AZ ORSZÁGOS ÁLLATVÉDŐ EGYESÜLET
HUSZONÖTÉVI MŰKÖDÉSE
ÉS AZ ÁLLATVÉDELMI TÖREKVÉSEK
MAGYARORSZÁGBAN

AZ ORSZÁGOS ÁLLATVÉDŐ EGYESÜLET FENNÁLLÁSÁNAK 
HUSZONÖTÖDIK ÉVFORDULÓJA ALKALMÁBÓL
IRTA
MÁDAY IZIDOR

BUDAPEST
GRIMM GUSZTÁV BIZOMÁNYA 
1907

A mű elektronikus változatára a Nevezd meg! - Így add tovább! 3.0 Unported (CC BY-SA 3.0) Creative Commons licenc feltételei érvényesek. További információk: http://creativecommons.org/licenses/by-sa/3.0/deed.hu

TARTALOM
Előszó.
I. 
Az állatvédelem eszméjének ébredése. 
1820-1847.
II. 
1848-1874.
III. 
1875-1881.
IV. 
1882-1891 junius.
V. 
1891-1898 julius.
VI. 
1899-1907.
Zárszó.
I. FÜGGELÉK. 
Az O. Á. V. E. tagjainak száma és vagyoni állapota 
1882-1906.
II. FÜGGELÉK. 
Az Országos Állatvédő-Egyesület tisztikara és választmánya.
III. FÜGGELÉK. 
Állatvédő egyesületek a vidéken.

Előszó.
Az Országos Állatvédő Egyesületnek az 1882-ik évi március 19-én történt megalakitása óta 25 év folyt le és ez az évforduló arra inditott, hogy egy visszapillantást vessek az egyesület negyedszázados működésére. Midőn erre a feladatra vállalkoztam, ugy vélem, hogy ki kell terjeszkednem általában az állatvédelem eszméjének keletkezésére és az ebben az irányban országszerte felmerült mozgalmak történethű feljegyzésére is.
Kitüzött feladatomnak ez a kerete meglehetős nehézségeket rótt reám, mert az állatvédelem lekicsinyelt eszméje a nagyközönség előtt soha sem birt azzal a jelentőséggel, mely az idevágó mozgalmak regisztrálására vagy méltatására inditotta volna a napi sajtót vagy akár a szakirókat. Ilyen körülmények között részben hézagos évkönyvek, szaklapok, irattári feljegyzések és néhány alkalmi röpirat gyér adatai voltak forrásaim, melyekből adataimat merithettem és igy munkálatomat csakis első kisérletnek kivánom tekinteni a magyar állatvédelem-történetének megirása körül.
Hogy egy ilyen történetirásra sulyt fektetek, ezt azért teszem, mert az állatvédelem fejlődésének története kicsinyben művelődés-történeti töredéknek is tekinthető.
Nemcsak mint állatvédő, de mint magyar ember is némi elégtétellel konstatálhatom, hogy az állatvédelmi eszmék terjedésének társadalmi és közgazdasági jelentőségét hazánkban ma már a nagyközönség és az államhatalom intézői egyaránt felismerték. És ha ez a siker ma még csak inkább erkölcsi vivmány alakjában jelentkezik és kevésbbé nyilatkozik az állatvédő egyesületek nagyobb arányu fejlődésében, ugy ennek okát csak abban keresem, hogy századokig gyarmatként kezelt országunknak rövid keletü önállósága az elmaradott országot oly sok és oly nagy mulasztásoknak orvoslása elé állitotta, hogy sokoldalu teendőinek tömegében nem képes minden téren más előhaladott és szerencsésebb viszonyok között fejlődött államok társadalmával versenyezni.
A magyar állatvédő egyesületek, elsősorban pedig az Országos Állatvédő Egyesület tagjai, az állatvédelmi eszme buzgó és önzetlen harcosai fogadják szives elnézéssel a jelen szerény munkát és azok, kik mindeddig még nincsenek a mi táborunkban, minél nagyobb jóindulattal vegyenek tudomást az állatvédők törekvéseiről és méltassák azokat a megérdemelt pártolásra és közreműködésre.
