« VADÁSZAT. Irta gróf Mailáth József. | KEZDŐLAP Zemplén vármegye Tartalomjegyzék | KÖZOKTATÁSÜGY. Irta Beregszászy István, Szinnyey Gerzson, dr. Perényi József. »

209VÍZSZABÁLYOZÁS.
Irta gróf Mailáth József
FOLYÓ-SZABÁLYOZÁS, ÁRMENTESÍTÉS, BELVÍZ-RENDEZÉS.
Történeti visszapillantás.
Zemplén vármegye fejlődésének történetében jelentős rész jut azoknak a már századok előtt megkezdett harczoknak, a melyeket, a gazdasági érdekek szolgálatában, a vizek ellen folytatott. A zempléni síkokon kanyargó Tisza, Bodrog, Latorcza, Laborcz, Ondava és Tapoly, tavaszi hóolvadás idején, tengerré változtatták át a vármegye sík területét s az árvíz elvonulása után a mélyedésekben fenmaradt óriási tavak jelezték az átvonult veszedelmet.
A Tisza szabályozása érdekében e vármegyében az első lépést Rákóczy György tette meg 1646-ban. Velenczei és belga mérnökökkel oly tervet készíttett, mely szerint Tárkánynál a Tiszából vizet a Karcsak medrébe vezetve, ezt az eret használja fel hajózó útul, melyen a sót kevesebb veszélylyel lehessen Tokajig szállítani, mint a kanyargós medrű Tiszán. Már az 1722-iki országgyűlés kezdett a Tisza-szabályozás kérdésével foglalkozni, mely kérdés azonban több, mint egy századon át, nem haladt előre, mígnem gróf Széchenyi István vette kezébe a szabályozás ügyét. 1846-ban utazta be gróf Széchenyi István a Tisza-völgy nagyobb részét, az egyes társulatok megalakítása czéljából s ez alkalommal alakította meg a gróf Mailáth Antal, akkori főkanczellár közbejöttével Leleszen megtartott űlésén a "Bodrogközi Tiszaszabályozó Társulat"-ot s olvasztotta be a központi tiszavölgyi társulat keretébe a már előtt megalakult "Ondava-tapolyi egylet"-et, melyből a mai "Felső Bodrogi Vizszabályozó Társulat" fejlődött.
Tiszaszabályozás.
A Zemplén vármegye területére eső Tisza-szakasz szabályozási munkálatát 1851-től 1857-ig a Tokaj székhelylyel felállított "Tiszaszabályozási alsó szabolcsi járási mérnöki hivatal" intézte. 1857 augusztus elsején folyammérnöki hivatalok szerveztettek, melyek közül e vármegye területére kettő esett, és pedig: 1. a tiszai II. folyamosztály m. kir. mérnöki hivatala, Nagytárkány székhelylyel és 2. a tiszai III. folyamosztály m. kir. mérnöki hivatala Tokajban.
1869-ben a nagytárkányi hivatalt Sárospatakra helyezték át, melylyel 1871-ben a tokajit is egyesítették. Az egyesített hivatalok együtt maradtak Sárospatakon 1878-ig, a mikor Tokajba helyeztettek át s még ez évben e hivatal a "Tokaji m. kir. folyammérnöki hivatal" czímet nyerte.
E hivatalok hajtották végre a Tisza folyónak e vármegyén végigvonuló szakaszára eső 36 átvágást, melyeknek összes hossza 25,268 méter, míg az így mellőzött kanyarulatok hossza 114,955 m. lévén, az átvágások mentén, a jelzett tiszai szakasz 89,687 méterrel rövidült meg, s minthogy e folyószakasz mai hossza 100,500 m., eredeti hosszának csaknem felére rövidült meg. A fent jelzett átvágások 1,883,130 korona 50 fillérbe kerültek.
A mederszabályozásokhoz sorozandók az 1880 óta a partok megkötése s a partszaggatások megakadályozása czéljából alkotott védőművek, és pedig: a Csap körül történt mederrendezés, - a Csap alatt emelt farakatos partvédőmű, - a Leányvár fölött emelt farakatos partvédőmű, a csermelyi, karádi, vencsellői, balsai, kenézlői és tokaji partvédőművek.
Ezek közül a csapi mederrendezés, a karádi és tokaji védőműveket az államkincstár költségén a Tokajból 1893-ban Sátoraljaújhelybe helyezett m. kir. 210folyammérnöki hivatal, a csapi, leányvári és kenézlői védőműveket saját költségén, a csermelyieket, vencsellőieket és balsaiakat eddig állami hozzájárulás mellett, a bodrogközi Tisza-szabályozó társulat építette ki. Mindezek összesen mintegy 350,000 koronába kerültek.
Bodrog-szabályozás.
A Bodrog folyó szabályozására az örök emlékezetű Vásárhelyi Pál készített terveket, melyeknek nagy része azonban a tervezés s a kiépítés közötti idő alatt, a vízfolyásban beállott változások következtében, nagyban módosult.
Az 1863-65. években négy, az 1873-74. években hét átvágást végzett a sárospataki s később tokaji folyammérnöki hivatal. Ezután tíz évig szünetelt a Bodrog szabályozási munkálata s 1885-ben az eddig kiásott átvágásoknak nagyobb méretekben való kiépítésével vette ismét kezdetét, mert a régi kiásás méretei nem voltak megfelelők. Majd 1887-ben a szőlőskei átvágást ásták ki. Később azután, 1894-től 1898-ig, a Bodrognak Imregtől a torkolatig terjedő szakaszára tervezett összes tizenöt átvágást kiásták és a régi átvágásokat lemélyítették. Az átvágásokkal a Bodrog folyó 125.6 km. hosszúságából csak 71 kilométer maradt meg s így a folyó 54.6 kilométerrel rövidebb lett.
A kiépített átvágások összes hossza 16,041 méter és a reájuk fordított összes költség 2.455,489 kor. 30 fillér. Ezzel a legszükségesebb Bodrog-szabályozási munkák befejezést nyertek. Az 1900. év óta folyó további munkálatok csak a szabályozott vonal elfajulásának meggátlását s a partszakadások megszüntetését, illetőleg megelőzését czélozzák. Az ezekre fordított kiadás eddig 67,156 kor. 51 fillérre rug.
Latorcza-szabályozás.
A Latorcza kanyargós medrének átvágásokkal leendő szabályozására szintén még Vásárhelyi készített tervezetet, mely azonban a mai viszonyoknak már nem felelvén meg, az újhelyi m. kir. folyammérnöki hivatalban az újabb időben történt felvételek alapján készült el a folyó szabályozására vonatkozó terv. Ez ideig a tervezett átvágásokból a folyónak a Bodrogba való beömlését szabályozó átvágások ásattak ki.
Laborcz-, Ondava- és Tapoly-szabályozás.
A Laborcz folyó rendezésére vonatkozó terveket az újhelyi m. kir. folyammérnöki hivatal már elkészítette.
Az Ondava és Tapoly szabályozását a "Felsőbodrogi Vízszabályozó Társulat" hajtván végre, arról a nevezett társulat működésének részletesebb méltatásánál fogunk megemlékezni.
