Máltai insigniák

Lakatos Sarolta

Amikor az első keresztes vitézek elfoglalták Jeruzsálemet (1099), a város latin negyedében, Krisztus sírja közelében, egy számukra is segítő kezet nyújtó ispotályos szerzetesi közösséget találtak, akik a Szentföldre zarándoklók testi és lelki istápolásáról gondoskodó, Keresztelő Szent János oltalmába helyezett menedékházban, ispotályban működtek. Amalfibéli módos, jószándékú kereskedők alapították az intézményt 1048-ban vagy talán 1070-ben, amiről egy középkori legenda is szól:

Amalfi hajósok egyik üzleti útjukon, útban Palesztína felé, Málta szigete közelében viharba kerültek Szent János-éjszakáján. A megrémült hajósok fogadalmat tettek Szent Jánosnak, mihelyt épségben szárazföldet érnek, a tiszteletére egy zarándokok fogadására, gondozására szolgáló menedékházat építenek. Alighogy elhangzott a fogadalmuk, a szél megenyhült, és a sötét felhők között felragyogott egy csillag, aminek a sugarai ugyanolyan nyolcágúak, nyolccsúcsúak voltak, mint az Amalfi város címerében lévő csillagé. A csillag fényénél a hajósok újra nekivágtak az útnak, de Ródosz szigeténél ismét tengeri viharba kerültek. Újból elhangzott a fogadalmuk, amire ugyanaz a csillag ismét megjelent a sötét égbolton, a vihar elállt, és a hajósok most már zavartalanul megérkeztek Palesztínába, - ahol beváltották ígéretüket. A két égi jel megjelenési helye pedig a későbbiekben a johannitáknak, Szent János lovagjainak a hazája lett.

A kezdetben bencés szerzetesek által működtetett ispotályos vallási közösség Boldog Frá Gherard vezetése alatt független, önálló szervezetté fejlődött, amit Sancta Domus Hospitalis Sancti Johannis-nak neveztek. Az első keresztes hadjárat tömegesen vonzotta a zarándokokat, a kórház legendás életű első rektora, Gherard kivételes szervezőképességének tág tere nyílt. A római Kúria méltányolta működésüket, és II. Pascal papa 1113. február 15-én kelt bullájában megerősítette a Gherard által az ispotályos közösségnek adott regulát, a rendet a Szentszék közvetlen oltalma, védelme alá helyezte, biztosította számukra a szabad, más egyházi vagy világi tekintély beavatkozása nélküli vezetőválasztás jogát.

Utóda, Boldog Frá Du Puy Raymund (1120-1158/60) a kor lovagi szellemében felvette a kórház mesterének (=nagymester) címét, és a hármas szerzetesi fogadalomhoz a hitetlenek elleni harc fogadalmát csatolva, katonai renddé, egyházi lovagrenddé alakította elődje szervezetét. Így feleltek meg a szerzetesi-katonai rend "egyesített" személyének (Persona mixta).

Ismert, hogy a Szentföldön és az Ibériai-félszigeten a 12. század folyamán számos egyházi lovagrend alakult. Egy-egy lovagrend azonos színű és formájú keresztje, valamint öltözete fejezte ki az adott közösséghez való tartozást, egyidejűleg a más lovagrendektől való megkülönböztetésül szolgált. A johanniták egyházi jelvényként a már említett nyolcágú, nyolccsúcsú fehér keresztformát választották, amit ma, mint máltai keresztet ismerünk. Ezt a keresztformát először Frá Gherard viselte a rendi fekete köpeny bal vállrészére, illetve a köpeny alatti fekete öltözet mellrészére varrva, s ami Du Puy Raymund alatt lett a Johannita Rend előírt, egyházi-szerzetesi viselete. A nyolc csúcs a nyolc evangéliumi boldogságot jelképezi, amit Krisztus Galilea hegyén tanított, s ami a legfontosabb lovagi erényeket is kifejezi.

