Adópolitika és pénzügypolitika a Rákóczi szabadságharc idején

Szomolányi Gábor

A törököt Magyarországról kiűző Habsburg-ház az országot teljesen kizsigereli az adókivetései révén, hogy hadjáratait finanszírozni tudja. A növekvő elégedetlenség folytán felkelő tiszaháti kurucok mozgalmának élére II. Rákóczi Ferenc az ország leggazdagabb főura áll. A felszabadított területeken a kuruc állam első feladata a gazdaság megszervezése. A gazdasági ügyeket személyesen felügyelte Rákóczi, a jövedelmi források felügyeletére, igazgatására a saját bizalmi embereit állította.

A kincstári jövedelmeket (fiskális birtokok, bányák, harmincadok, só kereskedelem stb.) már 1703. második felében összeíratják. Rákóczi a szabadságharc elején lefoglaltatta azoknak a nemeseknek birtokait, akik nem tértek át hozzá. Ezeket a birtokokat a kincstári birtokok felügyelete alá rendelte és jövedelmeivel a kincstárat gyarapította.

Már a szabadságharc kezdeti időszakában a kurucok kezére kerülnek az ország legnagyobb bányavidékei és pénzverdéi. A bányák nyomorúságos, leromlott műszaki állapotban voltak, kevés áldást hoztak. A kurucok az állandó pénzhiány miatt nem tudtak pénz költeni a bányászat fejlesztésére, ezért a bányák túlnyomórésze folytonos veszteséggel dolgozott a szabadságharc ideje alatt. Rákóczi a hadi szükségletek miatt több nyersanyag pl. a vas, higany, salétrom stb., kivitelét is megtiltotta, a kereskedelmét állami monopóliummá nyilvánította és a termelőktől rögzített árfolyamon váltották be.

A sóbányászat és kereskedelem is állami monopólium volt. A sóbányák jövedelmét a Gazdasági Tanács hatáskörébe rendelték. A hegyaljai kincstári szőlők jövedelmeit már 1703-ban az ország kiadásaira fordította Rákóczi. A katonai táborokban kocsmákat tartott fenn és a kincstári borokat rézpénzért árulták a katonáknak. A magyar borok külföldön történő eladásából befolyó pénzeket a külhoni fegyver vásárlások finanszírozására fordítják. Rákóczi 1704. decemberében a vármegyékben összeíratja a papi ingatlanokat, jószágokat, dézsmákat és intézkedik arról, hogy az ország szükségére a klérus dézsmáit árendáltassák meg. (árendál = haszonbérletbe vesz). A papság részére járó dézsma bérbevétele, Rákóczi egyik jelentős jövedelmi forrását szolgáltatta. Az egyház részére a bérleti díjat fele részben ezüst, fele részben rézpénzben fizették meg. Rákóczi 1705-ben a lévai tanácsülésen az ország gazdasági életének irányítására Gazdasági Tanácsot (Consilium Oeconomicum) létesít. A gazdasági Tanács feladata lett egyes kiemelt területek kivételével az összes állami bevételek kezelése. Ennek ellenére a fejedelem minden gazdasági tanácskozáson részt vesz, benne van az adók kidolgozásában, személyesen ellenőrzi egyes jövedelmek elszámolását, a vámokat. A vámok egy részét eltörli és új vámokat is bevezet, szükség esetén egyes árukra kiviteli tilalmat rendel el, a hazai piac, a gazdaság védelme érdekében.

A korszak vámjellegű bevétele a harmincadok szedéséből származott.

A harmincadokról először 1703. novemberében Tokaj városában rendelkezik Rákóczi. Elrendeli, hogy a kereskedőktől a harmincadot régi szokás szerint szedjék és a befolyó jövedelmet fordítsák hadi kiadásokra. A szécsényi országgyűlést követően a Gazdasági Tanácsra bízza a harmincadok dolgát. A harmincadok általában csekély jövedelmet hoztak, ezen úgy akart segíteni Rákóczi, hogy a sót terhelő vám mértékét felemelte.