A leírt folyószabályozások ismertetése nem volna teljes, ha meg nem emlékeznénk azoknak végrehajtóiról. A II. folyamosztály mérnöki hivatalából Barta Soma és Horváth László osztálymérnököknek, mint az átvágási részlettervek készítőinek s kiépítőinek, míg a III. folyamosztályból csak Egert József osztálymérnöknek neve maradt fenn. A többi szabályozási munkák végrehajtása körül Wallandt Ernő, Münzberger Ferencz és Szokolay Emil szereztek érdemeket. Az utóbbit, mint műszaki tanácsos, ma is az újhelyi m. kir. folyammérnöki hivatal főnöke, mely hivatalnak tagjai ez idő szerint: Zettin Ignácz és Palasovszky Sándor kir. mérnökök.
* * *
Az árvizek ellen való küzdelem e vármegye területén korán egyesítette az érdekelt birtokosságot. Így keletkeztek a ma is autonom szervezet mellett működő s a vármegye legtevékenyebb gazdasági erőit egyesítő vízszabályozó társulatok.
A Felsőbodrogi Vízszabályozó Társulat.
Mint már jeleztük, a "Felsőbodrogi Vízszabályozó Társulat" abból az egyesületből keletkezett, melyet az Ondava és a Tapoly folyók völgyének vízmentesítésére az érdekelt birtokosság alakított s mely egyesület a szabályozási terv elkészítésével Beszédes József mérnököt bízta meg. Ezt megelőzőleg azonban már 1827-ben gróf Vay Ádám elnöklete alatt királyi bizottság kezdette meg a szabályozási munkálatokat, s a vizeknek a Bodrogba való gyorsabb levezetésére 4500 öl hosszú csatornát ásatott a garai határtól Szürnyegig.
Ez a - noha helyes irányban vezetett - csatorna azonban a szükségletnek meg nem felelvén, megalakult az említett egyesület, mely éppen Beszédes tervezete alapján volt működését megkezdendő, mikor gróf Széchenyi István Zemplén vármegyében is megjelenvén, reá birta az érdekeltségeket, hogy az egyesület a Tiszaszabályozó társulatba lépve, az "Ondava-tapolyi egyesület", 211mint a Tiszaszabályozás egyik szerkezete, kezdte meg a szabályozás munkálatainak végrehajtását, Boronkay Albert és Fundanics megyei mérnök vezetése alatt, az úgynevezett "Hoóri csatorna" kiásásával, Paleocappa híres olasz mérnök ama véleménye alapján, hogy a két folyó egyesítve, 100 öl távolságú két gát közé fogassék. A munkálatok költségeit a kormány előlegezte mindaddig, míg az ártérfejlesztés foganatosíttatván s Draveczky Alajos zemplénmegyei táblabíró, kinevezett nádori bírósági tagtól s Golanics nádori bírósági mérnöktől megállapíttatván, a még ma is érvényben levő 53,870 674/1200 magyar holdnyi ártérre holdanként való kivetések történtek. Az egyesület a tiszai társulattól is segélyben részesült s jelentékeny közmunka-hozzájárulást is nyert.
Az egyesület működése azonban, a szabadságharcz s anyagi okok miatt is, eredménytelen volt. Csak 1859-ben léptek az érdemleges működés terére, a mikor új alakuló gyűlést tartottak, melyen elnökké gróf Andrássy Gyulát s a választmány tagjaivá: gróf Barkóczy Jánost, Szentiványi Vinczét, gróf Andrássy Aladárt, gróf Andrássy Manót, Kazinczy Andrást és Reviczky Györgyöt választották meg. 1860-ban kimondatott az érdekeltségre a hozzájárulás kötelezettsége s a részletes szabályozási terv elkészítésére Herich Károly cs. kir. felügyelő mérnök, Hevessy Károly és Meczner Antal mérnökök kérettek fel. A részletes terveket azonban Klasz Márton mérnök készítette el s a munkálat végrehajtását, a zemplénmegyei építészeti hivatal ellenőrzése mellett, Lechner Lajos mérnök kezdette meg; az 1871-ben helyére kinevezett Walland Ernő társulati mérnök a terveket átdolgozta, de mikor 1875-ben a miniszteriumba behívták, hátrahagyott jelentésében terveinek kivitelét nem ajánlotta. A társulat mérnökévé Tárczay Dánielt választották meg. A szabályozási terveket Mokry Endre kir. főmérnök helyesnek találván, azokat elfogadták; mivel azonban a tervezet még mindíg nem ölelte fel az érdekeltség összes igényeit, a társulat kebelében nagy volt az elégedetlenség, minek következtében 1876-ban a társulat vezetésére Meczner Gyula küldetett ki kormánybiztosul, ki a társulat munkálataira addig fordított összeget (757,099 frt) 1.514,198 koronában mutatta ki s a társulat műveinek, Boros Frigyes műszaki tanácsostól történt megvizsgálása után, a kormánytól új tervek készítését kérelmezte s ezeket a tokaji m. kir. folyammérnöki hivatal el is készítette. Közben a társulat mérnökévé a kormánybiztos Hvozdovics Antalt nevezte ki. Meczner Gyula lemondása után az ügyek élére ideiglenesen gróf Andrássy Manó került, a ki 1882. márczius 2-ra szervezkedő gyűlést hivott össze, melyen most már, "Felsőbodrogi Vízszabályozási Társulat" czímmel, az autonomiáját visszanyert társulat elnökévé gróf Andrássy Gyulát s igazgatójává Malonyay Ferenczet választotta meg s a tokaji folyammérnöki hivataltól készített szabályozási tervet, némi pótlással, elfogadta. E tervek a miniszterium részéről is jóváhagyatván s a megüresedett mérnöki állásra Szladek Károly megválasztatván, végre a kivitelre került a sor. Előbb a költségekről kellett gondoskodni, a melyekre s a régi tartozások fedezésére, a közgyűlés egyhangúlag egy millió forint kölcsön felvételét határozta el. A szabályozási munka három éven át vállalati úton folyt s házi kezelésben fejeztetett be.
Az 1888 tavaszán előállott nagy áradás az árterület nagy részét, tizenegy gátszakadáson át, elborította. A gátszakadások oka a töltések anyagában és abban lévén keresendő, hogy nem ülepedtek meg kellő módon, azok tömörítésére kellett a fősúly helyezni. Ezenkívül állandó gondot fordít a társulat az egyesített Ondava-Tapoly (felső Bodrog) medrének az elfajulás ellen való megvédésére.
1889-ben Malonyay társ. igazgató állásáról leköszönvén, helyébe Nemthy Ödönt választották meg igazgatóvá. 1890-ben pedig súlyos veszteség érte a társulatot, halhatatlan emlékű elnökének s újjáteremtőjének: gróf Andrássy Gyulának a halálával. Helyébe gróf Andrássy Aladárt választották meg elnökül. 1892-ben Nemthy Ödön hirtelen elhúnyván, az ügyek vezetésével Szladek Károlyt bízták meg, ki 1904-ben igazgató-főmérnöki czímet nyert s ma is közmegelégedésre vezeti a társulat adminisztratív és műszaki ügyeit.
