Női részvétel a felnőttoktatásban.
Egy primer kutatás eredményei

Háber Hajnalka Mária
(EJF, főiskolai tanársegéd
PTE OTDI PhD hallgató)

„Inkább úgy látom, ez a feladatom: nem követelni a jogaimat,
hanem azzal a természetességgel élni velük, ahogy a nőiségemmel.”
(Kiss, 2008.)

Bevezetés

Korunk társadalmában az emberi értékközpontúságot két egymástól elkülönülő azonban mégis összefüggő tényező határozza meg. A munka világa kerül „összetűzésbe” a család szerepével. Jelen kutatás célcsoportját ebből kifolyólag a nők képezik, akik a két tényező között még fokozottabban próbálnak egyensúlyt teremteni, mint férfi társaik, a történelem során kialakult családon belüli munkamegosztás ellenére is.

Az elöregedő és feminizálódó értelmiségi társadalmi réteg megalapozta az oktatás innovatív jövőjét a felnőttképzésben, ezáltal új irányelveket teremtve. A nők – mint felnőttképzési célcsoport – képzése egyre inkább előtérbe került. A vizsgálatunkban érintett csoport társadalmi – gazdasági helyzete, így az oktatásban betöltött szerepe nem hagyható figyelmen kívül. Az oktatás jelentősége felértékelődött mind a nő, mint a tanulási folyamatban motivált egyén, mind pedig a társadalom részéről. A felnőttoktatás e célcsoportja kettős funkciót lát el korunk társadalmában. A család és a karrier közötti összhang megteremtésére törekszik, miközben az egész életen át tartó tanulás stratégiájára fókuszálva célja, életpályamodelljének strukturált kialakítása.

Az esélyegyenlőségi törekvések is megkövetelik minden képzési színtértől – formális és nem formális keretek között egyaránt –, hogy a nők részére is biztosítsanak tanulási lehetőséget tekintettel sajátos élethelyzetükre.

Jelen tanulmány erre a speciális helyzetben élő társadalmi csoportra koncentrál. Arra keressük a választ, hogy mekkora hatékonysággal tudnak megfelelni a társadalmi kihívásoknak. Mennyiben képesek az oktatási keretek között elsajátított tudástartalmakat a munkaerőpiacon hasznosítani és mindemellett a – a hagyományos anyaszerep szerint – családot is összetartani. Kutatjuk, hogy a felnőttoktatás megfelelő lehetőséget biztosít-e számukra életpályájuk tervezésében, családbarát munkaerő-piaci stabilitásuk megteremtésében.

A nő jelenléte

A tradícióknak már lazább társadalmi keretek között megfelelő, de még mindig aktualitással bíró „családi tűzhely védőszentje”, mint társadalmi szerep, még mindig a nők feladata, de reflektálniuk szükséges a gazdaság teremtette igényekre is (Ternovszky, 2008:78.). A „zárt otthonközpontú” család a XX. századra a férfi és a nő között kialakuló szoros érzelmi kötődés jellemző színterévé vált. Egyre inkább elterjedni látszanak az európai felfogás azon jellemzői, miszerint a nők is jogokkal rendelkeznek a döntés meghozatalában a család intézményén belül és azon kívül, a társadalomban, gazdasági életben is.

A második világháborút követően elterjedni látszik a gyakorlat, hogy a nők is munkába állnak, pénzkereső tevékenységet folytatnak, ezáltal hozzájárulva az egzisztenciális háttér megteremtéshez. (Németh, 2004: 258-259.) A család, ami a munkaerő újratermelését, hivatott társadalmilag biztosítani, a szükséges gazdasági funkciók kielégítését szolgálja. Ez a folyamat mind máig alátámasztja és aktualizálja a munka és a család XVII. századi különválásának kialakulását (Ternovszky, 2008:78-80.).

A munkavállalás mellett a második világháborút követően a nőknek is lehetőségük nyílik magasabb szintű ismeretek elsajátítására, bekapcsolódhatnak a felsőoktatásba. 1946-ban látott napvilágot XXII. törvény, ami kimondta, hogy felvételt nyerhetnek a főiskolákra, egyetemekre. „a nők az egyetemek valamennyi karára, valamint a főiskolákra hallgatókul a megállapított létszám keretén belül minden korlátozás nélkül felvehetők.” (Pukánszky, 2004: 395.) Már a kilencvenes évek felsőoktatási rendszeréről elmondható, hogy elnőiesedett, ami napjainkra sem változott.

