# 6.3.4. Mások még rosszabbak A hibás érvelések egy gyakori módja, amikor a következetességet a rossz dolog, a helytelen, megnyilvánulás elfogadásában kérjük számon. - Szörnyű ez a műsor. - Semmi baj a Való világgal, vannak ennél rosszabb műsorok is. Azon az alapon próbálja meg védeni a kritizált műsort, hogy más hasonlóan rossz, vagy még rosszabb műsorok futnak a televízióban. A mások még rosszabbak hiba esetében egy rossz, kritizált dolgot azon az alapon próbálnak védeni, elfogadhatónak beállítani, hogy még rosszabb dolgok is előfordulnak, illetve, hogy más, még rosszabb dolgokat elfogadunk. Figyeljük meg, hogy a második megszólaló megnyilatkozásából következik, hogy maga is elismeri: a műsor rossz. Ebben az esetben viszont a helyes konklúzió az, hogy a műsorral mégis csak van valami baj, nevezetesen, hogy rossz. Nem következik viszont a második megnyilatkozásból, hogy a még "ennél rosszabb műsorok" tényleg elfogadhatók lennének, azaz ne lenne semmi baj velük. Pedig az érvelés csak akkor támasztja alá a konklúziót, ha ezt a feltevést elfogadjuk. Ha helyes is ez a feltevés, akkor is hibás az érvelés, ugyanis rossz gyakorlat esetén nincs semmi értelme a következetességre hivatkozni. Valami rosszat nem lehet csak azért elfogadni, mert más rosszakat elfogadunk, vagy legalábbis kénytelenek vagyunk velük együtt élni. A következetesség nem lehet hivatkozási alap a rossz gyakorlatok szaporításához. A mások még rosszabbak egyik gyakori változata a következő: - Van egy adományvonal: ahányszor felhívod, annyiszor száz forintot utalsz át a telefonszámlán keresztül a hajléktalanoknak. Adni kellene nekik egy ezrest… tíz hívás. - Miért pont a hajléktalanoknak? Nem tudom, miért vagy úgy oda értük, amikor annyi rászoruló ember van ebben az országban. Azoknak mindnek kellene adni. A ki nem mondott konklúzió, hogy ha a többieknek nem adsz, akkor a hajléktalanoknak se adj. Következetlenség alapos indoklás nélkül kiemelni a hajléktalanokat, és más elbánásban részesíteni őket, mint a többi rászorulót. A következetesség nevében tehát ne tegyünk semmit. Ez utóbbi megállapítás nyilván abszurd. Természetesen következetlenség alapos indoklás nélkül kivételt tenni a rászorulók egy csoportjával, a többiek rovására. Viszont van alapos indoklás! Nevezetesen az, hogy valahol el kell kezdeni, és a források nem elegendőek ahhoz, hogy mindenkin segíteni lehessen. A szűk forrásokkal segíteni kell valakiken, akkor is, ha ez csak megkülönböztetés árán lehetséges. A források szűkössége ugyanis mindenképpen megkülönböztetést von maga után, kivéve azt az abszurd esetet, amikor inkább nem teszünk semmit. Ugyan valóban szerény az indoklás arra vonatkozóan, hogy miért pont itt kezdjük a segítséget - mert most erre van alkalom.