1893-ban a társulat összes terheinek fedezésére s a még végrehajtandó munkálatokra a földhitelintézettől, konverzió útján, 1.273,000 forint új kölcsönt szerzett, 4.75%-os ötven évi törlesztésre.
212Ez évben kezdte meg a társulat Szladek Károly tervei szerint a töltéseknek betonfal beépítése útján való tömörítését. Ilyen betonfalat épített 1894-ben 10,800 méter s 1903-1904-ben 16,400 méter hosszúságban.
1898-ban a társulat felszámolta eddigi alapbefektetéseit, a mely alkalommal kitűnt, hogy a társulat a maximális megterheltetést már elérte, minek következtében a már eddig túlfizetett összeget a társulatnak megtérítették.
1903-ban a társulat érdemes elnöke, gróf Andrássy Aladár elhúnyt. Helyébe elnökül gróf Andrássy Gézát választották meg.
A társulat művei közül első sorban említendő az a főcsatorna, melyet az Ondava és Tapoly folyók egyesülésétől, részben a régi medrek felhasználásával, a két folyó egyesített víztömegének levezetésére alkalmas méretben, azoknak a Bodrogba való betorkolásáig alkotott s állandóan gondoz. E csatornát, mely ma már Felső-Bodrog néven közismert, eredetileg 16 méter széles fenékkel építették ki. Az idők folyamán azonban a viszonylag nagy eséssel folyó víz a csatorna szelvényét annyira kibővítette, hogy annak átlagos felső szélessége ma már a hetven métert is meghaladja s így a meder épségben tartására s a szelvény elfajulásának megakadályozására a társulat állandó gondot fordít.
A felső Bodrog mindkét partján, egymással párhuzamos és állandóan kétszáz méter távolságban vezetett, három-négy méter széles koronájú és a víz felől 1:3, a mentett oldalon 1:2 hajtó lejtőjű gát húzódik végig az Ondava bal partján s a Tapoly jobb partján, az egyesüléstől szétágazó és a hasonló oldallejtők mellett két-három méter korona szélességű s a magaslatokig kiépített töltésekhez csatlakozva.
Az egyesült Ondava-Tapoly töltései, mintegy öt kilométer hosszban, belső kőburkolattal, 19,100 méter hosszban pedig betonfallal vannak tömörítve.
A Ternava-csatorna a Bacskó és Ternava patakok vizének elvezetésére épített 6.5 méter széles fenékkel s az ártér felől (bal) partján két méter széles koronájú töltéssel ellátott csatorna. Egész hossza 22,180 méter s szelvénye 48.12 m3 vizet tud elvezetni. Jobbparti töltésébe a magaslatokról lefutó vizeket befogadó hat darab beton-zsilip és öt darab vascső-zsilip van beépítve. Balparti töltése, nehogy esetleges jégtorlódás alkalmával a csatornából a víz az árterületre juthasson, a jobbparti töltésnél magasabbra van emelve.
E nevezetesebb műveken kívül említést érdemelnek a Helmeczke és Csicsóka jobbparti belvízcsatorna, a rákócz-vásárhelyi csatorna stb.
A társulat összes töltéseinek hossza 123,049 méter, összes csatornáinak hossza pedig 61,450 méter.
A társulat fontosabb műtárgyai: a Ternava-torkolati zsilip, mely három darab egyenként három méter nyílású tölgyfakapuval ellátott, 3,474 méter magas vízoszlopot tartó, tisztán betonfalú zsilip, az Ondava-Tapoly (Felső-Bodrog) jobbparti töltésébe beépítve. E zsilip czélja, hogy az Ondava-Tapoly árvizeit a Ternava-csatornából kizárja.
A Ternava-csatorna és az Ondava-Tapoly meder között összegyűlő, úgynevezett jobbparti vizeket levezető belvízcsatorna torkolatánál, Garany alatt, a Ternava balparti töltésébe, három méter nyílású boltozott beton-zsilip van beépítve. Hasonló méretű zsilip szolgál a rákócz-vásárhelyi csatorna vizének az Ondava-Tapoly töltésén való átvezetésére is, valamint az úgynevezett balparti belvizeknek a Latorczába való bevezetésére, a nézpesti kikötő-töltésbe építve. Ezeken kívül van még több oldalbeeresztő csőzsilip.
Nem szólva a védelem s fentartás érdekében az árterületen, illetve a védővonalakon emelt felügyelő-lakokról és őrházakról, ki kell emelni a tőketerebesi társulati székházat s a köréje csoportosuló tisztviselői lakokat. A társulat összes hivatalos épületei, a védműveken végigvezető, 66,752 méter hosszú telefonvonallal vannak öszekötve.
A társulat alakulása óta befektetett építkezési tőke ezideig 4.214,467 korona 78 fillér, a miből egy magyar holdra (1200 □-öl) 80 korona nyolcz fillér esik. A társulat évi kivetése 1904. évben a következő volt: a nagy ártérre kat. holdanként két korona 30 fillér; a Szigetközre (az Ondava és Tapoly-folyók közötti ártér) kat. holdanként egy korona 0.813 fillér.
213A társulat jelenlegi vezetői a következők: Elnök: Gróf Andrássy Géza. Alelnök: Gróf Andrássy Sándor. A választmány tagjai: Gróf Andrássy Tivadar, Bernáth Győző, gróf Hadik-Barkóczy Endre, Ganzaug Miklós, Hiszem Kálmán, Kapossy Menyhért, Kazinczy Artur, Malonyay Ferencz, Mauks Árpád, Péchy Ádám, Sulyovszky István, Szent-Ivány László, Bessenyey István, Stépán Aladár, gróf Wengerszky Viktor és Moskovitz Géza. Tisztikar: Igazgató-főmérnök: Szladek Károly; pénztárnok: Sebeczky Győző; irodatiszt: Wellisz Ödön.
Bodrogközi Tiszaszabályozó Társulat.
A "Bodrogközi Tiszaszabályozó Társulat" 1846-ban alakult meg Leleszen, gróf Széchenyi István és gróf Mailáth Antal akkori főkanczellár személyes közbenjöttével. A társulat czéljául tűzte ki a Tisza, Bodrog és Latorcza folyóktól határolt s mintegy 171,800 kat. hold kiterjedésű Bodrogköz ármentesítését. Első elnöke Szőgyényi Imre bodrogszögi birtokos volt. Műszaki teendőit a Nagytárkányban felállított tiszai II. folyamosztály m. kir. mérnöki hivatala látta el. E mérnöki hivatal tervezte a tiszai átmetszéseket és védtöltéseket, mely utóbbiaknak felépítése a társulat feladata lett. A rendelkezésre álló anyagi eszközök csekélysége miatt azonban 1848-ig csak Nagytárkány, Agárd és Leányvár községek határában készülhettek el a védtöltések. Az 1848-1849. évi időszakban a munkálatok szüneteltek s a társulat csak az 1885. évtől kezdve fejtett ki nagyobb tevékenységet, a midőn újból szervezkedett és elnökéül báró 'Sennyey Pált választotta meg, ki az egész Tiszavölgye, de különösen a bodrogközi társulat körül halhatatlan érdemeket szerzett.