Hadi insigniaként viszont egy "rövid, egyszerű" fehér keresztet választottak vörös mezőben. Amikor csatába indultak vagy tengeri szállítmányok, szárazföldi karavánok védelmére vonultak, fekete köpenyüket vörös színű, tunikaszerű dalmát köpenyre cserélték - elöl és hátul az "egyszerű" keresztformával -, s e köpenyt viselték a páncélzat felett.

A Jeruzsálemi Királyság bukása után a johanniták központja 18 évig Ciprus szigete volt. Majd Ródosz (1309-1522), utóbb Málta szigetén, és a környező szigetcsoportokon (1530-1789) jutottak területi szuverenitás birtokába, önálló államot alapítottak, jelentős flottával, virágzó kereskedelemmel rendelkező tengeri nagyhatalommá, a kereszténység katonai és kulturális előőrsévé váltak Kelet kapujában. A johannita, ispotályos, vagy ahogy új központjaik, államuk után nevezték őket, a ródoszi, majd máltai lovagok minden jelentősebb tengeri ütközetben részt vettek az oszmán félhold terjeszkedő hatalmával szemben. Hűek maradtak ispotályos tradícióikhoz is, a betegek ápolásához, a gyengék gyámolításához.

1798-ban vesztették el Málta szigetét, 1834 óta központjuk Rómában van, és Krisztus lelki fegyverzetében ma is jelentős valláserkölcsi, szellemi és karitatív, ispotályos szolgálatot teljesítenek. A középkori ideál tartalmát etikai érték, formáját pedig a hagyománytisztelő külsőségek tekintetében őrizték meg, hitükről életfelfogásukkal és életformájukkal tesznek tanúbizonyságot.

Ma a rend hivatalos neve: Jeruzsálemi, Ródoszi és Máltai Szuverén Katonai Ispotályos Szent János Rend.

A rend jelenlegi, immáron 78. Főmagasságú Nagymestere 1988 óta Frá Andrew Bertie Eminenciás Őfensége. Államfőt megillető rangot élvez.

A nagymester insigniái:

- a nagymesteri láncot vagy nyakéket nyolcszor ismétlődő, 3-3 rombusz alakú tagból álló, gazdagon díszített motívumcsoport, és 7 kerek elem alkotja. A hármas motívumcsoportok egyes tagjai téglalapalakú keretre rátett, félkörökből álló rombuszformát mutatnak, a két szélső tag fehér zománcú máltai keresztet hordoz a közepén, a fényezett középső tag liliomokkal is díszített. A 21-21 mm. átmérőjű kerek arany pajzsfoglalatok nyolc tüskeformájú rögzítő elemmel, vörös zománcon elhelyezett fehér máltai keresztet zárnak magukba. A lánc alján középen, a rendi címer zománcból, a címerpajzs lábánál záródísszel, amiről az 52 mm átmérőjű, aranyba foglalt, fehér zománcú máltai kereszt függ.

- fogadalmas kereszt: 55 mm átmérőjű fehér zománcú máltai kereszt, hátoldalán kitűző tűvel.

- gomblyukjelvény: leírása és mérete (21 mm) megegyezik a nagymesteri lánc kerek alkotóelemével.

Ma, a máltai lovagok 3 osztályba tartoznak: az első osztályba a fogadalmat tettek, a második osztályba az ígéretet tettek, a harmadik osztályba a sem fogadalmat, sem ígéretet nem tett lovagok és dámák tartoznak, valamint mindhárom osztály magában foglalja a papokat, káplánokat.