A kurucok hadi költségeit a szabadságharc kezdeti éveiben a kincstári jövedelmeken túl a Rákóczi birtokok jövedelmei és a pénzkibocsátás által finanszírozzák, valamint ehhez járulnak még hozzá a francia udvartól kapott pénzsegélyek. A szabadságharc második felében a hadsereg finanszírozása legnagyobbrészt az adójövedelmek beszedése révén valósul meg.

A francia segélyek

A spanyol örökösödési háborúban az osztrákok és a franciák hadban állnak egymással a spanyol trón megszerzéséért. Kedvező volt XIV. Lajos francia király számára Rákóczi magyarországi felkelése, mert emiatt az osztrák császár kénytelen volt a hadszíntérről csapatokat kivonni, és Magyarországon tartósan lekötni. A felkelés megindításakor 30.000 tallér segélyt juttatott Bonnac márki varsói francia követ útján Rákóczinak. 1703. november 15-től XIV. Lajos elhatározta, hogy havi 30.000 livre (10.000 tallér) segélyt folyósít a felkelés támogatására. 1705. május 18.-án XIV. Lajos elismeri Rákóczit Erdély fejedelmének, valamint a segélypénz összegét felemeli havi 50.000 livrére, valamint Bercsényinek 9.000 és további három tábornok részére 2-2.000 livrét utaltat ki. A segélyeket két útvonalon juttatták el Rákóczihoz. Az egyik útvonal Danzig-on keresztül Bonnac márki révén lett folyósítva, a segélyek átvételével és annak kezelésével Rákóczi Kray Jakabot bízta meg. A másik útvonal 1706. márciusától XIV. Lajos konstantinápolyi francia követségén keresztül, Ferriol követ útján lett folyósítva Pápai János megbízott kezéhez. A francia segélyek folyósítása egészen 1708. augusztusáig tartott mikor XIV. Lajos beszüntette további pénzek küldését. Danzigban 1703. novembertől 1708. augusztusáig 2.245.694,2 livre (748.564 tallér 58 poltura) segély lett folyósítva, Konstantinápolyban 1706. márciusától 1708. júliusig 546.056,16 livre (182.018 tallér 60 poltura). Rákóczi időközönként kiküldötteit elszámoltatta. Kray Jakab tételes számadásából tudjuk hogy a kiadások java része a hadsereg részére külföldön történő vásárlásokra költetett el, posztóra, pisztolyokra, fegyverekre, lovakért, valamint Rákócziné fejedelem-asszony részére, külföldi követeknek, diplomáciai kiadásokra stb.

Rákóczi pénzkibocsátása

Rákóczi a kurucok kezére került pénzverdékben Körmöczbányán és Nagybányán már a szabadságharc elején beindíttatja a pénzverést. A megnövekedett pénzverési igények miatt Kassán és Munkácson is megszervezik a pénzverést. Meg kell említeni, hogy Rákóczi részére mint erdélyi fejedelemnek Kolozsváron is vertek pénzeket aranyból, melyeknek a pénzforgalomban nem volt jelentőségük.