Báró 'Sennyey Pál legfontosabbnak tartotta a tiszai és bodrogi töltéseknek minél rövidebb idő alatt való kiépítését. Kezdetben azonban sok nehézséggel kellett megküzdenie az érdekeltség közönye miatt és azért, mert sokan helyeselték Paleocappa olasz mérnöknek azt a javaslatát, hogy a tiszai töltések egyelőre csak Czigándig építtessenek ki s innen kezdve a magaslatokat, mint védvonalat felhasználva és a bodrogi töltésekhez bekapcsolva, - a Bodrogköz alsó része nyilt ártérben hagyassék. Csak ismételt felszólalásokra, tanácskozásokra és a középponti felügyelőség serkentésére határozta el a társulat 1857-ben az általános töltésezést. Az 1857-1859. években úgy a tiszai, mint a bodrogi töltések egészen Tokajig elkészültek. 1859-ig évenként kivetés útján fedezte a társulat pénzbeli szükségletét, 1859-ben azonban a cs. kir. osztrák nemzeti banktól 1.600,000 forintos kölcsönt vett fel záloglevelekben 7%-os törlesztéssel. Ez évben szervezte a tisztviselői kart is, kinevezvén egy felügyelő-mérnököt, egy számvevőt, egy pénztárost és egy irattárnokot. Az 1860. évi január 16-án tartott közgyűlés megállapította az ártéri alapszabályokat, elrendelte az új osztályozást és az ártéri telekkönyv szerkesztését.
A mentesített árterület kiszámításánál az adókataszteri telekkönyv vétetett alapul, mivel a műszaki ártérfejlesztés sokba került volna és a különben is jelentéktelen kiterjedésű árvízmentes területek, közlekedési szempontból, szintén értékesebbekké váltak a szabályozással.
Az 1860-ik évi, az addigiaknál kissé jelentékenyebb árvíz átszakította a bodrogi töltést a körtvélyesi libellánál és a Halász szögnél, s az árvíz ismét elöntötte a Bodrogköz alsó határait. Növelte a Bodrog árvizének magasságát az is, hogy Csap község fölött a beregmegyei töltéseket a Tisza átszakítván, annak árvize is átömlött a Latorczába, illetőleg a Bodrogba.
Az 1860. május hó 10-én tartott választmányi űlésben panaszt emeltek a kormánynál a szabályozás szervezete ellen, hibásnak és összefüggés nélkülinek jelezve azt. Elodázhatatlannak tartották a bodrogi és beregmegyei tiszai töltések megerősítését, valamint a sárospataki és tokaji meder-szorulatok kibővítését és a még hiányzó tiszai átmetszések kiásatását Czigándtól lefelé. A kormány kiküldötteivel tanácskoztak a Latorczának a Tiszába való bevezetéséről Csap fölött, a mely eszmét azonban a nagy költségek és egyéb okok miatt elejtették. A társulat működése csak kísérletezés volt, mert, a midőn a bajokat majdnem kizárólag a bodrogi oldalon kereste, a következő 1861. évben a tiszai oldalról tört be az árvíz a kis- és nagyczigándi, ricsei és karádi határokban és a Bodrogköznek több, mint felét, elárasztotta.
214Az árvizek lebocsátása után ismét a töltések magasabbra emelését és megerősítését határozták el. A Zalkod - Tokaj - Viss közötti védvonal elhagyatván, helyette a vissi kereszttöltés építtetett ki, mely intézkedés következtében Liszka, Kisfalud, Keresztúr, Zalkod és Timár községek további védelemben nem részesülvén, a társulat kötelékéből kibocsáttattak. Ekkor kezdett a társulat a csatornázás kérdésével is foglalkozni, hogy a töltésszakadások alkalmával beözönlött árvíz biztosan levezethető legyen.
Hegedűs Pál mérnök készítette az első lecsapolási tervet, és Hauzer Károly felügyelő-mérnök tervezte a két első fazsilipet a Füzesérnél és a Törökérnél. Az 1862-iki közepes árvíz azonban mindkét zsilipet elsodorta és a betörő víz ismét sok kárt okozott.
Következett az 1863. évi országos aszály, a mely még inkább megbénította a társulat életerejét. A bajok enyhítésére a kormány 200,000 frtot ajánlott fel segítségül, azonban ez összegnek is majdnem felerészét csak az 1865. évben folyósították.
Nyilvánvaló, hogy ily - egészében véve jelentéktelen - intézkedések és munkálatok nem sokat változtattak a Bodrogköz vízviszonyain és az 1865-iki téli árvíz, könnyen legyőzve az ellene emelt gátakat, ismét elárasztotta a Bodrogközt, Czigándtól Vissig. A töltés-szakadásokat ez alkalommal a Karád fölötti jégtorlódások okozták.
A helyzet tarthatatlanságát fokozza még a beszorult vizek lebocsátására tett intézkedések sikertelensége.
A társulat mintegy másfél millió forintnyi befektetését elveszettnek látván, bizalma csökkent és a lemondás érzetével határozta el egy felségfolyamodvány felterjesztését.
A felségfolyamodvány következtében kiküldött bizottság vezetője, Wallandt Henrik építészeti felügyelő, javaslatba hozta a Csap melletti töltések megerősítését, a tiszai töltéseknek padkákkal való ellátását és mindezen munkálatokhoz a közmunkaerő felhasználását.
Lényegesebb javulás azonban még ezeket az intézkedéseket sem követte. Az állam első tényleges beavatkozása a társulatok ügyeibe abban nyert kifejezést, hogy 1866 február 26-án Ürményi József neveztetett ki a Tiszaszabályozás kormánybiztosává. Az ugyanazon év november 6-án tartott közgyűlés a leköszönt báró 'Sennyey Pál helyébe báró 'Sennyey Lajost választotta meg elnöknek s melléje 7 rendes és 7 rendkívüli tagból álló választmányt szervezett, élén Évva András választmányi elnökkel. Ez időszakra esik a szabályozás után hasznavehetővé vált területek tizenöt évi adómentességének engedélyezése. Az állam a társulatot az inséges alap maradványából 138,926 frt segélyben részesité és a sárospataki töltésnek 40,000 frtnyi költségét elengedte.
Semtzer Sándor nagytárkányi osztálymérnök a szabályozás megoldására új terveket készített. Bekövetkezett azonban az 1867. évi árvíz, mely a tiszai töltéseket Leányvárnál a Czigándnál átszakította és a társulat tevékenységét új irányba terelte. A társulat ismét a kormányhoz fordult támogatásért. A gróf Mikó Imre akkor közmunka és közlekedésügyi minisztertől kiküldött szakközegek ismét új terveket készítettek, melyek szerint a töltés-emelési munkák költsége 1.048,900 frtra és a még szükséges partvédműveké és átmetszéseké 846,000 frtra irányoztatott elő; az országgyűlés azonban a társulatok részére csak 300,000 frtot állapított meg, melynek fele része a Bodrogköznek jutott.