Budapest, 1907. március hó.
A SZERZŐ.

I.
Az állatvédelem eszméjének ébredése.
1820-1847.
Első felszólalás. - Sipos József. - Török és Kacskovics “Mezei naptára.” - Kubinyi Ágoston. - Irodalmi pályázat állatvédő munka irására. - Petényi Salamon munkája. - Almási Balogh Pál. - Állatvédő egyesület alakitására irányuló első lépések. - Az első kisérlet sikertelensége.
Az 1820-ik évben, a “Tudományos Gyüjtemény” czimü folyóirat májusi számában “Az oktalan állatokon való kegyetlenkedés” czim alatt felszólalás történt a divó állatkinzások ellen, mely talán az első alkalom volt, melyen nálunk az állatvédelem kérdése nyilvánosan szóba került.
Ugyanaz év deczember havában az emlitett folyóiratban “Gondolatok az oktalan állatok megevéséről, haszonra forditásáról és azokkal való bánásmódról” czimü czikk jelent meg Sipos József tollából.
Mindkét közlemény felpanaszolta az állatok czéltalan kinzását és éles szavakban helytelenitette a divó embertelenségeket. Dr. Kerékgyártó Árpádnak “Az állatvédelmi ügy multja Magyarországon 1848-ig” czimü értekezésében a legközelebbi feljegyzés 1842-ik évről szól, midőn az Országos Magyar Gazdasági Egyesület “Mezei Naptár”-ának szerkesztői, Kacskovics Lajos és Török János “Állatkinzás” czim alatt a néphez szóltak az állatvédelem érdekében.
Az 1843-ik évben Kubinyi Ágoston a Nemzeti Muzeum akkori igazgatója a magyar természetvizsgálók és orvosok vándorgyülésének 12 aranyat bocsátott rendelkezésére abból a czélból, hogy:
“Irassanak le az oly szenvedélylyé vált állatkinzások módjai édes hazánkban, ezeknek káros volta zoologiai, statusgazdasági s emberiségi tekintetből; adassék elő, milyen módokon s utakon lehetne ezeket legczélszerübben megakadályozni s e helyett az állatok iránt szelidebb bánásmódot behozni.”
1844. junius 1-ig 8 pályamű érkezett be, melyek közül Petényi Salamon dolgozata nyerte el a kitüzött pályadijat. Petényinek, a nagynevü természettudósnak munkája, mely az egész kérdést a legnagyobb alapossággal felölelte, sajnos csak kivonatban jelent meg a “Magyar Orvosok és Természetvizsgálók Munkálatai”-nak 5-ik kötetében.
Petényi ismert szerénységével az emlitett és 1844-ik évben Kolozsvártt tartott gyülésen pályadijnyertes munkájának csak fentemlitett kivonatát olvasta fel, mint mondá: “azon tiszteletnél fogva, melylyel a hely, idő ’s kegyetek iránt tartozom.”
De ebből a kivonatból is kitünik, hogy Petényi az állatvédelem lényegét és egész keretét felölelte és az ő alaposságával tárgyalta.
A munka első részében a nálunk szokásban lévő állatkinzások forrásait vázolja tizenkét pont alatt, melyek közül első helyre helyezi: “A természetnek s benne főleg az állatok valódi, fontos és nagyszerü rendeltetésének s álláspontjának, valamint azoknak az egészhez, egymáshoz és az emberhez való viszonyainak nem ismerését” és az ebből folyó előitéleteket.