A Rákóczi szabadságharc alatt vert magyar típusú nemesfémpénzek három fő típusát ismerjük: az aranyforintokat, az ezüst polturákat és az ezüstforintokat. A nemesfémből készült Rákóczi pénzek pénzlába megfelel a korszak magyar pénzeinek, ehhez a körmöci liga volt az irányadó mindenütt. Rákóczi különös gondot fordított a kivert aranypénzekre. Az aranyat rendszerint Rákóczi az udvari kincstárába szállítatta be és személyesen gondoskodott a kiutalványozásáról. Rézpénzekből a Rákóczi szabadságharc ideje alatt 5 fő típus készült, a pénzforgalom lebonyolítására I, X, és XX polturások, valamint próbaveretnek tekinthető rézdénár és IV polturás rézpénz. Rákóczi emlékirataiban úgy nyilatkozik, hogy azért kényszerült rá a rézpénz kibocsátásra, mert az arany és ezüstbányák keveset jövedelmeztek, nem akarta adókivetéssel sújtani a lakosságot mivel felkelés egyik oka a súlyos adóterhek voltak. A rézpénz kibocsátásával fedezte a folyó hazai kiadásokat és ez képessé tette arra, hogy az aranyat és ezüstöt megtakarítva azon fegyvert és ruhát vásároljon hadai számára külföldön. A pénzhiány már a felkelés első évében nyomasztó volt és emiatt 1704. május 04.-én Rákóczi egymillió forint értékű rézpénz kibocsátását határozta el a belső pénzforgalom lebonyolítására, azzal az ígérettel, hogy rövid időn belül beváltják jó nemesfémpénzre, erre a lakosságnak a fejedelem hatalmas birtokai kellő garanciát jelentettek. Ezért az első időszakban el is fogadták a rézpénzeket fizetésre. Az áruforgalom lebonyolításában belföldön a rézpénzé lett a vezető szerep. A kormány azonban nem tudta a rézpénz beváltását illetőleg az igerétét betartani. Nem váltotta be a kijelölt időben a libertásokat, sőt még kénytelen volt a növekvő költségei miatt újabb milliókért rézpénzt kibocsátani. A pénzforgalomban a tömegek az egy polturákat névértéken elfogadták, addig a X és XX polturák elfogadtatása már a kibocsátás kezdetén problematikus volt, mivel deklarált forgalmi értékük a belső értéknek a többszöröse volt. A kereskedők áremelései valamint a manipulációk hamar kikezdték a rézpénz népszerűségét, az árak elkezdtek emelkedni, a parasztság és a kereskedők nem szívesen váltak meg áruiktól rézpénzért. Ezért kettős árrendszer alakult ki az áruforgalomban nemesfémpénz fizetésre és rézpénz fizetésre. 1705. elején már pátensekkel és árszabásokkal kellett védeni a rézpénz értékét. A nemesfémpénzek a belföldi áruforgalomból a rézpénzek miatt kiszorultak. Érvényesült Gresham II. törvénye. Az emberek lehetőleg rézpénzzel akartak fizetni és a birtokukban lévő csekély mennyiségű nemesfémpénzt nem adták ki a kezükből. Az 1706. januári miskolci fejedelmi tanács ülésén már napirendre kerül a rézpénzek egyre romló helyzete. Már itt felmerül, hogy a rézpénz verést meg kell szüntetni. A tanács kimondja, hogy a rézpénz értékét le fogják szállítani és a pénzeket ellenjeggyel látják el. A Miskolcon elhatározott leértékelést nem hajtották végre sőt még újabb kétmillió forint értékben vertek rézpénzt. A rézpénzek leértékeléséről és forgalmáról végül is az ónodi országgyűlés 1707. június 8.-án a következő határozatot hozta: a tíz polturák négy polturára a húsz polturások nyolc polturára értékeltettek le, az egy poltura megmarad rendes értékében és a rézpénzek további verését meg kell szüntetni. A forgalomban maradó leértékelt pénzekre megkülönböztetésül ellenjegyet ütöttek be. Az ónodi gyűlésen elhatározták miszerint a pénzforgalomban 2 millió 200 ezer forint értékű lepecsételt libertás maradhat, amiből 200 ezret a Dunántúlra rendelnek. A forgalomból teljesen kivonandó kétmillió forintnyi libertást Kassán kötelesek beolvasztani és abból nyert rézből 100 mázsát a Gazdasági Tanácsnak árusítás végett átadni. Elrendelték, hogy a forgalomban csak bélyegzett (ellenjegyzett) pénzek forogjanak, viszont ezek mindenféle pénzügyi műveletnél használhatók legyenek. A lepecsételt pénzek forgalmának ellenőrzésére minden megye köteles felügyelőket "kongó-bírákat" kirendelni és aki nem fogadja el az ilyen pénzt annak áruját a vevő javára elkobozni kötelesek, s a vevő által ígért ár a felügyelőt tehát a kincstárt illeti meg. Rákóczi rézpénzeinek rohamos értékvesztését, majd teljes elértéktelenedését nem csak a rézpénzek hatalmas mennyiségű fedezet nélküli kibocsátása okozta, hanem a hamisított rézpénzek elszaporodása is. Magyarországon főként lakatosok és ötvösök voltak a hamisítás résztvevői. Az igazán nagy hamispénzverő műhelyek külföldön működtek Lengyelországban, Havasalföldön és Törökországban. A hamispénz nagy tömegben érkezett Magyarországra csempészet vagy külföldről érkező kereskedők révén. A Rákóczi kor pénztörténetének érdekessége, hogy mikor a rézpénzek leértékelését követően a pénzek ellenjegyzése megindul, az ellenjegyeket is elkezdték hamisítani. Ezért az ellenjegyek minél kisebb méretűre és minél finomabb veretűre való elkészítésére utasította a fejedelem a pénzverő kamarákat. A lepecsételt pénzeket kényszerrel mintegy egy éven ét lehetett még forgalomban tartani.