A társulat ily mostoha körülmények mellett sem csüggedvén el, folytatta pénzügyeinek rendezését. Az osztrák banknál lekötött záloglevelek egy részének értékesítésével nyert 578,868 frt összeget az adósságok és hátralékok kifizetésére fordította és az egyes birtokosoknál levő 378,117 frtnyi követelésből tartalékalapot teremtett.
Az 1869. évi árvizek ismét kiszakították a töltéseket a kis- és nagyczigándi, agárdi és leányvári határban. Tagadhatatlan, hogy e bajokat a védekezés hiányos berendezése nagyban elősegítette. A kormány végre meggyőződött arról, hogy a társulatok működésének sikertelensége csak a hiányos berendezés következménye lehet, mely egyszersmind az államot is megfosztá jövedelmi forrásaitól. Ennek következtében az országgyűléstől a 215társulatok részére megszavazott 1.600,000 frtból ismét 722,367 frtot utalványozott a bodrogközi építkezésekre, melyeknek végrehajtása állami vezetés alatt, vállalkozókra bízatott s a társulat e közben belügyeinek javításán dolgozhatott. Ekkor épült, az 1871-1874. években, Viss község közelében, az úgynevezett törökéri zsilip, faragott és terméskőből beton-alapra.
Az 1872. évi január 6-án tartott közgyűlésen az eddigi társulati és választmányi elnökök helyébe gróf Bombelles Lajos és Bessenyey Gábor választattak meg, tizenkilencz tagú választmánynyal.
Az 1876. év rendkívül magas árvizet hozott, mely különösen a Bodrognál több helyen elérte a töltés koronáját és a nagy viharok idejében erősen ostromolta a védőműveket. Ez évben tudott csak a társulat először - habár nagy áldozatokkal - a jelentékenyebb árvízzel megküzdeni. A árvizek levonulása után kijavította megrongált töltéseit az államtól kapott ötvenezer frt kölcsönből és a társulati tagokra kivetett negyvenezer frtnyi összegből.
1878. év deczember havában az árvíz ismét átszakította a töltéseket Agárdnál s a Bodrogköz legnagyobb részét ismét mocsarakká alakította, mert az ártérbe szorult vizek a vissi kereszttöltésnél levő átvágáson és a törökéri zsilipen csak részben voltak lebocsáthatók.
Az 1879. évi közgyűlésekben a társulat tizenöt évi adómentességet kérelmezett a kormánytól a hasznavehetetlenné vált területekre. A legsürgősebb intézkedések megtétele czéljából végrehajtó-bizottságot szervezett és 200,000 frt kölcsön-előleget szavazott meg.
Az 1880. évi január havi közgyűlés ismét báró 'Sennyey Pált választotta meg elnöknek, befolyásától és tevékenységétől várva a nagyobbszabású alkotásokat. Alelnök Diószeghy János lett. A választmányi tagok számát huszonnégyre emelték fel.
Rendszeres tervezetek készültek a töltéseknek az eddig ismert legnagyobb árvíz színénél egy méterrel magasabbra való felemelésére és szabványszerű kiépítésére, a megrongált törökéri zsilip kijavítására és a belvizek levezetésére. Megkezdték a sárospataki határon átvonuló és a Törökérhez csatlakozó csatorna kiásatását és a tiszai töltések Csap - Czigánd közötti szakaszának felemelését. Az 1880. évi október havi választmányi és közgyűlés 2.400,000 frtos kölcsönt szavazott meg, mely összegből, az inséges kölcsön kivételével, az összes tartozásokat kifizették, és a hátrálékokból 192,175 frt 69 krnyi tartaléktőkét alapítottak. Ezúttal leszállították a latorczamenti községeknek az ártéri terhekhez való hozzájárulását.
Az 1881. évi árvíz immár nem találta a társulatot készületlenül. Fegyelmezett és jól begyakorolt erő állott vele szemben, ellátva a kellő védőanyaggal. Elvonult tehát a nélkül, hogy kárt okozott volna.
A műszaki teendők vezetésére Révy Géza Viktort választották meg főmérnöknek, a ki szakértelemmel és erélylyel fogott hozzá a társulat műveinek fejlesztéséhez. Az 1882-ben védőműveibe befektetett alaptőke és az átlagos évi fentartási kiadások után a társulat évenként 69,753 frt 94 kr. adóvisszatérítésben részesült. E közben a társulat figyelmét mindinkább a belvizek rendezésére irányozta. Nem volt töltésszakadás és mégis több mint 70,000 hold terület állott víz alatt a sok esőzéstől, hóolvadástól és a talajvizektől.
1883. évben elkészült a Karád alatti nagy tiszai zsilip, beton-alapon, faragott és terméskőből.
Az 1884. évi február havi választmányi és közgyűlés az építkezéseknél még szükséges kiadások fedezésére 600,000 frt ujabb kölcsönt szavazott meg. Kiegyezett a társulat a latorczamenti községekkel, felmentvén őket a csatornaköltségek viselése alól mindaddig, míg csatornákkal ellátva nem lesznek. A csatorna- és töltésépítések az 1884. évben befejeztetvén, az újból befektetett alaptőke után az adóvisszatérítés 18,565 frtban állapíttatott meg, s e czímen a társulat évi bevétele 88,319 frt 85 krra emelkedett.
Az 1886. évi június hó 7-én tartott közgyűlés a főrendiházi elnökké és országbíróvá kinevezett és ezért visszalépő báró 'Sennyey Pál helyébe gróf Mailáth Józsefet választotta elnökül, a ki ez állásban mai napig is szellemi vezére a társulatnak.
2161888-ban a több mint húsz mérföld hosszú töltésekkel védett Bodrogközt ostromló hullámok vették körül. Az árvíz helyenként egy méterrel meghaladta az előző évek legmagasabb árvíz-színét. A legválságosabb helyzetbe a Ticze és Latorcza mentén fekvő községek jutottak, a melyeket a felső vizek szabályozását megelőző időszakban oly ritkán fenyegetett árvízveszély, hogy még a régi megyei töltések gondozásával is felhagytak. Az 1888-iki árvíz Bolyban és Zétényben egy méterrel volt magasabb a megyei töltések koronájánál. Rad teljesen körül volt zárva, hasonlóképen Szentmária, a hol az épületek összeomlottak. Zétényt is csak ladikon lehetett megközelíteni és az árvíz még a község magasabb részén épült gróf Klobusiczky-féle kastélyba is ellátogatott.
A rendkívül magasra felduzzadt árvíz, az addig teljesen biztos vízválasztó magaslatok koronáját megközelítve, majd meghaladva, igyekezett az egész Bodrogközt hatalmába ejteni; de a bodrogközi érdekeltség, élén a társulati elnökkel, a ki fáradságot nem ismerve, éjjel-nappal a vész helyén tartózkodott, önmegtagadással munkálkodott a közveszély elhárításán mindaddig, míg az árvíz el nem vonult.
Az árvíz levonulása után a társulatnak első gondja volt az alacsony töltések felemelése és a védő vonalul szolgáló természetes magaslatoknak rendes töltésekkel való összekapcsolása, megkezdte a töltéseknek 0.5 m magas fejelését és a csapi kapocs-töltés belebbezését.