A felsőoktatás és a felnőttképzés rendszerét jelen tanulmányban azért „mossuk össze”, mert a felsőoktatási intézmények keretein belül elsődlegesen a levelező tagozatos képzésekre koncentrálunk, melyek az iskolarendszeren belüli felnőttképzés színteréül szolgálnak, annak speciális szakágazatát képezik. A felnőttképzés és a felsőoktatás jelentőségére szeretnénk felhívni a figyelmet, kiélezve a hangsúlyt az általunk most preferált „elsődleges” célcsoportra, a nőkre. A felnőttképzési célcsoportok kategorizálására azért van szükség, mert a különböző specifikumokkal bíró, eltérő élethelyzettel jellemezhető csoportok más és más feltételeket követelnek meg a felnőttképzőktől és a felnőttképzéssel foglalkozó intézményektől. A levelezős képzés, alternatívaként játszik szerepet a nők életében, a munkaerőpiacra történő be- illetve visszatérésük szempontjából. A flexibilis tudás megteremtéshez nélkülözhetetlen a folyamatos képzés, fejlesztés. Ennek ad intézményesült keretet a felsőoktatás levelező tagozata.1

„A szakemberek felismerték, hogy az oktatásnak rendkívül nagy szerepe van, mint a személyes, mint a társadalmi fejlődésen, kiemelkedő jelentőséggel bír a szegénység, a társadalomból való kiszakadás, kirekesztődés, és a tudatlanság csökkentésében, segít a társadalmi integráció és esélyegyenlőség biztosításában.” (Balázsovics, 2009: 146)A globalizáció, a tudástársadalom és az elmúlt időszakra jellemző változások maguk után vonták a felsőoktatás változásait is. Paradigmaváltás következett be társadalmi, gazdasági és az oktatás szintjén egyaránt. A posztmodern, posztindusztriális társadalmak jellemzőjeként egyre nagyobb hangsúly helyeződött az emberi jövőkép hangsúlyozására. A globalizáció, a felgyorsult, egyenetlen változási folyamat bizonytalanságot szült az emberekben a mindennapjaik vonatkozásában. „A valóság nem valami szilárd megfoghatatlan adottság, hanem képlékeny, folyamatosan változó folyamat, az ember cselekedetei és vélekedései által folyamatosan formálódó „nyitott univerzum”.” (Németh, 2004:95.) A „nyitott univerzum” szemlélet jellemzi korunk felső-, felnőttoktatását is.

Az 1950-es évektől kezdődően Magyarország történelmében is helyet kaptak a nők a felsőfokú oktatási rendszerben, képezhették magukat. A karrierépítés azonban esetükben három szinten értelmezendő; a család, a munkaerőpiac és kettő összehangolt szintjén. Joggal merül fel a kérdés, hogy szükséges muszáj-e a választás a nők részéről a család és a karrier között.

A választ egy empirikus kutatás bemutatásán keresztül igyekszünk megadni. Arra keressük a választ, hogy mekkora hatékonysággal tudnak megfelelni a társadalmi kihívásoknak. Mennyiben képesek az oktatási keretek között elsajátított tudástartalmakat a munkaerőpiacon hasznosítani és mindemellett a - a hagyományos anyaszerep szerint – családot is összetartani. Kutatjuk, hogy a felnőttoktatás megfelelő lehetőséget biztosít-e számukra életpályájuk tervezésében, családbarát munkaerő-piaci stabilitásuk megteremtésében.

A kutatás előzménye

Egy pályakövetési kérdőíves lekérdezés képezi jelen tanulmány kutatási eredményeinek alapját.2 Empirikus és leíró módszerekkel vizsgáltuk meg a Pécsi Tudományegyetem Felnőttképzési és Emberi Erőforrás Fejlesztési Karán a végzett korosztályok munkaerő-piaci életútját, mobilitását kutatásunkban.

Jelen tanulmányban arra vállalkozunk, hogy a végzett női hallgatók munkaerő-piaci boldogulását bemutassuk a megszerzett ismereteik tükrében és ezáltal alátámasszuk azon feltételezésünket, miszerint a társadalomnak és az oktatási rendszereknek reflektálniuk kell a nemek között jelentkező demográfiai változásokra, a nők sajátos élethelyzetére.