A munka második részében azt igyekszik megmutatni, hogy ha nem is az állatokért, “mi magunkért, tehát már csak önzési s anyagi elvből is, szükségképpen meg kellene szünnünk az állatok kinzásától.” Ebben a részben nemcsak az oktalan állatpusztitás által zoológiai tekintetben okozott hátrányokra utal, hanem a “statusgazdasági tekintetben” a 8-ik pont alatt kiemeli “azon fölszámithatlan kárt, mely azon állatfajok meggondolatlan kilövöldözésének vagy elfogdosásának természetes következménye és büntetése, melyeket a bölcs teremtő a világrendszerre’ s a nagyszerü természet gazdasága egyensulyának fentartására teremtetett.” Ezután a szerző megemlékezik a gabonavetések és erdők, a fák és zöldséges kertek ellenségeiről, a kárt és pusztulást okozó furdancsok, férgek, cserebogarak, sáskák, egerek és egyéb ellenségek tömegeiről és azt mondja, hogy “mindezen csapások, igazságos és igen természetesen következő büntetések, melyek az annyira hasznos állatok, az egereket, rovarokat, férgeket pusztitó emlősök és madarak folytonos kiirtását méltán követik, mely állatokat az isteni bölcseség avégre teremtette, hogy a sokaságuk miatt könnyen ártalmunkra lehető kisebb állatokkal tápláltatván, azáltal az állatországi sulyegyent föltartsák s minket amazoknak ártalmas befolyásától megóvjanak, melyeket tehát nem pusztitanunk, hanem inkább Istentől küldött védangyalokként tekintenünk s becsülnünk kellene.”
Petényi továbbá kiemeli helyes érzékkel az állatkinzásnak erkölcsi tekintetben való hátrányos voltát is, mondván: “mert a teremtménytársainkkali rossz bánás által egyszersmind ’s igen természetesen minden jóindulatok, minden szelidebb ’s nemesebb érzések ’s ezekkel együtt a jótettek ’s erények is az emberek sziveiből kiszorittatván, ezekben helyettök vad, romboló indulatok és gonosz tettek gyökereznek meg.”
Továbbá: “mivel a teremtménytársainkkali méltatlan bánástól egyenes út vezet embertársainkkal való hasonló bánásmódra” és később: “az állatkinzástól tehát csak egy fok, csak egy lépés az emberkinzás.”
Petényi azután munkájának következő részében szivének és eszének dicséretére váló melegséggel és finomsággal emeli ki az állatoknak a szeretetre és jó bánásmódra való érdemes voltát.
“Teremtménytársaink” igy mondja Petényi “még sokkal szebb, figyelmünket még inkább érdemlő szinben tünnek előnkbe, hogyha fontolóra vesszük lelki hajlamaikat, tehetségeiket s hogy ugy mondjam, erényes szokásaikat; ha kénytelenek vagyunk átlátni, hogy az emberi lélek tehetségei közt egyetlenegyet sem találhatunk, melynek nyomait valamely állatban is föl nem fedezték volna a természetvizsgálók, sőt, hogy közülük többen lelki tehetségeik kitüntetése által, minket embereket is fölülmulnak ’s megszégyenitenek.”
Csak nagy önmegtagadással szoritkozom Petényi gyönyörü munkájának idézett tételeire és még csak röviden a munkának arra a részére óhajtok utalni, melyben azokat az utakat és módokat adja elő, melyek által az állatkinzást legczélszerübben eltörölni s helyette az állatokkali emberiebb bánásmód behozatalát eszközleni gondolja.
Ennek a résznek tételeiből elegendőnek tartom kiemelni a következőket:
“Ajánlanám: A természeti tudományok országszerte leendő általános behozatalát, miáltal valódi felvilágosodás terjedne el az állatoknak a’ nagy világ rendszereibeni fontos létök s’ rendeltetésökről általában, különösen pedig az emberre vonatkozólag.”
“Még pedig: már a kisdedek oskoláiba, hol szelid érzésü tanitók által az állatok iránti szeretet kimélés ’s könyörületesség érzete csepegtettetnék a kisdedek gyönge sziveibe.”
“A teremtés nagyszerü ’s szent céljainak megismertetését ’s teremtménytársaink iránti kötelességeknek az emberek sziveibe való beoltását a’ lelkészek által, nyilvános tanitások, katechisatiók, prédikácziók, ’s mindennemü vallásos oktatások alkalmával a’ népnek nevelése ’s tanitása által.”