Az 1889. évi október hó 10-én tartott közgyűlés a még be nem töltött alelnöki állásra egyhangúlag báró 'Sennyey Miklóst választotta meg, a ki ügyszeretetével és tevékenységével e bizalmat teljes mértékben kiérdemelte.
1890-ben a társulat pénzügyi helyzete mindinkább rosszabbodott. Vagyona 63,000 forintra apadt, a hátralékok ellenben 274,000 forintra szaporodtak. Miután ez időben a társulat kölcsöneinek konvertálása nem lett volna czélszerűen végrehajtható, a társulat kérelmére megengedte a földmívelésügyi miniszterium, hogy a már elrendelt töltésemelési munkálatok egy időre elhalasztassanak.
Az 1891. évi márczius havi közgyűlés fogadta el, a társulati elnök javaslatára, a telefon bevezetését. E berendezés az átalakulásnak egyik jelentékeny tényezője volt, különösen a Bodrogközön, a hol az őrök és felügyelők lakásai a legtöbb helyen a községektől távol esnek és postai összeköttetés hiányában, a legsürgősebb ügy is csak későn volt elintézhető. Ma a társulatnak 205 kilométer hosszú telefonhálózata van, huszonegy állomással.
Az 1893. évi február havi közgyűlés végre módot nyujtott a társulatnak arra, hogy pénzügyi viszonyait rendezhesse. A társulat elnöke, figyelemmel kísérve a pénzpiacz árhullámzásait s megragadva az értékek hirtelen felszökkenése által kínálkozó kedvező alkalmat, javaslatba hozta és a közgyűlés elhatározta állami kölcsöneinek konvertálását, illetőleg a védtöltések emelése czéljából szükséges költségek fedezésére új kölcsön felvételét, azon az alapon, hogy az összérdekeltségre nézve, az eddigi 180,000 forintnyi évi annuitáson felül, egyéni kivetés útján magasabb teher ne háruljon. A kölcsön a földhitelintézettel köttetett meg, 96%-os árfolyamú záloglevelekben, 4.75%-ot számítva kamatra és tőketörlesztésre. E konverzió a 413,700 forintra rúgó tartalékalap meghagyásával és az összes adósságok kifizetése után, a társulatnak 743,096 forintot eredményezett, melyhez hozzászámítva készpénzét, a kint levő hátralékokat és egyéb követeléseit, összes vagyona 1.108,466 forintra emelkedett. A 4.137,800 forint kölcsönösszeg egy évi annuitása 196,545 forint 50 krajczárra rúgott. Erre az ötven év alatt félévenként való utólagos részletekben visszafizetendő összegre, egyéni kivetés útján, 180,000 forint folyt be; az ezen felül maradt 16,545 forint 50 krajczárt pedig a társulat az adóvisszatérítésből, illetőleg a tartalékalap kamatszelvényeiből fedezi.
Az 1893. év október havában tartott közgyűlés elhatározta, hogy a társulat székhelyét Sátoraljaújhelyből Királyhelmeczre teszi át. A magyar királyi államvasutak hozzájárulása ügyében, nyolcz évi tárgyalás után, az egyezség megköttetett és a vasút évi hozzájárulását a társulat árvízvédelmi költségeihez évi 7500 forintban állapították meg.
A kelcsei fahíd.
Az udvai fahíd.
A homonnai közúti vashíd.
A tokaji közúti vashíd.
A társulat e közben megkezdte töltéseinek az 1888-iki nagy víz színe fölé egy méterrel való felemelését; felépítette a még hiányzó felügyelői lakásokat 217és őrházakat; a fontosabb fatiltókat betontiltókkal cserélte ki; vas-vízmérczéket állított fel; fejlesztette belvízlevezető csatornáinak hálózatát s felépítette királyhelmeczi székházát. Tekintettel továbbá a minden irányban megkezdett építkezésekre, négytagú építési bizottságot szervezett. Az 1895 márczius hó 2-án tartott választmányi ülés a megüresedett igazgatói állást betöltetlenül hagyta, mert az intézkedések összes szálai különben is az elnök kezében vannak összpontosítva.
E közben beköszöntött az 1895-iki árvíz, a mely - noha nem volt oly veszélyes, mint az 1888-ik évi - mégis komoly munkát és sok kiadást okozott, de egyúttal szokatlan jelenségeivel tanulságos volt és nem remélt gyorsasággal segítette elő a Bodrogköz további fejlődését.
Az áradás márczius hó 7-én vette kezdetét, a mikor a zsilipek kapui lezárattak; azután lassan emelkedve, április hó 8-án érte el a legmagasabb állását és csak május hó 2-án apadt le annyira, hogy a zsilipeket felnyithatták. A belvizekre ható tényezők kedvezőtlenek voltak. A csatornák hóval és jéggel borítva, csak nehezen működhettek; a föld árja is jelentkezett és a hosszú ideig zárva tartott zsilipek miatt a tavakban és mélyedésekben felraktározott víz sokáig vesztegelt a Bodrogközön. A víztartó medenczéül szolgáló Karcsa-érben, a rendszeresen még nem csatornázott felső vidékről lehúzódó víztömeg, a mely az őrösi, géresi és páczini határokban nagy területeket foglalt el, el nem férvén, az alsóbb fekvésű határokon kezdett elterülni és kiöntése csak erélyes beavatkozás és védekezés mellett volt meggátolható.
A csatornázás megállapításánál elfogadott rendszer, mely szerint a zsilipek zárása idejében a vizek a tavakba és mélyedésekbe raktároztatnak, immár nem elégítette ki az érdekeltséget, a mely - megfeledkezve és elszokva a multaktól, a mikor hatvan-hetven ezer holdnyi mocsarait csak halászatra és vadászatra használhatta - a mély fekvésű területeket is szántani kezdte.
A birtok értékének emelkedése, a fejlődő gazdálkodás, mely a Bodrogköz minden talpalatnyi részét kihasználni és jövedelmezővé tenni igyekezett, nem alkalmazkodhatott többé a belvizektől előírt módokhoz; a társulat tehát elérkezettnek látván az időt, megtette belvizeinek rendezése érdekében a második fontos lépést.
Az 1895. évi július hó 5-én tartott közgyűlés báró 'Sennyey Miklós alelnök indítványára elhatározta a szükséges szivattyú-telepek felállítását, elrendelvén egyúttal a karcsa-felsőbereczki főcsatornának a hozzá tartozó szivattyú-teleppel és zsilippel való mielőbbi kiépítését, hogy a Bodrogköz felsőbb határainak belvizei az alsóbb vidékektől elkülönítve nyerjenek állandó levezetést a Bodrogba. A felsőbereczki csatorna és szivattyútelep 1897. év tavaszán volt először működésben. A következő év tavaszán elkészült a karádi és törökéri szivattyútelep is.