Módszertan

A PTE FEEK-en és jogelőd intézményeiben végzett hallgatói képezték a kutatás során vizsgálni kívánt alapsokaságot. A minta lekérdezése során 11.261 db kérdőívből 1247 fő adatait tudtuk hasznosítani. Az adatok feldolgozása az SPSS-rendszer és az Excel-program segítségével valósult meg. 1.247 rögzített kérdőív adatai, az összes már végzett hallgató 11%-át jelentik.

A kérdőíven felvett alapadatokként a diploma kézhezvételének évét, a képzési formát, nemet, életkori sajátosságot vettük alapul, amely információkkal egyben a minta bemutatása is jól szemléltethetővé vált. A következőkben a mintára jellemző nemi megoszlásokat mutatjuk be és a továbbiakban a hölgyek felsőoktatási, felnőttképzési és munkaerő-piaci részvételére koncentrálunk.

A minta nemi jellemzőinek bemutatása

A nemi összetétel pontos meghatározása a minta általános bemutatása szempontjából nélkülözhetetlen. A kérdőívekre válaszadók között meglepően nagy a nők aránya: 889 fő (71,3%), és csupán mindössze 357 (28,7%) férfi szerepelt a mintában. A feltűntetett adatokat diagrammal is szemléltetjük. (1. ábra)

A kérdezett neme
1. ábra: Nemek közötti megoszlás a végzett hallgatók körében

Országos szinten értelmezendő, hogy a nők egyre nagyobb mértékben vesznek részt felsőfokú oktatásban. Alapvetően a népesség összetételét vizsgálva is megállapításra került, hogy Magyarországon a hölgyek képviseltetik magukat nagyobb arányban és az átlagos élettartamot tekintve is kitűnik, hogy tovább élnek, mint férfi társaik (Statisztikai Tükör, 2007/48). A férfiak halálozási arányszáma minden korosztályban jelentősebb, mint a nők esetében. A 2008-as „Nők és férfiak Magyarországon” című KSH és Szociális és Munkaügyi Minisztérium által szerkesztett kiadvány alapján a férfiak várható élettartama 69, 8 év, a nőké pedig 77,8 év (Ádámné-Grábics,2008:38).

2004-ben az Oktatási Minisztérium által készített oktatási statisztikák alapján elmondható, hogy a nők 54,2%-a és a férfiak 45,8%-a vett részt egyetemi, vagy főiskolai képzésben, ami az 1990-es évekhez viszonyítva folyamatosan növekedő hallgató létszámot jelent a képzőintézmények számára és látható az is, hogy elsődlegesen a nők felsőoktatási beiskolázása élénkült. Elnőisedik a felsőoktatás. 1990-ben ez az arány a hölgyek esetében 48,8%, míg féri társaik estében 51,2% volt.

A Központi Statisztikai Hivatal 2008-as adatai alapján megállapítható, hogy a férfiak és a nők közel azonos arányban vesznek részt felsőfokú képzésben (Ádámné-Grábics,2008:61). Az országos adatok azonban sajnos arról tanúskodnak, hogy a kor előrehaladtával egyre kevesebben vesznek részt képzésekben, legyen szó iskolarendszeren belüli, vagy iskolarendszeren kívüli képzésről. Míg a fiatalabb korosztály (25-34 évesek) a hölgyek részéről 7,8%-kal képviselteti magát az oktatásban, addig az 55-64 év közötti nők mindösszesen 0,2% vesz részt a felnőttképzés bármelyik szakágában. Az össz országos adat a 25-64 éves népesség oktatásban, képzésben való részvételének vonatkozásában 3,1% (Ádámné-Grábics,2008:71).

A női minta jellemzői

A nők 37,7% idősebb volt a lekérdezés idején, mint 51 év. 39,7% 40 és 50 év közötti és a legkevesebben 22,6% fiatalabb, mint 39. (2. ábra)

A kérdezett neme
2. ábra: A nők életkori megoszlása

53,6%-uk házasságban él, 13,4% élettársi kapcsolatban él. 8,2% elvált. A női válaszadók közül mindössze 36 fő (10%) családanya. 33%-uknak két gyermeke is van és 2 fő (5,6%) három gyermek édesanyja.