Első osztály:

hivatásos, jogi lovagok
konventuális káplánok

Második osztály

engedelmességi lovagok
jogi donátusok, adományosok

Harmadik osztály

1, tiszteleti lovagok és dámák
2, tiszteleti konventuális káplánok
3, kegyelmi, graciális lovagok és dámák
4, magisztrális káplánok
5, magisztrális lovagok és dámák
6, donátusok, adományosok

A lovagrendi felvétel alapvető feltétele a római katolikus vallás példamutató gyakorlása, feddhetetlen erkölcsű családi élet (pl. már az "elvált" családi állapot is kizáró ok), az evangéliumi tanítás szerinti mindennapi életvitel, - ezen kívül a magasabb osztályokban, fokozatokban nemesi őspróbára is kötelezettek. Utóbbi az egyes nemzetiségeknél változó, a legszigorúbb feltételek egyike a Magyar Szövetségben van. A Magyar Máltai Lovagok Szövetségének alapszabálya szerint, a magasabb nemesi osztályokban a 4 nagyszülő legalább 200 éves nemességét kell bizonyítani vagy atyai ágon 1526 előtti magyar nemességet.

Az első osztályba tartozó jogi vagy jog szerinti hivatásos, örökfogadalmas lovagok kánonjogilag szerzetesnek minősülnek, nevükhöz a Frá = testvér szó járul, ez jelöli szerzetesi voltukat. Tulajdonképpen ők testesítik meg a Szent Jánosi többszázados hitet, ők viselik a rendben magas tisztségeket is. Számuk félszáz körüli, mert egyre fogy az ősi nemességet felmutatni tudó olyan fiatalok száma, kik kinyilvánítanák a szerzetesi fogadalmat.

Ezért hozta létre az 1961-es rendi alkotmány a második osztályt, az engedelmességi lovagok osztályát, akik éppolyan ősi nemesi származásúak, mint a jogi lovagok, de ők nem szerzetesi fogadalmat, hanem egy ünnepélyes ígéretet tesznek a keresztényi tökéletes élet felé való törekvésre.

A harmadik osztály 1. kategóriájához tartozó tiszteleti vagy tiszteletbeli lovagok és dámák éppolyan nemesi őspróbára kötelezettek, mint az első, és második osztályú lovagok.

A kegyelmi (graciális) lovagok és dámák kategóriája, - alacsonyabb rangú nemesi kategória. A magyar lovagok alapszabálya szerint atyai ágon 300 éves nemességet vagy atyai ágon és egy másik nagyszülő ágán 1848 előtti nemességet kell bizonyítaniuk A modern idők követelménye hozta létre e kategóriát 1958-ban, megengedve a nemesi próba hiányosságait, mert az egymás közötti házassági szövetségeik csökkenésével egyre kevesebb az ősnemes családok száma.

Hasonlóan a modern idők sürgették a magisztrális lovagok és dámák kategóriájának létrehozását is, ahol a nemesi próba letétele már nincs előírva, de a felvételt nyert lovagok és dámák tekintélyes vagy köztiszteletben álló családokból származnak.

A harmadik osztály 6. kategóriáját az adományosok, donátusok alkotják, felvételüknél a renddel szembeni érdemek mérlegelésén van a hangsúly.

A papok (egyháziak) mint fogadalmat tett első osztályú konventuális káplánok vesznek részt a rendben, illetve nem tesznek fogadalmat, és mint tiszteleti vagy magisztrális káplánok teljesítenek egyházi szolgálatot.

A rend tagját tekintet nélkül a számára kijelölt osztályhoz, kategóriához való tartozásra, kimagasló érdemeiért a nagykereszttel tüntetik ki. Így az egyes osztályokon, kategóriákon belül megkülönböztetik a nagykeresztes lovagokat, káplánokat és dámákat is.

A máltai lovagok, káplánok és dámák a rendben elfoglalt helyük, rangjuk külső jeleként, megkülönböztető insigniákat viselnek, ami megfelel rangfokozatuknak.

Az insigniák hordozója fekete moaréselyem, ami a lovagoknál, káplánoknál 50 mm széles nyakszalag (magisztrális káplánoké 37 mm széles háromszögű mellszalag), a dámáknál pedig női csokorszalag (szélessége 37 mm). Az insigniák állandó eleme az aranyszínű koronáról csüngő, aranyozott szélű, fehér zománcú máltai kereszt, a keresztszárak között aranyszínű liliomokkal. A kereszt mérete a magisztrális káplánoknál és a dámáknál 45 mm, a többieknél egységesen 52 mm. A keresztszárak között a liliom 1620 táján jelent meg, fölötte a korona pedig 1692 körül.

