# 6.3.3. Árnyékbokszolás A vitában gyakran előfordul, hogy félreértik a másik álláspontját, néha pedig szándékos félreértelmezéssel van dolgunk. Akár mi is a torzítás forrása, súlyos veszélyt jelent a racionális vitára. - Ez a törvényjavaslat, ha elfogadjuk, azt hozza magával, hogy a bíróságoknak politikai kérdésekben kell állást foglalniuk, és nem tudnak pusztán jogi alapon ítélkezni, ami a feladatuk. A bíróságoknak ugyanis, a javaslat szerint, azt kell megítélniük, hogy politikai alapon nem üldöztek-e egyes bűncselekményeket vagy más ok miatt. - Meg kell, hogy védjem bíróságainkat. Mert a partnerem úgy látja, hogy a független magyar bíróság nem képes megállapítani azt, hogy amikor egy ÁVO-s a kihallgatáson agyonvert egy székkel egy embert, vagy amikor a Kossuth téren valaki tűzparancsot adott, akkor e bűncselekményeket milyen okból nem üldözték. Az első érvelő álláspontja az, hogy a bíróságoknak jogi és nem politikai alapon kell ítélkezniük, ezért a bíróságoknak nem feladata, vagy nem szabad politikai kérdésben állást foglalni. A második érvelő viszont nem ezt, hanem azt az álláspontot támadja, miszerint a bíróságok nem tudnak, nem képesek politikai kérdésekben állást foglalni. Ennek nem sok köze van ahhoz, hogy bizonyos jogelméleti megfontolások szerint mit tekinthetünk a bíróságok feladatának, illetékességi körébe esőnek, és mit nem. Az első érvelő akár el is fogadhatja, hogy a bíróságok meg tudják ítélni, hogy politikai okokból nem üldöztek-e bizonyos cselekményeket. Ez semmit nem változtat azon, hogy nem illetékesek ennek megítélésében. A második érvelő által támadott álláspont nem az első megszólaló álláspontja, noha könnyen összetéveszthető vele. Logikailag alapvető különbség van a kettő között. Egészen mást jelent az, hogy a bíróság (mint intézmény) nem illetékes bizonyos kérdésben dönteni, mint az, hogy a bíróság (mint konkrét személyekből álló testület) meg tud-e ítélni valamit. Az előbbi esetleg védhető jogelméleti megfontolások alapján, és ez független a második megszóló konkrét példáitól. Az utóbbi viszont a konkrét példák esetében nehezen védhető. A második fél által támadott álláspont tehát nemcsak különbözik az első fél álláspontjától, hanem jóval nehezebben védhető is. Az árnyékbokszolás hibát az az érvelő követi el, aki eltorzítja a partnere álláspontját, és e torzított álláspont ellen érvel. A torzított álláspont rendszerint megtévesztésig hasonlít az eredetire, ám logikailag sokkal gyengébb, sokkal nehezebben védhető. Majd erről a torzított, gyenge álláspontról kimutatja a beszélő, hogy tarthatatlan, és ezzel azt a látszatot kelti, hogy megcáfolta a partnere álláspontját. Az árnyékbokszolás lényege, hogy nem a partner valódi álláspontjára vagy érvelésére reagálunk, hanem egy ahhoz hasonló, de sokkal nehezebben védhető álláspontra, vagy gyengébb érvelésre. Az árnyékbokszolás logikailag mindössze egy irreleváns megnyilatkozás, s mint ilyen, egyszerűen figyelmen kívül hagyandó. Pragmatikai és pszichológiai szempontból azonban nagyon veszélyes, mert képes a racionális vitát teljesen félrevinni. Egyrészt, azt a látszatot kelti, hogy a másik álláspontot nagyon hatásosan cáfolták. Másrészt azonban, a beszédhelyzetből adódóan, képes arra, hogy a beszélőt összezavarja. Ilyenkor ugyanis gyakran az történik, hogy az, akinek az álláspontját eltorzították, elkezdi védeni a szájába adott torzított álláspontot. Erre annál is nagyobb esély van, mert általában nem mondják ki a P' álláspontot - hiszen a vitában természetes, hogy a másik álláspont ellen érvelnek. Ezért csak az árnyékbokszoló érveléséből lehet kikövetkeztetni, hogy mi ellen érvelt, és csak ez alapján derülhet ki, hogy ellenvetései valójában nem az eredeti P, hanem a torzított P' álláspont ellen jók. Ráadásul a vita dramaturgiája szerint, ha az egyik fél támad egy álláspontot, akkor a másiknak védenie kell azt. Ezért azután gyakran a másik fél a saját eredeti álláspontja helyett elkezdi védeni a P' álláspontot, amelyik általában sokkal gyengébb, mint P, és ráadásul az érvelő nincs is felkészülve ennek védelmére. Ezek együttes hatásként általában ő maga is hozzájárul annak a hibás látszatnak a megerősítéséhez, hogy álláspontja tarthatatlan. Történetesen a fenti vita is úgy folytatódott, hogy az első résztvevő elkezdte védeni a szájába adott álláspontot, hogy a bíróságok nem tudják megítélni, hogy politikai okból nem ítélkeztek-e egy-egy ügyben, és ráadásul példaként rögtön a Kossuth téri sortűz esetét hozta fel. Nagyon gyakran megesik ez, amikor egy szóbeli előadás után a hozzászólásokban hangzik el a kritika. Az árnyékbokszolással, és különösen annak negatív pszichológia hatásaival szemben csak az segíthet, ha pontosan tisztában vagyunk a saját álláspontunkkal, azzal, hogy mi mellett is érvelünk. Ehhez pedig nagyon világosan kell megfogalmazni azt. A vita során pedig mindig figyelni kell, hogy az ellenérv valóban a mi álláspontunkra vonatkozik-e. Ha az ellenérvben a ki nem mondott konklúzió, a kétértelműség, vagy a homályosság miatt a félreértés/félreértelmezés gyanúja merül fel, akkor vissza kell kérdezni, és tisztázni kell, hogy mi ellen érvelt a partner. Ha ez nem a mi álláspontunk, akkor ezt a tényt tegyük nyilvánvalóvá, és mutassunk rá, hogy saját álláspontunk szempontjából az előadott ellenérvek irrelevánsak. Vegyük észre a hasonlóságot az utóbb tárgyalt két hiba között! A tárgy figyelmen kívül hagyása esetén az érvelő saját konklúziója irreleváns a vita tárgyával kapcsolatban. Ehhez nagyon hasonlít az árnyékbokszolás. Itt azonban az árnyékbokszoló konklúziója nem egy kívülről adott tárgyhoz képest irreleváns, hanem az általa cáfolni kívánt állásponthoz képest. Ráadásul a szituáció gyakran olyan, hogy az eredeti álláspont védelmezője is tárgy irrelevanciát követ el. Figyelmen kívül hagyja az eredeti P álláspontja által kijelölt tárgyat, és elkezdi védeni a szájába adott új P' álláspontot. Ezért joggal tekinthetjük az árnyékbokszolást a tárgy figyelmen kívül hagyása hiba egyik esetének. Veszélyessége miatt azonban érdemes megtartani számára a külön elnevezést! Az eddig tárgyalt három hiba, a témaváltás, a tárgy figyelmen kívül hagyása, valamint az árnyékbokszolás, mind globális irrelevancia-hibák voltak. A következők lokális irrelevancia-hibák lesznek. Olyan érvelésekről lesz szó, amelyekben a premisszák nem megfelelő információkat tartalmaznak a konklúzió alátámasztásához, irrelevánsak a konklúzió szempontjából.