“Oktató, szivhez szóló és igy e’ tekintetben is léleknemesitő népkönyvek és iratok terjesztését, melyek az állatkinzásról és ez ellen szólnak.”
“Törvények, tehát fenyitések, büntetések ’s rendőri fölvigyázás behozatalát az állatkinzás minden nemei ’s kitörései ellen.”
“Állatkinzás törlesztő egyesületek alakitását a’ hazában, mely egyesületek az eddig előadott eszközöket ’s minden egyéb szabad rendeltetésükre készen álló utakat használván, hathatósan ’s jóltévőleg hassanak a’ népre általában.”
Petényi értekezése nemcsak belső értékénél és az állatvédelem kérdésének minden oldalára kiterjedő teljességénél fogva érdemli meg minden állatvédő emberbarát méltó kegyeletét, hanem azért is a legnagyobb figyelemre méltó, mert több mint 60 évvel ezelőtt keletkezett, midőn az állatvédelem fogalma nálunk még ugyszólván ismeretlen volt, de nagyon is figyelemreméltó azért is, mert Petényi óta az állatvédelem terén mind e mai napig egyetlen magyar munka sem jelent meg, melynek az állatvédelem kérdésének oly teljes felkarolása képezte volna tárgyát, mint Petényinek “Az állatkinzás ellen”-i értekezése.
Az 1845-ben a “Magyar Természetvizsgálók és Orvosok Munkálatai”-nak 6-ik kötetében Zipser beszterczebányai tanár ily czimü felolvasása jelent meg: “Az állatkinzásról és megszüntetésének módjairól.”
Az 1845-ik évnek márczius havában Almási Balogh Pál homeopatha orvos és tudós a lapokban egy czikket tett közzé, amely egy, az állatkinzás elleni egyesület alakitása érdekében szólt a közönséghez.
Hivatkozott arra, hogy a nagyszerü mozgalmak közt a magyar nemzet csekély tekintettel volt házi állatjaira, hogy közönyös lélekkel nézi azon embertelen szivüeket, kik vad indulataiknak kitörését a védtelen állaton öntik ki, holott ezt a vallás, erkölcs és emberiség egyaránt kárhoztatják és ezek világos bizonyságai annak, hogy hazánkban az állati élet jelentősége és rendeltetése felőli fogalmak még tisztázva nincsenek. Hivatkozott arra, hogy az emberi nemesbülés egyik lépcsőjét az állatokkal való szelid bánásmód képezi. Hivatkozott Anglia és Bajorország példájára, hol az illető fejedelem védnöksége alatt az állatkinzás elleni egyesületek üdvösen müködnek.
Márczius 27-re meghivta polgártársait, állatkinzás elleni egyesület alakitása felett tanácskozni. Ezen felszólitás folytán az egyesület megalakult, ideiglenes tisztviselőket választott és az alapszabályokat fölterjesztette a helytartó-tanácshoz megerősités végett.
Almási Balogh Pál második értekezését 1845. juniusban tette közzé, melyben kijelenti, hogy az egyesület czélja nem csupán az állatok védelme, hanem általában az erkölcsök nemesitése. Az alapszabályokat csak 15 hónap mulva hagyta helyben a helytartó-tanács.
Almási Balogh Pál harmadik és utolsó nyilatkozata 1847. májusban jelent meg, melyben fáradozásainak sikertelensége fölött való elkeseredésének adott kifejezést, többek közt a következő szavakkal:
“Miután az alapszabályok sok bajlakodás után világot láttak, többször hirdettek közgyülést, de - nem jött senki. Végre 1846. dec. 8-án megtörtént nagynehezen csaknem mind uj vendég által a tisztválasztás. A határozatok mind teljesités nélkül maradtak, mert az uj titoknok eltávozott Pestről és 1847. márcz. 25-én ő is lemondott, igy hónapok teltek el minden eredmény nélkül. A közönség nem látszott résztvenni ez ügyben, egy pár ujdonságiró pedig folytonos gúny és elménczkedés tárgyául tüzte ki az ügyet, holott a tárgy gúnyt nem érdemel, mert az egyesület czélja nemcsak az állatkinzás meggátlása, hanem az erkölcsök szeliditése és nemesitése.”