A 2008-as Központi Statisztikai Hivatal meglepő adatokat közöl a terhesség megszakításokkal, azaz a gyermekvállalási kedvvel kapcsolatosan. Abban az életkori kategóriában a legnagyobb az abortuszt választók aránya, akik biológiailag is és jelen demográfiai változások által életre hívott társadalmi szokásokhoz „alkalmazkodva” is „alkalmasak” a gyermekáldásra. A 20 és 29 év közöttiek korosztályán belül 18262 fő, míg az ennél is idősebb korosztály (30-39) esetében 17620 fő (Ádámné-Grábics, 2008:27). Megdöbbentő adatok ezek, melyek fokozottan megerősítik azt a demográfiai válságot, miszerint elöregedő társadalomról” beszélünk. Mi lehet mindezen tényezők hátterében? Miért tolódott ki a gyermekvállalás közel a 40. életévre? A kérdések sora hosszasan folytatható lenne. Talán egyfajta válaszként szolgál az adott gazdasági helyzet, a folyamatos tanulás iránti társadalmi-, gazdasági igény és ezzel párhuzamba állítva természetesen a tanulmányok kitolódása, meghosszabbítása.

A végzett hallgatók lakóhelyét vizsgálva megállapítható, hogy közel 34%-uk Pest-megyében él.

A munkaerő-piaci női életút

A munkaerőpiacra való bejutás során nagyon fontos szempont, hogy a munkavállalónak sikerül-e a képesítésének, képzettségének megfelelő szakmában elhelyezkedni. Ez napjaink gazdasági helyzetét tekintve gyakran nehézségekbe ütközik, ami egyrészről magyarázható a túlképzettség magas fokú arányával, másrészről azonban a szakképzettséggel rendelkezők alacsony számával. Azonban sok esetben maga a társadalom is diszkriminál és kimondatlanul, de a nemi „hovatartozás” is munkaerő-piaci vonatkozásban determinál.

A Pécsi Tudományegyetem Felnőttképzési és Emberi Erőforrás Fejlesztési Karán végzettséget szerzett hallgatók munkaerő-piaci elhelyezkedésére vonatkozóan megvizsgáltuk, hogy a szakjuknak megfelelő szakmában helyezkedtek-e el a diploma átvételét követően az első munkahelyük során.

A nők közül 370 főnek (42%) sikerült a szakmájában elhelyezkedni és 493 (58%) főnek nem.3 Mindezek tükrében a nők közül 118 fő, a nők 22,7%-a nem talált munkát adott végzettségével a munkaerőpiacon. 137 fő (26,4%) volt abban a szerencsés helyzetben, hogy már foglalkoztatásban állt, amikor kézhez kapta az oklevelét és így már nem módosított a „pályáján”, maradt eredeti munkahelyén, végzettségétől eltérő szakterületen, de mindezek ellenére hasznosítja a tanultakat. A munkahelyen belül történő előmenetel reményében 13-an (1%) a felsőfokú végzettség megszerzése érdekében végezték el a képzést. 6%-uk már a végzettség megszerzése előtt is kapcsolódó szakmában dolgozott. Már meglévő másik diplomával összesen 29-en (5,6%) helyezkedtek el. 18-an (3,5%) az élet által felkínált jobb lehetőséggel éltek és ez nem kapcsolódott szervesen a karon megszerzett végzettséghez. 38 nő (7,3%) az egyetemi, főiskolai tanulmányokat befejezve családot alapított és legfőbb feladatává az anyaság vált. A diszkrimináció enyhítésére szolgáló célok között szerepel, mint EU-s irányelv, hogy egyre nagyobb mértékben kell alkalmazni az atipikus foglalkoztatási formákat, ezáltal lehetőséget biztosítva, az inaktívak és példának okáért a gyermeket vállalat nők számára is, hogy ezáltal megkönnyítsék a könnyebb munkaerőpiacra történő beilleszkedést, illetve visszatérést, illetve a munkaerő-piaci tapasztalatszerzést. Hazánkban e foglakoztatási típus még nem terjedt el, így ezzel is magyarázható, hogy 25 fő (4,8%) volt női hallgatónak miért nem sikerült elhelyezkednie a tapasztalatok hiányában.4 1,3%-uk önálló vállalkozásba fogott. Voltak olyanok is a nők között, akik tudásuk további bővítését tartották elsődlegesen fontosnak ezért inkább továbbtanultak a diploma megszerzését követően, és emiatt nem helyezkedtek el szakjuknak megfelelően. A nők 1%-a nem indokolta válaszát, hogy miért nem volt sikeres a szaknak megfelelő elhelyezkedése és 26 fő egyáltalán nem adott választ.

