# BŐVÍTÉS, RÖVIDÍTÉS

Az írásokat megrendelő, megjelentető szerkesztőségektől támasztott terjedelmi megkötöttségeken ritkán lehet lazítani. Az alkalmazkodás többnyire azt a technikai feladatot jelenti, hogy az írást meg kell húzni; ritkán nyílik mód és alkalom a bővítésre. Megkönnyítheti a szerző a feladatait, ha eleve olyan írásra vállalkozik, olyan írás tervét állítja föl, amely arányban áll a megszabott korlátokkal.

Gyakorlatilag két alapegységre kell tekintettel lenni: az egy képernyőt megtöltő szövegre (ezt az utóbbi években 1200 karakter + betűköz mennyiségben szokás meghatározni) és az egy nyomtatott lapot megtöltő szövegre (ezt az utóbbi években 2000 karakter + betűköz terjedelemben szokás meghatározni) 12 pontos Times New Roman betűtípussal számítva.

Az írás terjedelmét szabatosan mutatja az "eszköztár" menüsor "szavak száma" tétele, amely felvehető az eszköztár folyamatosan megjelenített darabjai közé, így állandóan szem előtt állhat.

Mivel (a jelen gyakorlat látószögéből) napjaink eszményi olvasója nem szeret lapozni, vagyis azt, ami nem fér rá egyetlen képernyőnyi felületre, vagy egyetlen nyomtatott oldalra, eleve el sem olvassa, ezért az alapegységek gyakorlása, rutinná tétele az elsődleges.

Néhány gyakorlati javaslat:

1. A megszabott terjedelmet egyetlen karakterrel, egyetlen betűközzel se lépje túl, hiszen ez azzal jár, hogy az olvasónak lapoznia kell! Inkább legyen rövidebb az írás!
2. A rövidítés gyakorlati elve: ha írást nem lehet egyetlen tőmondatban összegezni, akkor egyetlen mondatot sem érdemes megtartani belőle. Példásan mutatja ezt a színházi, dramaturgiai gyakorlat: jól meghúzott színdarabokból rendszerint lendületes, nézőket vonzó, hosszú életű előadások születnek.
3. Törekedjék kitölteni a megszabott keretet. A megszabottnál lényegesen rövidebb írás azt a látszatot keltheti, hogy a szerzőnek nincs elég mondandója a témáról, vagy nem érdekelt benne, hogy részt vegyen a párbeszédben.
4. A nyersfogalmazványban ne takarékoskodjék a gondolatokkal, mondandóját még ne fogja rövidre. Így inkább majd húzni, sem mint bővíteni kell az írást a végső formázásnál. A húzással sűrűsödik, tömörebbé, fajsúlyosabbá válik a szöveg. A bővítés, a toldás-foldás többnyire erőtlenné teszi a szöveget, meggyőzőerejét, hitelét rontja.
5. A végső formázáskor használ a "Mindent mutat" (vagy "Minden látszik") eszközt, amely láthatóvá teszi a fölösleges leütéseket. Például bekezdés elejére és végére nem kell betűközt ütni!
6. A nyersfogalmazvány ellenőrzésekor először a fölösleges, indokolatlan ismétléseket szűntesse meg. Így nem vész el a gondolat, az írás mégis rövidül.
7. A nyersfogalmazványban óhatatlanul felbukkannak az élőbeszédre jellemző fordulatok, kifejezések, amely többnyire nem segítik, sőt többnyire rontják az írásos közlést. Ezek kihúzásával, átalakításával szintén nem csorbul a mondandó.
8. A nyersfogalmazványban található hosszabb összetett mondatok mindegyikével kapcsolatban fontolja meg: nem tudná-e rövidebb, egyszerű mondattal helyettesíteni őket! A rövidebb mondatok fegyelmező hatással lehetnek a szerzőre: láthatóvá teszik, hol kalandozott el a gondolata.
9. Ellenőrizze, árnyaltabb kifejezések, nagyobb képi erejű szinonimák választásával nem teheti-e még világosabbá a mondandóját. Egy-egy találó kifejezés olykor egész mondatokat válthat ki.
10. Ellenőrizze, árnyaltabb kötőszavak választásával nem tehetné-e világosabbá gondolatai összefüggését, nem vezethetné-e jobban az olvasó figyelmét!
11. Minden hivatkozással, utalással kapcsolatban fontolj meg, csakugyan nélkülözhetetlen-e! Ha nem szükséges, hagyja el az írás végső változatából. A hivatkozások kiléptetik az olvasót a gondolatmenetből, rövid írásoknál ez nem kívánatos.
12. A rövidítés után ellenőrizze: nem roncsolódott-e a mondatok szintakszisa (minden mondat alanya és állítmánya továbbra is világosan kiderül-e, a hivatkozások nem váltak-e követhetetlenné, ellenőrizhetetlenné)!