II.
1848-1874.
Állatvédő egyesület alakitására irányuló ujabb mozgalmak. - Dr. Zlamal Vilmos. - A “Pesti Állatvédő Egyesület” megalakulása, küzdelme és megszünése.
Következett a szabadságharcz és utána a szomoru emlékü törvénytelen uralom, mely időszak alatt az ország minden rétege ugyszólván csak egy közügyért érdeklődött és lelkesedett t. i. a szabadság és alkotmány visszanyeréseért. Igaz, hogy ebben a korszakban, midőn a magyarság a politikai életből ki volt zárva, számos közgazdasági, társadalmi és jótékony-egyesület alakult, de mindezek jobbára csak azért jöttek létre, hogy kebelükben a politikai elnyomatás bajai és orvoslási módjai tárgyaltassanak. Ez a korszak nem kedvezett uj eszmék érvényesülésének és igy az állatvédelem eszméje is teljesen pihent.
Midőn 1867-ben az alkotmány helyreállittatott, a szabadság levegőjében hatalmasan fejlődő politikai élet lefoglalt minden erőt és a közfigyelem és érdeklődés jobbára csak olyan társadalmi intézmények számára volt megnyerhető, melyek a közel husz évi elnyomatás ideje alatt nem létesülhettek vagy nem fejlődhettek, de mindannyian a nemzeti eszmével, az országos érdekkel, egyszóval a fellendült politikával ugyanegy czélnak, a haza érdekének szolgáltak.
A társadalmi szellemnek, az ország ujjászületésének ez az ellenállhatatlan iránya és áramlata okozta azt, hogy midőn 1870-ben az állatvédelem eszméje ujból felmerült, az a társadalomban gyökeret nem verhetett. Az akkori állatorvosi akadémia köztiszteletben álló és érdemdus igazgatója, dr. Zlamal Vilmos minden tekintetben illetékes férfiu volt az, ki tudásával és közismert emberszeretetével ismét megkisérlette egy állatvédő-egyesület alakitását. De ez az egyesület, bár erkölcsi sulyával nem egy helyes hatósági intézkedésnek tudott érvényt szerezni, nehány évi fennállás után a társadalom részvételének hiánya miatt csakhamar megszünt, leginkább azért, mert az uj korszaknak mindent abszorbeáló politikai élete és szelleme az egész sajtót olyannyira áthatotta, hogy az alkotmányos politikai élettel közvetlen össze nem függő olyan mozgalmak, mint az állatvédelemé, nemcsak hogy támogatásban nem részesültek, hanem közönynyel, kicsinyléssel, sőt gúnynyal is találkoztak.
Ennek a csalódásteljes mozgalomnak, vagy jobban mondva a közönség legyőzhetlen közönye által az enyészetig kisért vergődésnek nyomait kutatván, a fenmaradt iratokból a következő nehány adatot óhajtom kiemelni:
A “Pesti Állatvédő Egyesület” 1870-iki május 16-án tartott első rendes közgyüléséről szóló jegyzőkönyv szerint: elnök Dr. Zlamal Vilmos, titkár Knauer Ernő és mint igazgatósági tagok Török Flórián, Dr. Klein Miksa és Vidéky László szerepelnek. Hogy a megnevezetteken kivül kik és hányan voltak jelen, a jegyző-könyvből ki nem vehető.
Ez a közgyülés az alapszabályokat tudomásul vette és elfogadta, továbbá egy választmányt választott, melyben többek között Fackh Károly, Keve József és más ismert nevek fordulnak elő.