1 kép.
Jogi, engedelmességi és tiszteleti lovagok hadidíszítményes insigniája.

A korona vagy magán a fekete szalagon függ vagy a 19. század elejétől még egy harmadik elemet is emeltek a korona fölé, ami háromféle lehet, és rangmegkülönböztetésül szolgál:

A,

aranyszínű hadidíszítmény, haditrófea tartozik a jogi, engedelmességi és tiszteleti lovagok insigniáihoz, kifejezvén, hogy viselői a hadi erényekkel büszkélkedő történelmi osztály tagjai. Az egységesen 47x30 mm méretű ékítmény keresztbehelyezett zászlókból, lándzsákból, alabárdokból áll, előtérben egy páncéling bal oldalán fehér zománcú máltai kis kereszt van, a páncéling felett nyakvért, koronás sisakrostély és tollas sisakdísz. A fegyverzeten helyezték el a 17xl4 mm méretű, színes zománcú rendi címerpajzsot.

B,

aranyszínű egyszerűbb haditrófea tartozik a kegyelmi lovagok insigniáihoz, jelezvén, hogy bár nemesi lovagokról van szó, de rangjuk alacsonyabb az ősi nemességhez tartozókénál. E haditrófea két keresztbehelyezett kardon nyugvó sisakrostélyból, mellvért alatti bőringből és tollas sisaktaréjból áll; mérete 40x25 mm. A haditrófea alatt színes zománcú rendi címerpajzs található, mérete 18x15 mm.

C,

az első osztályú konventuális káplánok, a tiszteleti káplánok, a magisztrális lovagok és a tiszteleti dámák rendjelvényein harmadik elemként aranyszínű, szélesre kötött békés szalagcsokor a színes zománcú rendi címerpajzzsal, a korona feletti ékítmény. A szalagcsokor, valamint a címerpajzs mérete a dámáknál 35x27 mm, illetve 14x11 mm, a káplánoknál és a magisztrális lovagoknál 40x30 mm, illetve 17x14 mm. A békés szalagcsokor jelzi, hogy a papok és a dámák nem "hadakoztak", a magisztrális lovagok pedig nem a hajdanán vitézségükkel kitűnt nemesi osztály tagjai.

A graciális dámák insigniáin a korona fölött csak a rendi címerpajzs van, a magisztrális káplánok és a magisztrális dámák jelvényein a korona fölött nincs harmadik elem.

A harmadik osztály 6. kategóriájához tartoznak a donátusok, ezen belül is megkülönböztetik az 1. osztályú, a 2. osztályú és a 3. osztályú donátust. A 45 mm méretű ún. félkereszt rendjelvényükön az aranyszélű, fehér zománcú máltai kereszt felső keresztszárának aranyszínű foglalata nincs kitöltve fehér zománccal, a foglalatra két, egymással szembeforduló arany D betűt (= donatus) helyeztek, a két betű között ötágú arany csillaggal.

Az 1. osztályú donátus keresztje fölött korona és békés szalagcsokor van, mérete egyezik a c. pontban leírttal; a 2. osztályú donátus keresztje fölött korona található, a 3. osztályú donátus a mellszalagon csak magát a félkeresztet viseli. Az 1. osztályú donátus rendjelvényéhez 37 mm széles nyakszalaga 2, és 3. osztályú donátuséhoz pedig háromszögű mellszalag tartozik (37 mm).

A lovagkereszten kívül a jog szerinti lovagok a bal mellen fehér zománcú máltai keresztet, fogadalmas keresztet viselnek (liliom és korona nélkül), az engedelmességi lovagok liliommal, méretük 55 mm.

