszti főügyész. - 6. Ifj. Puky István, főpénztárnok. - 7. Joó Gusztáv, főszámvevő. - 8. Jászay István, főszolgabiró (kassai járás). - 9. Bodnár Ernő, főszolgabiró (füzéri járás). - 10. Dobozy István, főszolgabiró (gönczi járás). - 11. Id. Puky István, főszolgabiró (szikszói járás). - 12. Géczy Gyula, főszolgabiró (csereháti járás). - 13. Gedeon Aladár, főszolgabiró (tornai járás). - 14. Stuller József, árvaszéki ülnök, h. elnök. - 15. Bernáth József, árvaszéki ülnök. - 16. Vécsey József, árvaszéki ülnök. - 17. Rakovszky Endre, I. aljegyző, tb. főjegyző. - 18. Karsa István, II. aljegyző. - 19. Szent-Ivány László, III. aljegyző. - 20. Enyiczkey Béla, főispáni titkár, tb. aljegyző. - 21. Skvór Emil, alpénztárnok. - 22. Lükő Gyula, I. alszámvevő. - 23. Jászay László, II. alszámvevő. - 24. Moys Béla, árvaszéki számvevő és közgyám, tb. árvaszéki ülnök. - 25. Gyurkó Barnabás, árvaszéki jegyző. - 26. Truskovszky Jenő, árvaszéki aljegyző. - 27. Fáy Barnabás, szolgabiró, tb. főszolgabiró. - 28. Váczy József, szolgabiró, tb. főszolgabiró. - 29. Berzeviczy Gyula, szolgabiró. - 30. Ferdinándy Gyula szolgabiró. - 31. Gedeon Gellért, szolgabiró. - 32. Hedry Bertalan, szolgabiró. - 33. Koós Béla, szolgabiró. - 34. Péchy Gáspár, szolgabiró. - 35. Schmidt Dezső, szolgabiró. - 36. Gelley Antal, várnagy. - 37. Rössler István, közig. gyakornok, tb. aljegyző.

« ABAUJ-TORNA VÁRMEGYE ŐSTÖRTÉNETE. | KEZDŐLAP Abauj-Torna vármegye és Kassa Tartalomjegyzék | ABAUJ-TORNA VÁRMEGYE NEMES CSALÁDAI. »