Néhány példa. (A példák szemináriumokon születtek. Az volt a hallgatók feladata, hogy megszabott terjedelemben készítsenek összefoglalást, kivonatot különféle írásokról, esszékről. Jól megfigyelhető az első találkozás az olvasmányokkal. A példák az ismerkedés, a kibontakozó párbeszéd jeleit viselik magukon, a hallgatók nyitottságáról vallanak.)

Mennyi 1200 karakter + betűköz?

Összefoglalás Parti Nagy Lajos Sárbogárdi Jolán A test angyala regényéről (Parti 1997 ): Két szerelmes bonyodalmakkal teli egymásra találása. A történet Margittay Edina munkahelyén kezdődik. A lány főnökét az irodában meglátogatja annak régi barátja, Balajthy Dénes, filmrendező. Edina és Dénes a munkahelyi ebédlőben pillantják meg egymást, szerelemre lobbannak. Később a Gerbeaud-ban ismét találkoznak, ahol barátnője társaságában ül Edina. Az első randevú egy félreértés miatt meghiúsul. A férfi filmforgatás közben megsérül. A lány, miután hírét veszi a balesetnek, meglátogatja a kórházban a férfit. A betegágynál szerelmet vallanak egymásnak. Dénes korai házassági ajánlata megrémíti Edinát, összevesznek. A lány öngyilkosságot kísérel meg. Mindkettőjüket rehabilitációs szanatóriumba utalják. Azt remélik, hogy elfelejtik egymást. Ám a sors úgy hozza, hogy ugyanoda kerülnek, és életük örökre összefonódik. A szanatórium kigyógyítja a fiatal párt a depresszióból. A meg-megbicsakló, olykor nevetséges nyelvi fordulatokban gazdag regény mondhatni életszerűen írja le az egyik legfontosabb emberi érzést, a szerelmet. A lány segítette Dénes gyógyulását a korházban, végül a szanatóriumból is együtt távoztak, kéz a kézben ez magyarázza a címet, hiszen az ember lelke a test angyala.

Összefoglalás Kis János és Tamás Gáspár Miklós vitájáról (Kis 2005 , Tamás G 2005 , Kis 2005b ): Tamás Gáspár Miklós azt vallja, semmilyen nyilvános disputába nem érdemes belefolyni, mert félő, hogy mint a magyar értelmiség szellemi csatáiban rendszerint, éppen a lényeg sikkad el, mégis válaszol Kis János Népszabadságban megjelent cikkére. Kettős szerepet vállal: egyfelől mint Kis János barátja, kollégája, volt párttársa mutatkozik be, másfelől perel, vitázik, bírál. E kettősségből különös hangulat kerekedik. A nézetkülönbség forrása politikai-erkölcsi probléma. A két fél máshonnan közelíti meg a lengyel Szolidaritás mozgalom múltját és jelenét. A Walesa vezette munkásmozgalom egységesen tudott fellépni a pártállami diktatúra ellen. Amíg hatalomra nem jutott, meg is tudta őrizni az egységességét, ám kormányzóerőként részekre szakadt. A problémát a kapitalisztikus elvek bevezetése jelentette. Kis János felvetése szerint, mivel a Szolidaritás feladta azokat a szocialisztikus elveket, amelyeket hatalomra kerülése előtt vallott, a forradalom győzött ugyan, de nem érte el a célját. Tamás Gáspár Miklós szerint még a forradalom győzelme sem történt meg, hiszen "gazemberek" kerülhettek hatalomra. A "'gazemberek' által vezetett kormány" pedig nem fér bele a demokratikus elképzelésekbe.

Mennyi 2000 karakter + betűköz?