Az emlitett év május 20., 27. és junius 3-án tartott választmányi ülések egyesitett jegyzőkönyvéből kitünik, hogy már az alakulás révén pénzhiány mutatkozott és a tagdijak beszedésével azok az urak bizattak meg, akik a taggyüjtés dolgában legtöbb eredménynyel buzgólkodtak.
A többi határozatok mind csak a kezdet alakiságaira vonatkoztak.
Ugyanazon év junius 10., 17. és 24-én tartott választmányi ülések egyesitett jegyzőkönyvében az első érdemleges határozat foglaltatik, mely szerint az egyesület a fővárosi bizottsághoz felterjesztést intéz a kutyáknak szájkosárral való ellátása tekintetében fennálló szabályok megszüntetése végett.
Az egyesület ugyancsak a városhoz segélyért is folyamodott.
Az ugyancsak ez évi julius 15-én tartott választmányi ülésből kifolyólag az egyesület felirt a főváros bizottságához, hogy az elfogott kutyáknak 30 napi vesztegzár alatt tartását törölje el.
Az 1870-ik évi október 23-án tartott választmányi ülés jegyzőkönyve szerint az ülés egyedüli tárgyát képezte annak bejelentése, hogy a városi tanács az egyesületnek segély iránt előadott kérését megtagadta és a választmány ujabb ily kéréseket intézett a fővárosi bizottsághoz és a belügyminisztériumhoz.
A deczember 21-én tartott és szintén csak alakiságokkal foglalkozott választmányi ülés jegyzőkönyvéből kiemeljük azt a pontot, mely szerint az a kérdés, hogy a “Pesti Állatvédő Egylet” kiterjessze-e és mennyiben hatáskörét Budára is, egyelőre függőben tartatott.
Mindezideig az egyesületnek saját helyisége nem volt, üléseit pedig az állatgyógyintézetben tartotta.
Az 1871-ik évi január 13-án tartott választmányi ülés a legközelebbi közgyülést május hóban határozta megtartani.
Az ugyanazon év február 17. és április 14-ikén tartott választmányi ülésekben a közgyülés napja május 20-ikára tüzetett ki és bejelentetett, hogy egyleti helyiség bérbevételét pénzhiány miatt mellőzni kelletett.
Az iratokban ezután jelentékeny hézag mutatkozik és időrendben legközelebbi egy 1872-ik évi április 29-én tartott választmányi ülésnek jegyzőkönyve, melyben már “Országos Állatvédőegylet”-ről van szó.
A jegyzőkönyv mindössze arról szólt, hogy a lemondott Knauer Ernő titkár helyett Keve József választatott és hogy a pénztárban 70 frt találtatik.
Az 1873-ik évi január 23-án tartott választmányi ülésben Keve József titkár bejelentette, hogy az iratokat a lemondott Knauer Ernő titkártól átvette, amiből kitünik, hogy időközben semmiféle ülés sem tartatott. Ugyanebben az ülésben Keve József helyébe Czigler választatik titkárrá. A pénztárban 82 frt 88 kr. volt a készlet.
Ismét jelentékeny hézag az iratokban. Következnek a dr. Zlamal Vilmos elnöklete alatt 1875. évi február 19-én tartott “rendkivüli ülés”-ről irónnal eszközölt feljegyzések, melyek szerint 17-en voltak jelen. Ebben az ülésben, mely ugy látszik, az egyesületi élet ujból való ébresztésére összehivott közgyülés lehetett, tagok gyüjtéséről, pénzek beszedéséről és helyiség szerzéséről volt szó. Ez utóbbi pontnál az akkori rendőrfőkapitány Thaisz Elek a rendőrségi épületben ajánlott fel egy helyiséget.
Az ugyanezen évi február 23-án tartott “bizottmányi ülés”-ről szintén csak irónnal vezetett feljegyzések szerint gyüjtőivek és körlevelek kiadása határoztatott el, melyekkel a régi tagok értesitendők, hogy az egylet ismét működésbe lépett. Elhatároztatott továbbá, “hogy ha 100 rendes tag összeiratott”, a közgyülés megtartandó.