Hiába a kiadott hivatalos árszabályzatok (limitatio) és hiába az ellenőrzést végző kongó-bírák tevékenysége, mert az árusok inkább bezárjak a boltokat, falusi parasztok meg inkább semmilyen élelmet nem visznek a vásárokra, nehogy áruikat, terményeiket az értékét vesztett, lepecsételt libertásokért kelljen eladniuk.

1708. őszén már az ország több helyén: bányákban, gyárakban, pénzverdékben stb. dolgozó munkások lázadnak fel a rézpénz miatt és sem a pecsétes (ellenjegyzett), sem az egy polturás rézpénzt nem hajlandók elfogadni, fizetésüket ezüstpénzben követelik.

Idegen pénzek verése pénzforgalom számára. Rákóczi 1705. május 16.-án rendeletben utasítja Ajtai Mihályt a nagybányai inspektort, hogy a "féltallérosokat a régi formára, császár képére veresse". Ezt megelőzően 1705. március 20-án Hellenbach selmeci bányagróf részére is azt az utasítást adta, hogy "sziléziai ón váltására a régi formára veressen pénzt Körmöczbányán". Rákóczi ezen intézkedéseinek a kuruc nemesfémpénzeknek a külföldi kereskedelemben kialakult diszázsiója volt az oka. Bercsényi 1705. május 5.-i levelében panaszkodik a fejedelemnek, hogy Morvaországban és Lengyelországban "az országunk fehérpénzét elvenni nem akarják, a forintost 12 garasnál följebb", s tanácsot is ad a fejedelemnek "A régi pénzt imitálni, vagy valami tallérokat verni nem volna-e jobb?". Ebből a levélből is kiderül a diszázsió, külföldön a magyar ezüst pénzeket 40 %-kal alacsonyabb értéken akarják csak elfogadni, míg az osztrák birodalmi pénzeket értékükön fogadták el. A kurucok rájöttek, hogy a külföldi kereskedelem és a diplomácia biztosítására szükségük van császári pénzekre, melyeket ezeken a területeken értékükön elfogadnak. A fejedelem ezért rendelte el megoldásként a császári pénzek verését a külföldön történő vásárlások finanszírozására.

Adópolitika

A kuruc felkelés kitörésében jelentős szerepet játszott a Habsburg kincstári túladóztatás miatti sérelmek sora is, ezért Rákóczi a szabadságharc első éveiben nem akar nyíltan az adókivetés eszközéhez folyamodni. A kezdeti években, 1703- 1704-ben a kuruc állam pénzkibocsátásból származó jövedelme jelentéktelen. Azonban a kuruc csapatokat élelmezni kell, a fiskális és a Rákóczi birtokok készlete erre nem bizonyul elegendőnek. Rákóczi kénytelen igénybe venni a lakosság hozzájárulását is a hadsereg fenntartásához. A hadak ellátásának megszervezésére főcommisariusokat nevez ki. A főcommisáriusok munkája, hogy a hadsereg részére az élelmet és az abrakot a normák szerint kivessék a vármegyékre. Az 1703. december 5-i kivetés szerint Szatmár, Közép-Szolnok, Ugocsa, Máramaros és Szabolcs megyéknek a normák szerint kuruc katonánként havonta 60 font húst, fél köböl lisztet, lovanként 1,5 köböl abrakot kellett beszolgáltatni (havi 375 ezer font hús, 3155 köböl liszt, 5901 köböl zab) valamint a vármegyéknek 375 forint 72 dénárt kellett pénzben fizetniük és 190 szekeret kiállítaniuk. Tulajdonképpen ezt a hozzájárulásos kivetéses rendszert, még ha Rákóczi nem is nevezi adónak, formájában adójellegű bevételnek lehet tekinteni.

