# 2.4. Mellékes megjegyzések, irrelevanciák, nem érvelő szövegek # 2.4.1. Mellékes megjegyzések, irrelevanciák Eddig az érvelés logikai szerkezetét alkotó információk kiemelésének elveire koncentráltunk. Vegyük most mindezt szemügyre a másik oldalról, jelesül azon információk, állítások, szövegrészletek és szövegek szemszögéből, amelyeket a rekonstrukció az érvelés szempontjából mellékesnek tekint és kirostál. Ezek az érvelés szempontjából lényegtelen állítások, a mellékes megjegyzések, amelyek se nem premisszák, se nem konklúziók. Azt gondolhatnánk, hogy a rekonstrukció elveinek megfelelő alkalmazása automatikusan megoldja az érvelés szempontjából mellékes mozzanatok azonosítását és kiszűrését. Csakhogy a bizonyítandó állítás szempontjából lényegtelen, mellékes információkkal operáló érvelések olykor igen sikeresek lehetnek abban, hogy kerülő úton, a konklúzióra vonatkozó érvelést nem is érintő mellékszál révén győzzenek meg. Ilyen esetekben a mellékszálon kapott, az érvelés szempontjából lényegtelen információk fényében érezzük a bizonyítandó állítást megalapozottnak. Holott ha rekonstruálnánk az érvelést, kiderülhetne, hogy a premissza-konklúzió logikai szerkezetben kapott információk alkalmatlanok a bizonyításra, vagy elégtelenségük a logikai rekonstrukcióban rögtön szembe tűnővé válik. Ekkor rendszerint a mellékszálon alapos és részletekbe menő bizonyítását kapjuk valaminek, ami köszönő viszonyban sincs a konklúzióval. Emiatt érdemes külön is foglalkoznunk a meggyőzés szempontjából félrevezető mellékes információk kiszűrésének kérdésével. A szokásos publicisztikai szövegek javarészét az érvelés szempontjából mellékes megjegyzésekből állnak, amelyek jelentősen megnehezítik a logikai tisztánlátást. Még a tényfeltáró cikkek esetében is előfordul, hogy a bizonyítandó állítás, az igen komoly téttel bíró konklúzió szempontjából mellékvágányon haladó, félrevezető érvelést kapunk. Érdemes és meglehetősen tanulságos lesz a kedves Olvasó számára, ha egyszer elvégezi azt a gyakorlatot, hogy miután pontosan rekonstruálta egy érvelő írásmű konklúzióját, gondosan elkülöníti, és megjelöli a konklúzió szempontjából teljességgel irreleváns szövegrészeket. Nem kell különösebben meglepődni, ha kiderül, hogy ez az egész írásnak az 50-60 %-át is kiteszi! A mintaként elemzett írásmű. Pirossal áthúzva az írás konklúziójelöltjei szempontjából teljességgel nélkülözhető, bár igen részletes, tényfeltáró részeket jelöltük. Fontos leszögeznünk ugyanakkor, hogy nem minden, az érvelés szempontjából mellékes információ célja a félrevezetés: az érvelés fő szála szempontjából elhanyagolható és elhagyható állítások a gondolatmenet egészének megértése szempontból nagyon is érdekesek lehetnek, és a szöveg fontos részét képezhetik. Szolgáltathatnak kapcsolódó információkat, vagy a megértést megkönnyítő példákat. Egy szóbeli előadás esetében, ahol a figyelem könnyen túlterhelhető, és a megértésnek lényegében azonnalinak kell lennie - hiszen nincs mód megállni, visszalapozni, és alaposan megemészteni az érvelést - az ismétlések és redundanciák segítenek a hatékonyabb megértésben, holott az érvelés egésze szempontjából elvileg nélkülözhetők lennének. Ugyanakkor lehetnek a vitában a visszaélés eszközei is: az illegitim témaváltásokat felvezető retorikai fogások, az álláspont-váltogatások és az inkorrekt kritika (árnyékbokszolás, szalmabáb-érvelések) figyelemelterelő manőverei, retorikai elemei. Az érvelő természetesen a konklúziót nem érintő megnyilatkozását úgy vezeti be, mintha az nagyon fontos, és valóban a tárgyhoz tartozó megjegyzés lenne. Jellemző retorikai fordulatai: Vegyük észre, hogy... Érdemes itt megjegyezni, hogy... Nem hagyhatjuk figyelmen kívül, hogy... Az ilyen fordulatok után nem feltétlenül mellékes, a tárgy szempontjából lényegtelen információ következnek; azonban ezt mindenképpen érdemes megvizsgálnunk. A helyzetet nehezíti, hogy nem mindig segítenek az előbbiekhez hasonló fordulatok az irreleváns szövegrész