A pályakezdő nők 33,6%-ának azért nem sikerült a végzettségüknek megfelelő szakterületen elhelyezkedni, mert nem találtak munkát végzettségüknek megfelelően. 16,4%-a dolgozott már másik munkahelyen a diploma megszerzése előtti időszakban. A 30 éven aluliakat tekintjük pályakezdőnek jelen problémafelvetésben.

A lakóhely státusza sem elhanyagolható szempont, amikor azt vizsgáljuk, hogy sikerült-e volt hallgatóknak a végzettségüknek megfelelően elhelyezkedni. Különbséget tettünk a karon végzett hallgatók között, az urbanizáltabb, illetve a kevésbé urbanizált településen élők tekintetben. Megvizsgáltuk, hogy ez a szociológiai adottság menyiben játszik befolyásoló szerepet a szakjuknak megfelelő elhelyezkedésben.

Az urbanizáltabb és a kevésbé urbanizált települések esetében is azok vannak többségben, akik a diploma megszerzése előtt is már más területen foglalkoztatottak. A sorban őket követik azok, akiknek nem sikerült szakjuknak megfelelő „terepen” állást találni. Alacsony településstátusz mellett a nők 21,1%-a a végzettségük iránti kereslet hiányára hívták fel a figyelmet. Az urbanizáltabb településen élő nők 23,1%-a indokául szolgált, hogy nincs szükség a végzettségükre.

A jelenlegi munkahelyi beosztás alakulását a szerint vizsgáltuk meg, hogy a volt hallgatók a munkahelyi hierarchiában milyen szinten szerepelnek. Figyelemmel kísértük azt is, hogy az intézmény nagysága alapján milyen megoszlásokkal találkozhatunk a betöltött beosztások vonatkozásában. Mindezeket a tényezőket jelen értekezésben a nemi sajátosságok alapján elemeztük. A településstátusz urbanizáltságát sem figyelmen kívül hagyva, táblázatban (1. táblázat) illusztráljuk a legfőbb jellemzőket.

Településstátusz (Fő%) | Nő | Összesen

Alacsony település státusz | 35 beosztott, 14% | 246 főből
| Magas település státusz | 188 beosztott, 19% | 997 főből

1. táblázat: A jelenlegi munkahelyi beosztás a településstátusz tükrében

Az életkori jellemzőkre koncentrálva a következő megállapításokra juthatunk a teljesség igénye nélkül. A 39 éves és fiatalabb korosztályon belül 163 nő beosztottként áll foglalkoztatásban. A 40 és 50 év közötti életkori kategórián belül 6 nő kisebb méretű vállalkozás, vállalat vezetője, vagy vezető helyettese.10 nő alsóvezető. 104 nő beosztott. Jelentősebb intézmény vezetője, vagy helyettes 4 nő. Az 51 éves és annál idősebbek 9 nő kisebb méretű intézmény, szervezet vezetője, vagy vezető helyettese. Alsóvezető, közvetlen termelésirányító 12 nő. 71 nő beosztott. Jelentősebb intézmény vezetője 17 fő.

A diplomás pályakezdők és régebben dolgozók beosztásának elemzését tekintve azt tapasztaltuk, hogy a 991 főből 59 nő pályakezdőként beosztott 251 főből. 165 nő nem pályakezdő ugyancsak beosztott.

Összességében elmondható, hogy a településstátusztól, életkortól függetlenül a nők igen magas arányban beosztottként vannak jelen a munkaerőpiacon.

A munkanélküliként5 eltöltött hónapok alapján megvizsgáljuk a munkanélküliség kockázatát. A munkanélküliként eltöltött hónapok tükrében két kategória került kialakításra. A munkanélküliség „alacsony” kockázatáról akkor beszélünk, ha a munkavállaló maximum 16 hónapot töltött a munkaerőpiac perifériájára szorulva. Abban az esetben, ha a munkanélküliként töltött hónapok száma meghaladta a 17 hónapot is, magas munkanélküliségi rizikóról kell beszélnünk, azaz tartós munkanélküliségről. Magas munkanélküliségi kockázattal kellett számolnia a nők 3,4%-ának, és alacsony volt a munkanélküliségi rizikó 96,6%-uk esetében. Az adatok azt tükrözik, hogy a hölgyek közel 100%-a volt már munkanélküli, ami a fent említett kategorizálások ellenére – alacsony, illetve magas munkanélküliségi kockázat – munkaerő-piaci helyzetük igen kockázatosnak tekintendő.