Összefoglalás Fehér M István Hegel-esszéjének (Fehér M 2004 ) filológiai függelékéről: Fehér M. István azt a kérdést járja körbe, hogy a hegeli műben, az Esztétikai előadásokban mennyire legitim megkérdőjelezni azokat a mondatokat, azoknak a mondatoknak az igazságát, amelyekkel kapcsolatban filológiailag nem bizonyítható a hegeli szerzőség. A szóban forgó munkát nem Hegel publikálta, vagyis előadásait nem saját maga rendezte sajtó alá, hanem tanítványa, Hotho. Munkája során Hotho a saját és a más tanítványok előadásjegyzeteire, s Hegellel folytatott beszélgetéseire támaszkodott. Hegel meghalt a kiadás előtt, így saját maga nem ellenőrizhette azt. Felmerülhet a gyanú, hogy a kiadásra került szövegnek esetleg nem minden kijelentését vallaná magáénak. Így például talán azt a tételt sem, miszerint a szép "az eszme érzéki ragyogása". A mondat hegeli szerzősége filológiailag nem bizonyítható. A kérdéses tételben több kutató inkább Hotho saját interpretációját látja, mint Hegel eredeti gondolatát. Elképzelésüket arra alapozzák, hogy a jelenleg ismert Nachschriftekben és a Hegeltől publikált szövegekben sehol nem hangzik el a tétel. Annak tudatában is ragaszkodnak álláspontjukhoz, hogy nem ismerünk minden Hegel-dokumentumot. Fehér felvette a kapcsolatot a Hegel Archívummal. A jelenleg hozzáférhető Nachschriftekben számos olyan szövegre akadt, amely nagyfokú rokonságot mutat a kérdéses tétellel. A tétel tehát nagyon is beleilleszkedik a hegeli életműbe. Követezésképp filozófiailag nem támasztható alá a kutatók kételkedése. A tétel hitelességével szemben állított kétely ugyanakkor, tüzetesebben szemlélve, filológiailag sem helytálló. A szerzőség kérdése ugyanis a fennmaradt Nachschriftek alapján dönthető el. Csakhogy Hotho is Nachschreiber! A tőle fennmaradt Nachschrift hitelességét azonban a kételkedők is elfogadják. Vagyis ugyanaz az ember az, akinek mint Nachschreibernek bizalmat adnak, és akitől mint szerkesztőtől (szöveggondozótól) megvonják a bizalmat. Ez képtelen és értelmetlen elválasztás és megkülönböztetés egyazon ember megbízhatóságával kapcsolatban.

Összefoglalás Fehér M. István Destrukció és applikáció esszéjének (Fehér M 2002 ) I. részéről: Az első fejezet a destrukció heideggeri fenomenológiai, hermeneutikai fogalmát fejti ki. A destrukciónak az a feladata, hogy visszavezesse a filozófiát az elidegenedésből saját magához. A destrukciónak a filozófia igazi kezdetéhez van köze. A tradíció természeténél fogva kiüresedik, feledésbe burkolja a hagyomány eredeti értelmét A mai filozófiával az a probléma, mutat rá Heidegger, hogy az ember felmentve érzi magát a legelső kezdettől. Heidegger értelmezésében meg kell újulnia a tradícióhoz való viszonyulásunknak, vagyis ismét hozzáférhetővé kell tennünk a hagyományt saját jelenünk és jövőnk számára. Őseink gondolatait nem tekinthetjük merő ostobaságnak, üres beszédnek, nem foszthatjuk meg őket igazságigényüktől. Az ember történeti, hagyományba ágyazott lény. Épp történeti voltunk miatt tanulmányozhatjuk a múltat. A múlttal való szembenézés Heidegger szerint nem csupán lehetőség, hanem kötelesség is az ember számára, mivel csak gyökereinkben találhatunk rá az igazságra. Az eredet kérdése Heidegger számára az egyik legfontosabb kihívás. E kérdéskört tekintve alapvető szembenállás van közte és Hegel között. Heidegger szerint vissza kell mennünk az eredethez, hiszen belőle és csak belőle kiindulva tudhatjuk meg a legtöbbet. A gyökerektől való eltávolodást Heidegger egyfajta degradációként, bukásként értelmezi. Hegel szerint viszont a kezdet elvont, üres fogalom, a legszegényebb meghatározás, s tőle eltávolodva juthatunk csak el az igazi gazdagsághoz, a végállomáshoz. Ez az előrejutás Hegelnél pozitív előrehaladás, vagyis haladástörténet, Heideggernél ellenben elszegényedés, kiürülés, azaz bukástörténet. A végesség fogalma szempontjából is alapvető különbségek figyelhetők meg a két gondolkodó munkásságában: míg Heidegger filozófiájának legfőbb gondja a végesség, addig Hegel célja (Heidegger szerint) az emberi végesség kiűzése volt a filozófiából. Hegel arra az eredményre jut, hogy a történelem szubjektuma a világszellem. Heideggernél nincs szubjektuma a történelemnek.