felismerésében. Az a cikk például, amelynek átiratából "Macska a kútban" címmel már láttunk részletet, a szöveg egy ponton a következőképpen "érvel": Nem egyértelmű, összefügg-e a nyomozás a Vidám Arcosok Pártján belüli erőviszonyok alakulásával, tény azonban, hogy egy öt évvel ezelőtti cselekményt rónak Szélkötő terhére, s egyelőre a vádak jogi megalapozottsága is kétséges. A cikkben innentől kezdve nagyon alapos, részletekbe menő érveket kapunk amellett, hogy a vádak jogilag nem megalapozottak. Itt az irreleváns, bár önmagában nagyon kidolgozott érvelő szövegrészt a "tény azonban" fordulat vezeti be, azt sugallva, hogy az előtte szereplő állítás szempontjából ("Nem egyértelmű, összefügg-e a nyomozás a Vidám Arcosok Pártján belüli erőviszonyok alakulásával"), és ily módon közvetve a K2 konklúziójelölttel kapcsolatban ("Szélkötő Kalamona vállalkozót, a Vidám Arcosok Klubja Párt volt Zala megyei elnökét, a Bel- és Talajvízszolgáltató Vízműipari Rt. tulajdonos-vezérigazgatóját politikai leszámolás következtében letartóztatták") fontos információkhoz jutunk. Mit bizonyít azonban a vádak jogi megalapozottságának kétségessége azzal kapcsolatban, hogy a nyomozás összefüggésben van-e a párton belüli erőviszonyok alakulásával? Ezzel a fordulattal számos más igaz tényállítást is bevezethetnénk, például: Nem egyértelmű, összefügg-e a nyomozás a Vidám Arcosok Pártján belüli erőviszonyok alakulásával, tény azonban, hogy Szélkötő reggel tejet ivott, holott még a tej pozitív élettani hatása is kétséges. E karikírozott példa azt mutatja: attól, hogy valami tény, még lehet teljességgel irreleváns, bármilyen alapos is a bizonyítása. Korábbi javaslatunkkal összhangban érdemes azt a vezető kérdést feltennünk, hogy mi bizonyítaná, hogy a nyomozás valóban összefügg a párton belüli erőviszonyok alakulásával? Mi szólna amellett, hogy valóban politikai leszámolásról van szó, és ezért nyomoznak, illetve tartóztatták le Szélkötőt? Ahelyett, hogy a cikk közvetlen bizonyítékok révén (például: ki mikor kinek adott politikai alapon utasítást) bizonyítani próbálná, hogy a nyomozás valóban összefügg a párton belüli erőviszonyok alakulásával, vagy ahelyett, hogy megkísérelné bebizonyítani, hogy ez egyáltalán kihathat, befolyással lehet a nyomozásra, az írásmű feltételezi, megelőlegezi ezt a nagyon súlyos összefüggést. Éppen a legfontosabb bizonyítandó összefüggés marad így bizonyítatlan! A tét pedig nem kicsi: a kérdés az, hogy sérül-e az államhatalmi ágak szétválasztása, hogy befolyással vannak a rendőrségre, az ügyészségre, a bíróságra az államhatalmi, kormányzati szervek és hivatalok. Ilyen esetben egy tényfeltáró-oknyomozó cikktől joggal várhatunk el erős bizonyítékokat, az állítást csak távolról és meglehetősen közvetett módon érintő adatok és tények sorolása helyett. Az érvelés konklúziója (tágabban a vita tárgya vagy témája), valamint az érvelés menete szempontjából két fajta irrelevanciát különböztethetünk meg. Az egyik a globális irrelevancia (tárgy, téma, konklúzió irrelevancia), míg a másik a lokális irrelevancia (az érvelés adott pontján tetten érhető irrelevancia). A globális irrelevancia a vita tárgya, témája, az érvelés konklúziója szempontjából lényegtelen, mellékes, információt nem szolgáltató megnyilatkozás. A lokális irrelevancia az érvelés adott pontja (részkonklúziója, szóban forgó premisszája) szempontjából nélkülözhető, információt nem szolgáltató megnyilatkozás. (Ugyanezek a szempontok és problémák a kérdések és válaszok összefüggésében is felmerülnek.) Az érvelő szöveg olvasásakor vagy a szóbeli érvelés hallgatásakor e kétfajta irrelevanciát együtt érdemes szem előtt tartanunk: együtt teszik lehetővé, hogy észrevegyük, felismerjük és kiszűrjük az érvelés adott pontján mellékes információkat, úgy, hogy közben a konklúzió szempontjából valóban fontosakat, a globálisan relevánsakat mégse rostáljuk ki és veszítsük el. Látnunk kell ugyanis, hogy egy lokálisan irreleváns megjegyzés globálisan lehet nagyon is releváns!