A mobilitás esetében fontos szempontként kell figyelembe vennünk azt is, hogy a karon végzett hallgatók hány munkahelyen fordultak meg eddigi életútjuk során. A végzett hallgatók 59,7%-a eddigi életútja során maximum három munkahelyen dolgozott. 40,3%-uknak több mint négy munkahelyen kellett helytállnia.

A munkahelyek számának pontos meghatározására is egy új összevont indexet hoztunk létre melynek segítségével a kategorizálás egyszerűbb, ami maga után vonja a könnyebb értelmezhetőséget is. Ennek értelmében két csoportot kell megkülönböztetnünk. Az egyik szekcióba tartoznak azok, akik eddig 1 vagy maximum 3 szervezetnél álltak foglalkoztatásban. A második csoportba természetesen azok kerültek, akik ennél több munkahelyen igyekeztek bizonyítani rátermettségüket, szakmai felkészültségüket. A nők tekintetében nagyobb arányt képviselnek azok, akik eddigi pályájuk során csak kevés számú munkahelyen dolgoztak. A volt női hallgatók 86,9%-a nem tölt be más munkaviszonyt jelenlegi állása mellett.

A szakmai karrierépítést a megtanult hivatáson belül számos tényező befolyásolja. Ezekre természetesen a kérdőíven belül részletesen rákérdeztünk.

Fontos faktornak tekintettük, hogy tagja-e bármilyen szakmai szervezetnek, hogy miként ítéli mag saját foglalkozásának presztízsét, ebben mennyire meghatározó a személyes teljesítménye, mekkora az autonómia foka a munkájában, tervezi-e jelenlegi pályájának elhagyását továbbá, hogy milyen tudományos fokozattal rendelkezik, beszél-e idegen nyelvet és nem utolsó sorban, hogy sikerült-e a szakjának megfelelően elhelyezkednie.

A könnyebb értelmezhetőség érdekében, egy új indexet készítettünk, ami a meghatározó tényezők összevont változóját mutatja. Hipotézisünk, hogy ezek a változók hatásukban összeadódnak és együttesen befolyásolják a szakmai karrierépítést a megtanult szakmán belül.6 A volt hallgatók több mint felének (59,7%) karrierpotenciálja az alacsony kategóriába sorolandó. A nők esetében ez az arány 62%.

Összefoglaló

A fentiek alapján igazolódni látszik azon társadalmi helyzetkép, miszerint a jelenleg Magyarországra jellemző felnőttoktatási gyakorlat valóban többszörös átalakulást mutat a nemek között felmerülő különbségeket figyelembe véve. Az innovativitást magában hordozó felnőttképzés fejlődési irányát nagy mértékben meghatározza az értelmiséget képviselő elöregedő és feminizálodó társadalmi réteg. Az egyre inkább előtérbe kerülő és teret hódító női felnőttképzés társadalmi és oktatáspolitikai jelentőségű, az esélyegyenlőségi törekvésekre is reflektálva. A vizsgálatok középpontjában továbbra is a nők, mint felnőttképzési célcsoport gazdasági, társadalmi és az oktatási expanzióban betöltött szerepe és egyben jelentősége áll. Megerősítve ezáltal az oktatás szerepének felértékelődését.

A női, felnőttoktatási célcsoport sikeresen strukturálja saját életpályamodelljét, curriculumát az egész életen át tartó tanulás jegyében és mindeközben a társadalmi szerkezet változásához igazodva teremt összhangot család és karrier között. Az adott intézményesült és intézményen kívüli oktatási keretek is lehetőséget biztosítanak a képzésbe, önfejlesztési tevékenységbe bekapcsolódni vágyók számára. A felvetett kérdéseink, hipotéziseink a jelen kutatási eredményeket összegezve igazolódni látszanak. A vizsgálat hozadékaként értelmezendő, hogy az érintett célcsoport saját értékrendjét, társadalmi beidegződéseit megváltoztatva alkalmazkodik a jelentkező változásokhoz, társadalmi kihívásokhoz. Az oktatás keretein belül elsajátított tudástartalmakat – eltérő szakmaválasztás esetén is – flexibilisen alkalmazzák a munkaerőpiacon. A munkaerő-piaci boldogulásuk mellett pedig kellő figyelmet fordítanak az anyaság társadalmi szerepére, jelenlétére is. A felnőttoktatás, mint lehetőség jelentkezik számukra életpályájuk, családbarát munkaerő-piaci stabilitásuk megteremtésében.