Az utolsó iromány egy bizottmányi ülés jegyzőkönyve, melyben uj alapszabályok kidolgozása rendeltetik el és ezzel a jegyzőkönyvvel a dr. Zlamal Vilmos által meginditott egyesületnek, illetőleg mozgalomnak minden további nyoma megszünik.
Azért időztem kissé hosszasabban ezeknél az adatoknál, hogy a t. olvasó is némi fogalmat nyerjen arról a szánalomra méltó küzdelemről, melyet akkoriban az állatvédelem bajnokainak kis csapata évek során át a közönség közönye ellen folytatott.

III.
1875-1881.
A hasznos madarak védelme érdekében Olaszország, Ausztria és Magyarország között 1875-ben létrejött egyezmény (Declaration). - A hasznos madarak nemzetközi védelmének biztositására irányuló tárgyalások meginditása. - Az állatvédelmi ügy pangása. - Werther Alvin. - Az 1879. évi XL. t.-c. - 86. §. - 1883. évi XX. t.-c. - a vadászatról. - Budapest főváros szabályrendeletei 1880.
Az 1875-iki évet egy olyan esemény tette emlékezetessé, mely állatvédelmi szempontból igen nagy fontossággal bir és melyben Magyarországnak is előkelő része volt.
Általánosan elismert tény, hogy a földmivelésre nézve káros rovarokat pusztitó, hasznos madarak védelme, minek szükségét ma már elismerte és azt saját területén meg is valósitotta, csak abban az esetben vezethet teljes sikerre, ha ez a védelem, figyelemmel arra, hogy hasznos madaraink nagy része költöző madár, nemzetközileg biztosittatik és pedig elsősorban azokban a déli államokban, ahová ugyszólván egész Európa északi és középrészének államaiban annyi gonddal ápolt és kimélt madarak téli tartózkodásra tömegesen vándorolnak.
A hasznos madarak nemzetközi védelmének utóbb emlitett előfeltétele arra inditotta gróf Andrássy Gyulát, Ausztria és Magyarország akkori külügyminiszterét, hogy a mult század hetvenes éveiben tárgyalásokba bocsátkozzék Olaszországgal, mint az emlitett déli államok legnagyobb jelentőségü képviselőjével, hogy a vándormadarak egyöntetü védelmére nézve, közös kötelezettségeket megállapitó egyezményhez járuljon.
Ezek a tárgyalások tényleg eredményre vezettek, amennyiben Ausztria, Magyarország és Olaszország között egy 1875-ben november 29-én Rómában és november 5-én Budapesten aláirt egyezmény (Declaration) jött létre, melynek értelmében mind a három állam és igy Olaszország is kötelezte magát arra,
hogy törvényes intézkedéssel biztositja a hasznos madarak védelmét és pedig legalább annyira,
hogy a fészkeket, madárfiókokat és tojásokat kiszedni stb. tilos,
hogy a madarakra szeptember 1-től február végéig lehet csak vadászni,
hogy tömeges madárfogásra alkalmas és az egyezményben körülirt hálók használata tilos legyen stb.
Ezt az egyezményt, mely a hasznos madarak védelmének szempontjából nagyjelentőségü vivmánynak volt tekinthető, akkori nagynevü külügyminiszterünk alkalmasnak itélte arra, hogy annak alapján a külföld többi államaival tárgyalásokba bocsátkozzék abban az irányban, hogy azok az emlitett egyezményhez járuljanak és ezen az uton az államok nemzetközi egyezménye létesüljön.
Ezzel a nemzetközi téren észlelhető haladással szemben az állatvédelem ügye magában az országban nem mutatott fel kedvező mozzanatokat. A Dr. Zlamal Vilmos által annyi küzdelem és munka mellett éveken át folytatott és az állatvédelem társadalmi szervezésére irányuló erőfeszitések végleg hajótörést szenvedtek.
