# 7.2. Az érzelmi tartalom szerepe a vitában A szavak érzelmi tartalma azt fejezi ki, hogy a beszélő hogyan viszonyul valamihez, hogyan értékeli azt. Az érzelmi tartalom természetesen befolyásolja azt, hogy mi magunk hogyan gondolkodunk az illető dologról. Ha egy rokonszenves beszélő szóhasználatából kiderül, hogy dicsér vagy elítél valamit, hajlamosak vagyunk értékelésében osztozni. Ennek az ellenkezője is előfordulhat: egy ellenszenves beszélő hozzáállását olykor eleve elutasítjuk. De éppen ez mutatja, hogy a szavak érzelmi tartalmát felhasználó befolyásolás nem racionális meggyőzés. Ekkor álláspontunk kialakításánál nem a tények vezérelnek, hanem az, hogy a beszélő hogyan viszonyul a tényekhez. Nem a saját eszünkre hallgatunk, hanem a beszélő érzelmeire és saját érzelmeinkre. Ebből azonban nem következik, hogy a vita során mindig olyan kifejezéseket kell használnunk, amelyek nem fejeznek ki sem pozitív, sem negatív hozzáállást, hanem semlegesek. Egyrészt, ha ragaszkodnánk a semleges kifejezésekhez, az előző szakaszban szereplő két szöveg közül az első szerzőjét el kellene marasztalnunk a markánsan negatív érzelmi tartalmú kifejezések használatáért. Ez azonban nyilván abszurd lenne. Ezzel nem kevesebbet állítanánk, hogy a kormány tevékenységéről szólva az jár el helyesen, aki semleges terminusokat használ. De hát mi kifogásolható van azon, ha valaki, aki elítéli a kormány tevékenységét, ezt szóhasználatában is kifejezésre juttatja? Másrészt, az érzelmi tartalmukat tekintve semleges szavak éppúgy szolgálhatják a nem racionális meggyőzést, mint a markánsan pozitív vagy negatív kifejezések. A semleges szavak ugyanis alkalmasak arra, hogy leplezzék, hogy valójában olyasmiről van szó, amellyel kapcsolatban természetes a negatív hozzáállás. A "nukleáris eszköz" sokkal ártalmatlanabbnak tűnik, mint az "atombomba". Csak egy eszköz, a "nukleáris" jelentését pedig sokan nem ismerik. Aki ilyen fegyvereket kíván rendszerbe állítani, inkább az előbbi kifejezést fogja használni. A "kollaterális kár" szintén megtévesztően semleges. A háborúban természetes a károkozás, hisz a háború erről szól. Csakhogy e terminus a polgári létesítményekben és a polgári lakosságnak okozott kárt jelenti, amely még a háborúban sem természetes. A hadsereg szóvivője nyilván ezt a semleges kifejezést használja majd. Az első iraki háború idején került használatba a "baráti tűz" kifejezés. Ez jobbnak tűnik, mint az ellenséges tűz, merthogy baráti. Valójában rosszabb annál. Ha az ellenség lő az emberre, az a háború velejárója. De ha a saját bajtársai lövik, akkor értelmetlenül kerül veszélybe. A markáns érzelmi tartalmú kifejezések használata tehát nem kifogásolható azon az alapon, hogy lehetővé teszi a nem racionális meggyőzést. Általában helyesebb a meggyőzésről úgy gondolkodni, hogy ez kétféle eszközzel operál: racionális és nem racionális eszközökkel. Ha valaki szellemesen és lelkesen érvel valami mellett, meggyőzőbbnek találjuk, mintha ugyanazokat az érveket vezetné elő, csak éppen unalmasan és fásultan. Való igaz, hogy a szellemesség és a lelkesség nem racionális eszközök, ezek ellen mégsem emelhetünk kifogást. Ugyanakkor az erős érzelmi tartalmú kifejezések használatának megvannak a veszélyei. Az ilyen fajta kifejezések használata kétféle érvelési hibát is eredményezhet. 1. Az erős érzelmi tartalmú kifejezések használata oda vezethet, hogy a racionális vita veszekedéssé alakul át, s ily módon alkalmas lehet a vita típusának manipulálására. Ha valamit, amihez a partnernek pozitív a hozzáállása, súlyosan negatív érzelmi tartalmú kifejezésekkel illetünk, akkor ezt talán személyes sértésnek tekinti. (Lásd még a 4. szakaszt.) Hasonlítsuk össze az alábbiakat. A húgod jobban megválogathatná a barátait. Talán egy kicsit állhatatosabb is lehetne. A húgod egy ostoba ribanc. 2. A markáns érzelmi tartalmú szavak használata olykor az érvek hiányának leplezésére szolgál. Az, hogy valaki a szavak érzelmi tartalma révén is hatást akar gyakorolni, önmagában nem tekinthető hibának. Ha viszont bizonyítékok és érvek helyett pusztán az érzelmi tartalomra hagyatkozik, akkor elköveti az érzelmekre apellálás hibáját. A múlt század egyik ünnepelt amerikai ügyvédje például így beszélt az esküdtszékhez egy perbefogott szakszervezeti vezető ügyében. Nem Thomas Kidd nevében folyamodom most Önökhöz, hanem a Föld kifosztottjainak és megtiportjainak nevében, nemzedékeik hosszú, századokra visszanyúló sorának nevében. Azok nevében, akik már napkelte előtt talpon vannak, s akik éjszaka térnek csak haza, mikor a fény már eltűnt az égről, akik életüket, erejüket és keserves fáradozásukat adják azért, hogy mások gazdagodjanak. Azoknak az asszonyoknak a nevében, akik életüket áldozzák fel az aranynak, ennek a mai istennek, s az ő kicsiny és még sem született gyermekeik nevében. Az esetek többségében természetes jobban járunk, ha véleményünket eszünkre, s nem érzelmekre alapozzuk. De az érzelmi befolyásolás alól nehéz, ha nem éppenséggel lehetetlen magunkat kivonni. Ha fel is ismerjük, hogy véleményünk formálásában partnerünk érzelmi tartalmú szavai is szerepet játszanak, attól e hatás nem szűnik meg. Mindazonáltal, ha az igazság vagy a jobb álláspont megtalálása a fontos számunkra - nem pedig, mondjuk, a partnerrel való kapcsolat -, meg kell próbálnunk az érvekre koncentrálni.