A társulat e közben más irányban is nagy tevékenységet fejtett ki. Befejezte védtöltéseinek felemelését és szabványos méretekben való megerősítését, úgy hogy ma már - a bodrogi töltés némely jelentéktelenül rövid szakaszainak kivételével - mindenütt egy méterrel magasabb a töltés koronája, az eddig ismert legmagasabb (188) árvíz szintjénél. Lemélyítette a bély-karádi főcsatorna alsó, harminczkét kilométer hosszú szakaszát, mintegy 60 czentiméterrel. Belépett a "Tiszai Ármentesítő Társulatok Közös Nyugdíjintézete" kötelékébe s tevékeny részt vett az 1896. évi ezredéves kiállításon.
Az 1897. évi október 27-én tartott közgyűlés az igazgatói és főmérnöki állásokat egyesítette s az igazgató-főmérnöki állásra Révy Géza Viktort választotta meg.
1903. évi szeptember 8-án nagy veszteség érte a társulatot Révy Géza Viktornak, a társulat igazgató-főmérnökének halálával, a ki a társulat munkásai élén töltött huszonhárom év alatt, a társulati elnöknek az 1903. évi október 24-iki közgyűlésen tartott emlékbeszéde szerint: "maga volt a megtestesült munka és tevékenység; s hosszú működési idejéhez a társulat czéljait szolgáló létesítmények oly lánczolata fűződik, mely a társulat életében a legjelentékenyebb korszakot jelenti ... s hogy minden habozás nélkül elmondhatjuk, hogy a Bodrogköz kulturális és biztonsági átalakulásai nagyobbrészt neki köszönhetők". Érdemeit még életében elismerve, 1902-ben 20,000 korona 218tiszteletdíjjal jutalmazta meg Révyt a társulat, halála után pedig, kegyeletes elismerése jeléül, sírján díszes emléket állíttatott.
A megüresedett igazgató-főmérnöki állásra, az 1903. évi deczember 31-én tartott választmányi ülés, Tóth Sándor királyi mérnököt választotta meg egyhangúlag.
A társulat művei a következők: a tiszai töltések hossza a közbeeső magaslatokkal együtt 85,972 m., a magaslatok nélkül 79,241 m. A bodrogi és ticze-latorczai töltések hossza a közbeeső magaslatokkal együtt 79.225 m., a magaslatok nélkül 75,975 m. Úgy a tiszai, mint a bodrog-ticze-latorczai töltések egy méterrel magasabbak az 1888-iki nagyvíz színtjénél; koronájuk négy méter széles; a víz felőli oldalrézsű aránya 1:3, a mentett oldali rézsűé pedig 1:2. A töltések négy méter széles koronájú s a korona alatt két méter magasságban maradó mentett oldali padkákkal vannak megerősítve.
A társulat belvízlevezetését a következő főcsatornák bonyolítják le: a bély-karádi főcsatorna, a karcsai, a kis- és nagyrozvágyi, a dobra-semjéni, a perbenyiki, az agárdi mellékcsatornákkal és a darvasi elágazással. A törökér-karos-szerdahelyi főcsatorna a kollótói, vajdácskai, füzeséri, sárospataki és alsótói mellékcsatornákkal. A karcsa-felsőbereczki főcsatorna, a szabályozott Karcsa-érrel, a nagygéresi, rad-szomotori, szentesi, őrösi és királyhelmeczi mellékcsatornákkal. A kenézlői csatorna, mely az úgynevezett kenézlői csőzsilipen át Kenézlő és Zalkod határának feles belvizeit vezeti a Tiszába. E csatornák összes hossza 183,400 m. a vízvezető erekkel együtt; a fenék szélessége egy-hat méter között változik; oldallejtői pedig 1:11/2 viszonyúak. A csatornákon a közlekedést harmincznyolcz drb. fahíd, tizenhét kőhíd és negyven betoncső-áteresz tartja fenn.
A Tisza mentén társulati költségen és kezelésben épült partvédezetekről a Tisza-szabályozás leírásánál emlékeztünk meg. A Bodrog mentén 8 helyen védte meg a társulat a partot rőzseművel és kőburkolással, úgymint a szinyéri, a radi, a körtvélyesi, a kisújlaki, a szomotori, a szerdahelyi, a felső- és alsóbereczki határokban.
Legfontosabb zsilipei a társulatnak a karádi zsilip, mely hét méter össznyílással a bélykarádi főcsatorna vizeit engedi a Tiszába; továbbá a törökéri, a mely 4.8 m össznyílással a törökér-szerdahelyi főcsatorna, bodrogi betorkolásánál épült és a felsőbereczki két méter nyílású betonzsilip, a melyen át a karcsa-felsőbereczki csatorna vize ömlik a Bodrogba. A már említett s a tiszai töltésben levő kenézlői csőzsilipen kívül épített még a társulat a ticze-, illetőleg latorczamenti töltésekben egy-egy kisebb, 0.5-1.0 m. nyílású betonzsilipet a bolyi, a királyhelmeczi (fejszési), a bacskai és a battyáni határban és két betoncsőzsilipet a salamoni határban. Ezeken kívül még betonból és fából készült számos tartánytiltója van a csatornákon.
Szivattyúművei: a karádi zsilip közelében elhelyezett s gróf Széchenyi István nevét viselő szivattyútelep, a melynek gépei és czentrifugális szivattyúi 640 indikált lőerővel 6000 liter vizet nyomnak át négy méter vízszínkülönbözet mellett a Tiszába. A törökéri zsilip közelében épített s báró 'Sennyey Pál nevét viselő szívattyútelep, melynek 110 ind. lóerejű gépe másodperczenként ezer liter vizet távolít el négy m. vízszinkülönbözet mellett, és végül: a felsőbereczki zsilip mellett felállított s gróf Mailáth József nevét viselő szivattyútelep, melynek 232 ind. lóerővel hajtott gépei, 3.5 m. vízszínkülönbözet mellett, 2500 liter vizet nyomnak át a Bodrogba. A három szivattyútelep összes költsége az újonnan épült felügyelői, gépész- és őrlakok, szertárak, istállók, szénraktárak, nyilt csatornák, kőburkolatok, szerszámbeszerzések, kisajátítások és a felügyelet költségével együtt mintegy 740,000 koronára rúg.
A Királyhelmeczen 1894-1895. évben épült központi irodán és tisztviselői lakásokon, valamint a szivattyútelepeken épült gépházakon, szertárakon és szénraktárakon kívül, a társulatnak nyolcz felügyelői és két gépészlakása, 23 töltés-őrháza és tíz csatorna-őrháza van. A társulati épületeket s műveket összekötő telefonhálózat összes hossza 205 kilométer, 21 állomással.
A társulat alakulásától 1904. év végéig befektetett építési tőke 11.194,746 korona 84 fill., a melyből a 208,061 magyar holdnyi ártér egy holdjára átlag 21953 korona 85 fillér esik. Az évi kivetés 360,000 korona, melyből egy magyar holdra átlag egy korona 68 fillér jut.
Ez idő szerint a társulat vezetése a következőkre van bízva.