Az előzőekben ismertetett lovagkeresztek hordozója a nagykeresztes címmel kitüntetett lovagoknál és káplánoknál nem nyakszalag, hanem aranyszínnel hímzett szegélydíszes kolláré, ami a papoknál csúcsos végű (egységesen 50 mm széles). A jogi, az engedelmességi és a tiszteleti nagykeresztes lovagok kolláréjára, valamint a nagykeresztes tiszteleti dámák női csokorszalagára Krisztus szenvedésének egyik jelképét, a töviskoszorút hímezték. A nagykeresztes káplánok, a nagykeresztes kegyelmi, és a nagykeresztes magisztrális lovagok kolláréján, hasonlóan a nagykeresztes kegyelmi, és a nagykeresztes magisztrális dámák női csokorszalagán lévő aranyszínű farkasfogazatú hímzés egy egyszerűbb változat, és utal a kétféle hímzés rangmegkülönböztető szerepére.

A nagykeresztes tiszteleti dáma az aranyhímzéses női csokorszalagon kívül még egy 80 mm széles női vállszalag (egyszínű, fekete moaréselyem) viselésére is jogosult, amihez koronás, liliomos fehér máltai kereszt tartozik, mérete 45 mm.

A kegyelmi, valamint a magisztrális lovagok kategóriájában létrehozták a "nagykeresztes lovag a vállszalaggal" kitüntető címet is, tulajdonosai 100 mm széles vállszalagot is viselhetnek, amiről a koronás, liliomos fehér máltai kereszt függ, mérete 52 mm. A vállszalag szintén fekete moaréselyemből van, de a kegyelmi nagykeresztes lovagoknál fehér, a magisztrális nagykeresztes lovagoknál pedig vörös középsávozású (21-21 mm).

Magas rangot jelent a rendben a tartománynagy (bailli) cím, ez a régi birtoktartományokra utal. Az engedelmességi és a tiszteleti nagykeresztes tartománynagyok fekete vállszalag viselésére (100 mm széles) is jogosultak, a koronás, liliomos máltai kereszttel (mérete 67 mm). A jogi nagykeresztes tartománynagy vállszalagának rozettájában 55 mm átmérőjű, egyszerű fehér vászonból való máltai keresztet helyeztek el.

2 kép
Tiszteleti lovag nagy uniformisa, díszegyenruhája.

Hagyományőrzőek a máltai lovagok az öltözetben is. Hivatalos ünnepélyeken, ceremóniákon a régi hadi egyenruhájukra emlékeztető nagy uniformist, díszegyenruhát viselik: zubbonyra emlékeztető vörös szövetkabát aranyszínű gombokkal és vállrojttal, aranyhímzéses fekete övvel, a gallér visszája és az ujjhajtóka fehér színű a jogi lovagoknál, és fekete bársonyból van hímzéssel vagy anélkül a többi lovagnál. Aranypaszományos hosszú fekete pantalló tartozik az öltözethez, a kétcsúcsú fekete tollas a jogi lovagoknál, fekete tollas a többi lovagnál, a kard fogantyúja keresztalakú. Egyházi szertartásokon hosszú, fekete kukullát viselnek a lovagok, a gallér és a bő, széles ujjhajtóka fehér színű, a mellen középen hímzett fehér máltai kereszttel, a keresztszárak között a nemesi osztályoknál, fokozatoknál liliomok vannak. Az engedelmességi lovagok a kukulla fölött bíborszegélyes skapulárét (elöl-hátul földig érő vállkendő) viselnek. A dámák ünnepélyes alkalmakkor is a segélyszolgálat ápolónői egyenruháját szokták magukra ölteni vagy sötét ruhát, fekete csipke fejkendővel.

A Máltai Rend ma is egyházi rend, vezetése a fogadalmas lovagok feladata, szükség esetén engedelmességi lovagok támogatják őket vagy veszik át feladataikat. A rend hagyományosan nemesi rend, ezt a tradíciót is tovább akarják őrizni. Rövidesen életbe lépnek a rend új alaptörvényei (alkotmány, codex), amiben választ adnak a mai idők újabb kihívásaira, így pl. arra is, hogy a hagyományos nemesség tagjain kívül, a szellemi élet kiválóságainak, utódaiknak biztosítsák a felvételét a harmadik osztály minden tagozatába.