Az első hivatalos formájú az ún. portális adó kivetésére 1706. decemberében a rozsnyói szenátusi ülésen kerül sor, kétmillió forint értékben. A kivetés alapjául a portaszámot vették figyelembe vármegyénként és felosztási táblázatot készítettek a vármegyékre és a szabad királyi városokra lebontva. A portaszámokra pénzegységben vetették ki az adót, de azt meghatározott termékekben kellett leróni (ökör, viasz, posztó, ruházat stb.). Az adót terményekben gyűjtötték be a vármegyék és egy kereskedelmi társaság révén a hadsereg részére szükséges iparcikkekre cserélték Sziléziában.

Az 1707-es ónodi országgyűlésen újabb adó kivetésének megszavazását kéri a fejedelem a rendektől, amelyet azok meg is tesznek, kétmillió forint értékben vetnek ki adót melyből 500 ezer forintot azonnal beszedni rendeltek. Rákóczinak sikerül elérnie, hogy a megyék követei elfogadják a közteherviselés gondolatát, javasolva hogy mind a szegény mind a gazdag, amije van, azután adózzék.

Az ónodi adó az ún. "dicális" adó. Az új adó mértékének megállapítására és az összeírások megszervezésére bizottságot állítanak fel Klobusiczky Ferenc elnökletével. A dicális adó szerint minden birtokot kivétel nélkül számbavettek (a nemesek, papok, sőt még a fejedelem birtokait is). Számbavették a vagyontárgyakat, az ingóságokat is a dicák számának megállapításánál. A personális dica szerint a jobbágynak még a személyét is dica alá vették, itt mentesült a személyi dicáltatás alól a nemesség (nekik csak a vagyonuk dicáltathatott, személyük nem).

A felvett dicaszámok a következő megoszlást mutatják.

nemesség | 185.567 dica | 18,19 %
paraszti rendek | 696.031 dica | 68,24 %
fegyvert viselő parasztok | 28.611 dica | 2,8 %
városok | 109.832 dica | 10,77 %
összesen | 1.020.041 dica |

A közterheknek a dicákra történő szétosztásánál is érvényesül a kiváltságos rendeknek kedvezőbb kivetés. A hadak téli elszállásolását teljesen a parasztok dicáira vetették, a királyi városok a téli szállásért megváltásul dicánként 2 garast fizettek. Az élelmiszeradókat egyformán rótták ki mind a nemesi, mind a paraszti dicákra. Az újoncalapot megosztották 2/3 részt a nemesek, 1/3 részt a parasztság fizette. Ellenben a katonaságnak végzett munkákat, a szekerezést valamint a közmunkákat is teljesen a parasztok dicáira rótták ki. A parasztságot a központi elvonásokon kívül még sújtotta a földesurak részére végzett kötelező szolgálat.

Rákóczi 1707. december 12-től Kassán tartott fejedelmi tanácsra hívta össze a rendeket és a megyék, városok követeit, hogy a dicák összeírásáról számot adjanak. A dicák felülvizsgálata két hétig folyt, ahol a dicák számát kevésnek találta a gyűlés, ott becslésekkel új dica számot állapított meg. Valamint megállapították a dicák után kivetendő adókat. Rákóczi abban reménykedett, hogy a dicák után járó 3 forint készpénzadót ezüstpénzben kapja meg, de rövidesen kiderül a beszedésnél, hogy a megyék csak ígérték az összegeket, de nem fizetik. A fejedelem könnyítésül megengedi, hogy a parasztoktól a rájuk eső adót rézpénzben is beszedhetik, de a parasztság részére még ez is túl nagy teher, sok paraszt család szökik el az adószedők elől Lengyelországba.