Elnök: gróf Mailáth József. Alelnök: báró 'Sennyey Miklós. Választmányi tagok: Ambrózy Nándor, Boronkay Farkas, Dókus Gyula, Gruska Lajos, Kossuth János dr., Kossuth Lajos, Lahocsinsky Adolf, Láczay László dr., Meczner Béla, Meczner Gyula, Miklós Béla, Ölbey János, báró 'Sennyey Béla, báró 'Sennyey István, Szekeres Ödön, gróf Szirmay György, Szmrecsányi János, báró Vécsey Béla. Tisztikar: igazgató-főmérnök: Tóth Sándor; szakaszmérnökök: Szilágyi Bertalan és Riszdorfer József; pénztáros: Szeghy Ágoston; ellenőr: Mitrovich Endre; mérnöksegéd: Oláh Ignácz; irodatiszt: Knoblauch Richárd; irnok: Tüchler Vilmos.
A társulatok munkálatainak közgazdasági eredményei két irányban mutatkoznak. Az első irány a közvetetlen czélul tűzött eredmény teljes elérésében nyilvánul. A vizek miatt ugyanis éppen nem, vagy csak nagy koczkázattal mívelhető földek megmívelhetőkké válván, a befektetett anyagi áldozatot sokszorosan fizetik vissza a birtokosságnak. A másik eredménye a birtokok árának, értékükhöz képest, rohamos emelkedése s így a közvagyon szaporodása. Mindkét irányú közgazdasági eredmény megvan a felső-bodrogi és a bodrogközi társulat területén egyaránt; de az utóbbinál az eredmény annyiban szembeötlőbb, mert a társulati ártér négyszer akkora, mint a másik társulaté és különösen a régente állandóan vízzel borított s most már gazdasági mívelés alá jutott földek területe tízszerte nagyobb.
* * *
Talajjavítás.
A vármegye köz- és mezőgazdaságának fejlődésére tagadhatatlanul jelentős befolyást gyakorolt a talajjavítás mely addig teljesen értéktelen területeket nyert meg a gazdálkodásnak és a csak feltételesen használható s így értékesebb kihasználásra nem alkalmas területeket az időjárási s egyéb kedvezőtlen viszonyoktól függetlenítve, lendületet adott az intenzívebb gazdálkodásnak.
A fentiekben már megemlékeztünk az ármentesítő és belvízszabályozó társulatoknak tágabb értelemben szintén a talajjavítás körébe tartozó működéséről; de hátra vannak még a szoros értelemben vett talajjavítási munkák (lecsapolás, alagcsövezés és öntözés), melyeket a földmívelésügyi m. kir miniszterium kebelében 1877-ben szervezett kulturmérnöki intézménynek e vármegye székhelyére 1880-ban letelepített újhelyi m. kir. kulturmérnöki hivatala hajtott végre.
A nevezett hivatal talajjavító munkálatai a lefolyt huszonnégy év alatt, 478 helyen, 113,362.68 kataszteri holdra terjedtek ki, mely területből 49,102.93 kat. holdat lecsapolás, 722.42 kat. holdat alagcsövezés, 451.10 kat. holdat öntözés útján javítottak meg, míg 60,908.51 kat. holdnál a lecsapolás, 1129.63 kat. holdnál az alagcsövezés és 1.048.09 kat. holdnál az öntözés tervezete még végrehajtásra vár.
Mint e számadatok is mutatják, e munkálatoknál és a tervezésekben a lecsapoló munkálat dominál, a minek az a természetes magyarázata, hogy e munkálatok révén kevés költséggel gyors és megbecsülhetetlen eredményeket értek el, míg a talajjavítás másik két módozata nagyobb befektetést követel, bár tagadhatatlanul arányosabb eredménynyel jár. Az öntözés útján való talajjavítás, a fenti adatok tanúsága szerint is, nagyon kicsi területre szorítkozik s a már elkészült öntözési művek is nagyobbrészt kihasználatlanul hevernek; előrelátható azonban, hogy az 1904 évihez hasonló aszályok az öntözés útján való talajjavítás iránt is felkeltik a nagyobb érdeklődést.
A nagyobb lecsapolások közül említést érdemel a részben Szabolcs vármegyére is átterjedő Taktaköz belvízrendezése 1,548.883 korona 84 fillér előirányzott költséggel, továbbá az Ondava jobbparti árterület belvízrendezése, mely 20,000 kat. holdra terjed ki s 1900. évben hajtatott végre, 88,590 korona költséggel.
Az alagcsövezések közül kiemelendők a báró Harkányi Frigyes újvilági, Vladár Emil klazányi és majorosi, néhai gróf Sztáray Antal nagymihályi és gróf Andrássy Géza negykemenczei uradalmában végrehajtott munkálatok, 220de ezeken kívül érdekes a nedves falak kiszárítása czéljából végrehajtott harmincznégy épületalagcsövezés is.
Igen érdekes működési tér jutott a talajjavítás végrehajtóinak az elpusztult szőlők felújítása alkalmával a Hegyalján, hol 42 szőlőben 780.20 kat. holdra készült vízrendezési tervezet, melyekből 382.18 kat. hold vízrendezését már végre is hajtották, továbbá a 79 szőlőben 262.03 kat. holdon tervezett alagcsövezés is 143.44 kat. holdon már elkészült. A már kész szőlővízrendezési munkálatok összes költsége mintegy 85,124 korona 66 fillér, míg a szőlő alagcsövezése 38,760 korona 36 fillér.
Itt kell megemlítenünk, hogy a kulturmérnöki hivatal körébe tartoznak - a talajjavítási munkálatokon kívül - a patakmederrendezések és partbiztosítások. Az ez irányban végrehajtott nagyobb munkálatok közül említésre méltó a Dusa patak meder-tisztítása negyvenöt km. hosszban, 82,341 korona költséggel, továbbá a Ronyva, Bozsva stb. patakok rendezése és medertisztítása, nemkülönben az Ondava és Tapoly folyók völgyében tervezett s részben végrehajtott vízmosás-megkötési munkálatok.
A talajjavítás munkálatait, az újhelyi m. kir. kulturmérnöki hivatal tervezi és hajtja végre. A hivatal jelenlegi főnöke: Dános Miklós kir. főmérnök; beosztva: Veszprémy József, Kérészy Gyula, Chotvács Herényi József kir. mérnökök.
* * *
Letárgyalva a vízszabályozás, ármentesítés és talajjavítás érdekében eddig végrehajtott vízi munkálatokat, lehetetlen elzárkózni a zempléni folyókban rejlő természetes előnyök kihasználása érdekében még végrehajtásra váró feladatok felemlítése elől.
A zempléni területre eső Tisza-szakasz s a Bodrog hajózatóvá tétele útján alkotandó vízi út, óriási gazdasági előnyöket biztosítana a szállítás olcsóbbá tétele révén; ennek azonban természetes, elengedhetetlen előfeltétele a Tiszát és Dunát összekötő csatorna megteremtése.
A Latorcza, Laborcz, Ondava-Tapoly és a kisebb patakok a könnyen kiaknázható, olcsó motorikus erő szolgáltatásával lehetnének hatalmas rugóivá az ipari gazdaság fejlődésének.

« VADÁSZAT. Irta gróf Mailáth József. | KEZDŐLAP Zemplén vármegye Tartalomjegyzék | KÖZOKTATÁSÜGY. Irta Beregszászy István, Szinnyey Gerzson, dr. Perényi József. »