A magasabb iskolai végzettség megszerzését követően további tanulmányokba kezdenek, családot alapítanak és folyamatosan fejlesztik már meglévő ismereteiket a vizsgálat középpontjában álló felsőfokú végzettséggel rendelkező nők. A birtokolt tudástőke alkalmazását a szakmai színtértől függetlenül befektetik és felhasználják. A jelen gazdasági helyzeten belül a végzettségüktől eltérő szakterületen állnak alkalmazásban. A magasan kvalifikált női minta a munkaerőpiac aktív tagja, alacsony munkanélküliségi kockázat jellemzi munkaerő-piaci életútjukat, alacsony karrierpotenciállal, beosztotti státusban. A család és a karrier közötti összhang bizonyos értelmezési keretek között megvalósul, a kor kihívásaihoz alkalmazkodva. A karrier nő szempontú vizsgálata azonban további értelmezési keretek meghatározását vonja maga után, ami egy további tanulmány alapját képezheti.

Mindezek mélyebb szinten történő feldolgozásához azonban az szükséges, hogy a fentiekben vizsgált tényezőket bizonyos időbeli keretek között értelmezzük, a késleltetett jutalmazás és az azonnali szükséglet kielégítés aspektusában. További kutatások szükségesek az összefüggések rendszerszerű magyarázatához, új fogalomalkotáshoz.

A társadalmi nem és oktatás kapcsolatának több szempontú vizsgálata a társadalom és a gazdaság szintjén egyaránt értelmezésre kerülő problémák kezelésére nyújt megoldási javaslatokat.

Irodalom

- Ádámné Dunai Irén – Grábics Ágnes (szerk.) (2009): Nők és férfiak Magyarországon, KSH, SZMM, Budapest.
- Balázsovics Mónika (2009): Felnőttek a felsőoktatásban. In: Forray R. Katalin – Juhász Erika: Nonformális-informális-autonóm tanulás. Debreceni Egyetem, Debrecen. 146-152.
- Fényes Hajnalka (2010): Nemek szerinti eredményesség, és felsőoktatási intézményválasztási motivációk. In: Juhász Erika (szerk.): Harmadfokú képzés, felnőttképzés és regionalizmus. Debreceni Egyetem, Debrecen. 52-57.
- Kalocsainé Sánta Hajnalka (2008): A hallgatók nemek szerinti megoszlása a pécsi Tudományegyetemen. In: Kereszty Orsolya (szerk.): Új utak, szemléletmódok, módszerek a pedagógiában. Kaposvári Egyetem Pedagógiai Főiskolai Kar, Kaposvár. 123-128.
- Kiss Judit Ágnes (2008): Nő vagyok Magyarországon. In: Irodalmi centrifuga;
  http://elofolyoirat.blogspot.com/2008/10/kiss-judit-gnes-n-vagyok-magyarorszgon.html (Letöltés: 2010.11.05.)
- Németh Boglárka (2009): Nők az egyetemeken, Család és/vagy karrier? In: Halmos Csaba – Bodó László (szerk.) Tudásmenedzsment X. évfolyam 1. szám. PTE FEEK, Pécs, 105-107.
- Németh András-Pukánszky Béla (2004): A pedagógia problématörténete. Gondolat, Budapest. 92-95.
- Ternovszky Ferenc (2008): Család és munka. In: Halmos Csaba – Bodó László (szerk.) Tudásmenedzsment IX. évfolyam 1. szám. PTE FEEK, Pécs, 78-84.