A gondok miatt 1708. májusában Egerbe hívta össze ismét a követeket Rákóczi. A fejedelem elszámoltatta a megyéket és megállapították az adó hátralékokat. A gyűlésen leszállították a Kassán önkényesen megemelt dicaszámokat. továbbá meghatározták a természetben járó nyári élelmiszeradót is. Az így csökkentett terheket is alig tudták teljesíteni a vármegyék, volt úgy hogy több vármegye is (Bereg, Máramaros, Szabolcs, Szatmár) a kirótt pénzadót nem tudta pénzben beszedni és kifizetni, hanem természetben szarvasmarhákkal rótta le azt.

1708. nyarától, a francia királytól nem érkezik több segély. 1708. augusztus 3.-án a kuruc seregek a trencséni csatában óriási vereséget szenvednek. A lakosságban meginog a kurucokba vetett hit, a rézpénz semmit sem ér többet, az emberek eldobálják. 1708. késő őszén a kurucok elvesztik Körmöcbányát és a környező bányavárosokat, ezzel értékes bányakincsek forrásától esik el a kuruc állam.

1708. évvégétől új jövedelmi források után néz a fejedelem, így kerül sor egyes állami monopóliumok és tevékenységek bérbeadására is (harmincadok, pénzverés).

A pénzhiány miatt a harmincadok jövedelmeit bérbe adják. A bérbeadásokat a Gazdasági Tanács felügyelte. A legtöbbet ajánlónak adták bérletbe a harmincad szedési jogát egy adott területen, a bérleti díjat utólag a befolyt bevételekből kellett törleszteni, a bérbevevő nem fizetett előre. Emiatt több esetben adós is maradt a bérlő a harmincad esedékes részével. Kísérletet tesznek a pénzverés bérbeadására is. 1708. december 30-val a kassai pénzverőházat kincstári kezelésből átadják Hrabovszki János bérlő kezébe. A bérleti szerződésben Hrabovszki különböző ezüstpénzek verésére kötelezte magát. Tételesen rögzítik az átadott eszközök listáját, a bérlő kötelességeit. Rákóczi ezen pénzpolitikai döntése is csődöt vall. Kálmánczai István tanácsos a következőképp számol be a fejedelemnek a verdében tett ellenőrzéséről: "Hrabovszki nem alkalmas a monetária vezetésére. Bérleti összeg fejében még egy polturát sem adott be. Havi számadásait rendetlenül készíti el." A verde bérbeadásából Rákóczi államának egy fillér haszna nem származik, a verdét kénytelenek állami kezelésbe visszavenni.

A nehézségek napirendre kerültek az 1708. december 3.-i sárospataki gyűlésen is. Itt lecsökkentik a hadak részére a dicák után járó természetbeni adót és meghatározzák az 1709-es évre jutó adót. A nemesség az adózás helyett a személyes felajánlások visszaállítását javasolja, de ezt Rákóczi nem akarja elfogadni, mert a hadakozáshoz pénzre van szüksége.

A sárospataki kirovás tulajdonképpen az adószedés végét is jelenti. A kirovást még megteszik, de a kirótt mennyiségeket 1709. folyamán már nem tudják beszedni. 1709. júliusában Bercsényi még utalványokat állít ki a megyék adójára, de ezeknek a pénzeknek az átadása már javarészt meg se történik.

1710. folyamán a fejedelem már össze sem hívja a rendeket az adókivetés megbeszélésére, hanem a megyéktől már csak önkéntes felajánlásokat kér nem sok eredménnyel.

Rákóczi a szabadságharc utolsó, legfontosabb anyagi bázisának, a fejedelmi birtokoknak a kezelésére 1710. elején Udvari Gazdasági Tanács (Consilium Oeconomicum Aulicum) néven új hivatalt állít fel.

Az 1709. tavaszán kitörő pestisjárvány ötször annyi áldozatot kíván, mint a felkelés a nyolc éve alatt. A bevételek elmaradása folytán a hadfelszereléseket nem lehet finanszírozni, a katonaság ellátása akadozik. 1710-ben már egy lerongyolódott, hiányos felszerelésű kuruc hadsereg vívja háborúját az osztrák birodalommal szemben.

A pestis, a rossz termés miatt fellépő éhínség és a gazdaság teljes csődje miatti pénztelenség megteszi hatását, a kurucok sorozatos csatavesztések után 1711. májusában előnyös feltételek mellett leteszik a fegyvert.