Irodalomjegyzék

Bárczay 1897:

= Bárczay Oszkár: A heraldika kézikönyve műszótárral. Budapest 1897.

Emlékkönyv 1978:

= A Magyar Máltai Lovagok Szövetségének Emlékkönyve 1928-1978. Róma 1978.

Filipponio 1967:

= Hermes Filipponio: La Groce di Malta. Milano 1967.

Heribert 1936:

= Dr. báró Thierry Heribert: A Jeruzsálemi Szent János (Máltai) Lovagrend. Mult (sic!) és jelen. Budapest MCMXXXVI.

Máltai Hírek:

= Máltai Hírek. A Magyar Máltai Lovagok Szövetsége és a Magyar Máltai Szeretetszolgálat lapja. 1997. jún. (3. évf. 3. sz.).

Marjai 1990:

= Marjai Imre: A kereszt és a kard lovagjai. (Új Nap Kiadó) 1990.

Mericka 1966:

= Václav Mêřička: Orden und Auszeichnungen. Praga 1966.

Orden.

Eine Sammlung. München (szerző, pagina, év nélk. kb. 1930),

Proházka 1974:

= Roman Freiherr von Proházka: Österreichisches Ordenshandbuch. München 1974.

Spada 1982:

= Antonio Spada: Sovrano Militare Ordine Ospedaliero di San Giovanni di Gerusalemme detto di Rodi detto di Malta. Carta Costituzionale, Codice, Regolamento. Brescia 1982.

Szpasszkij 1963:

= Ivan Georgievics Szpasszkij: Inosztrannie i russzkie ordena do 1917 goda. Leningrad 1963.

Zombori 1988:

= Zombori István: Lovagok és lovagrendek. Budapest 1988.

Malteser Ordenszeichen

Die Geschichte des suveränen Malteser-Ordens geht auf die Zeit der Kreuzzüge zurück. Das am Anfang von den Benedikter Mönchen betätige, zur Betreunung der Pilger im Heiligen Land gegründete Hl. Johannes Hospiz wurde unter der Leitung von Frà Gherard (†1120) zu einer einflussreicher suvräner Institution und unter der vom Grossmeister Frà Raymond du Puy (1120-1158/60) zu einem geistlichen Ritterorden: die Ritter haben neben den drei Mönchesgelübden auch das Kampfgelübe gegen die Unglauben abgelegt.

In Rodos (1303-1522), dann in Malta (1530-1789) wurde von ihnen ein suveräner Staat gebildet, dessen Zentrum ab 1834 in Rom ist. Der Orden ist heute als suverän-militärischer Hospitalorden vom Hl. Johannes zu Jerusalem, Rhodos und Malta bekannt.

Der Orden führt eine bedeutende religiöse, geistliche, karitative Hospitaltätigkeit im Dienste der Aqrmen, Kranken und Hilfbedürtigen. Auch heute ist er ein geistlicher Orden und traditionell ist er aber in Adelsorden.

Die Malteser Ritter sind heute in 3 Klassen eingeteilt: in der ersten Klasse sind die Justiz-Ritter mit Mönchengebülde, die zweite Gruppe bilden die Obedienzen. Zur dritten Klasse gehören sogar auch Damen. Diese Gruppe teilt sich in 5 weitere. Die Rittermitgliedschaft erfordert vorbildliches Ausüben der katolischen Religion, die tägliche Lebensführung nach den Lehren des Evangeliums. In den höheren Stufen sind die Ritter sogar zu einer Ahnenprobe verplichtet.

Ordenszeichen, dessen ständiges Element das weissmetall Malteser Kreuz mit 8 Zacken und Spitzen und in den Winkeln mit Lilien ist. In der Arbeit geht es um die Typologie der heute getragenen Ordenszeichen und es wird die rangunterschiedliche Rolle der Ordenszeichen oder der dazu gehörenen scwarzen Bänden präsentiert.