1. A vizsgált populáció túlnyomó többsége, közel 82%-a a levelező képzési formát választotta diplomája megszerzéséhez. A nappali tagozaton végzett hallgatók a minta 8,7%-át tette ki a következőkben bemutatásra kerülő empirikus kutatáson belül. A karon láthatóan igen nagy arányban végeztek levelező tagozaton a hallgatók. A jelentkezők többsége munka mellett tanul, idősebbek vagy családjuk és gyerekük van. Ez a sajátosság alapvetően meghatározta és ma is megrajzolja az oktatási intézmény sajátos karakterét és a felnőttképzéssel valókapcsolatát.
2. A kutatás 2006-ban vette kezdetét az egykori Pécsi Tanárképző Főiskola népművelés szakon, a Janus Pannonius Tudományegyetem korábbi években oktatott szakpárjain, valamint a FEEFI személyügyi-, humán- és művelődésszervező szakon egyetemi, illetve főiskolai diplomát szerzett hallgatók körében. Közel 1300 fő, az ország más és más területein élő hallgató lekérdezése révén jutottunk a tanulmányban dokumentált információkhoz.
   A kutatást a Pécsi Tudományegyetem Felnőttképzési és Emberi Erőforrás Fejlesztési Karának kutatócsoportja kezdeményezte. A kutatás alapvető célja az volt, hogy visszajelzést szerezzen az elhagyott „Alma Mater” tevékenységéről a már végzett hallgatók véleménye alapján.
3. Természetesen eltérés figyelhető meg a nemek közötti megoszlásban is, de az arányok értelmezésénél itt sem hagyható figyelmen kívül, hogy a populáción belül nagyobb arányban képviseltetik magukat a nők.
4. Magyarországon az atipikus foglalkozatási formák még nem olyan elterjedtek. Atipikus foglakoztatás alatt értjük a teljes munkaidejű foglalkoztatástól, a határozatlan idejű munkaviszonytól eltérő foglalkoztatási formákat, mint a részmunkaidős foglalkoztatást és a határozott idejű munkajogviszonyt.
5. A munkanélküliség típusai szerint megkülönböztetünk abszolút munkanélküliséget – a munkáltatók oldalán jelentkező kínálat kevesebb, mint a munkavállalók által biztosított kínálat – strukturális munkanélküliséget – a munkaerőpiacra jellemző keresleti és kínálati oldal szerkezetében tér el egymástól, ami annyit jelent, hogy struktúrájukban nem elégíti ki egymást a két oldal – súrlódásos (frikcionális) munkanélküliséget – a munkanélküliség ezen fajtája a munkavállalók mobilitásával függ össze, napjaink munkavállalóinak munkaerő-piaci helyzetére nem jellemző a stabilitás, ami alatt jelen esetben azt kell értenünk, hogy a nem egy adott munkahelyen töltik le életük gazdaságilag aktív részét, de ilyenkor a munkaerőpiac két oldala között nem beszélhetünk sem nagyságrendbeli, sem szerkezetbeli eltérésről.
6. A megadott alapváltozókat bináris kódokká alakítottuk át úgy, hogy az egyes változók átlagait és szórását megállapítottuk, a második lépés ezt követően az volt, hogy két változót átkódoltunk, ennek értelmében megszületett két új kód: a pályaelhagyás esetében 1. elhagyók; 2. maradók, illetve a szakmai tagságra vonatkozóan: 1. nem tag, 2. tag. Harmadik lépés: a 70%-tól való eltérés alapján alacsony szintet (1) kapott az az értéktartomány, amely 70% alatti, majd e feletti értéktartományokat magas szintű értékkel nevesítettük (2). Majd utolsó lépésként az öt változó értékét összeadtuk, ez 16 és ennek a 70%-a 12.

A dokumentum forrása:
Kéri Katalin (szerk.): Társadalmi nem és oktatás. Konferenciakötet,
PTE BTK „Oktatás és társadalom” Neveléstudományi Doktori Iskola, Pécs, 2011.

2010. november 20-án a PAB Székházban megrendezett konferencia
előadásainak szerkesztett, elektronikus változata.

A kötet szerkesztése lezárva: 2011. május 5-én.

ISBN 978-963-642-383-4

© A szerzők és a PTE BTK „Oktatás és társadalom” Neveléstudományi Doktori Iskola.
Minden jog fenntartva!
PTE BTK „Oktatás és társadalom” Neveléstudományi Doktori Iskola
H-7624 Pécs, Ifjúság u. 6. | Tel.: 06 (72) 501-500 / 4273