De a kedvezőtlen viszonyok közepette is voltak többen, kiknek az ügy iránt való nemes buzgalma nem tört meg és akik szóval és irásban folyton igyekeztek a közönség érdeklődését felkölteni és az ügy iránt lelkesedő hiveket megnyerni. Ezek között a legélénkebb agitációt Werther Alvin fejtette ki, aki számtalan hirlapi czikkel és személyes utánjárással szüntelenül tevékeny volt a mondott irányban és az állatvédelem egyes lelkes bajnokainak köszönhető, hogy ebben az időszakban, midőn az állatvédelemnek állatvédő egyesület hiányában hivatott képviselője nem is volt, az állatvédelem eszméi mégis a hatósági intézkedésekben kifejezésre találtak.
Ilyen intézkedések voltak:
az 1879. évi XL. t.-cz., vagyis Kihágási büntető törvénykönyv 86. §-a mely szerint: “Aki nyilvánosan botrányt okozó módon állatot kinoz vagy durván bántalmaz, ugyszintén aki az állatkinzás ellen kiadott rendeletet vagy szabályrendeletet megszegi: nyolc napig terjedhető elzárással és száz forintig terjedhető pénzbüntetéssel büntetendő.”
A vadászatról szóló 1883. évi XX. t.-cz., mely ugyan jobbára csak a vadászat érdekében állapitotta meg a vadászati tilalmakat, de azért egyuttal tilalmazta a vadászat tárgyát nem képező madarak üldözését, fészkeik rombolását és tojásaik elszedését.
Ide sorozandó Budapest fővárosnak 1880-ik évben kelt szabályrendeletei a közvágóhidról, a halászatról és az ebtartásról, melyekben az állatok kimélésére és a kinzások megakadályozására nézve megfelelő rendelkezések foglaltatnak.

IV.
1882-1891 junius.
Herman Ottó. - Állatvédő Egyesület alakitásának eszméje a képviselőházban. - Az “Állatvédő Egyesület Budapesten” megalapitása. - 1882-ik évi márczius 19. - Elnök Királyi Pál. - Az egyesület első kiadványai. - Az állatvédő egyesület irányeszméi. - A vivisectio kérdése. - Az első tisztikar. - “Állat-Barát” cimü folyóirat. - Budapest szabályrendelete az élelmezésre szolgáló kisebb élő állatokkal való bánásmód iránt. - Fiók-egyesület Kassán. - 1885-ik évi országos kiállitás. - Az állatvédő egyesületnek országossá alakulása. - Az első évkönyv. - Rökk Szilárd alapitványa. - Vallás- és közoktatásügyi és földmivelésügyi miniszterek rendeletei a vivisectio tárgyában. - Kolozsvári állatvédő egyesület. - Királyi Pál elnök lemondása. – A második nemzetközi ornithologiai kongresszus Budapesten. A nemzetközi madárvédelem kérdése.
Az állatvédelem eszméjének lelkes hivei, a fentérintett időszakban egy őket összekötő egyesületi keret hiányában ugyszólván esetről-esetre emelték fel szavukat, buzgólkodtak a különböző hatóságoknál egy-egy állatvédő rendszabály kieszközlése érdekében, de az egyes magánszemélyeknek ez a mondhatni ötletszerü munkálkodása természetesen igen sok nehézséggel találkozott és aránylag kevés eredménynyel járt, leginkább azért, mert a szétszórva működő egyes állatvédőknek nem állott módjukban törekvéseik sikere érdekében a szükséges kedvező talajt teremteni, t. i. a közönséget és az illetékes köröket az állatvédelem eszméjének megnyerni.
Az állatvédelmi eszme ébredésének Magyarországban végre az a szerencsés konstelláczió kedvezett, hogy találkozott egy oly állatvédő, tudós és emberbarát, aki az eszme érdekében nemcsak irói nagy tehetségét, de a mi politikával impregnált országunkban a legnagyobb súlylyal bir, törvényhozói tekintélyét is latba vethette és ezek segélyével az állatvédelem eszméjének a nagy közönségben ismét utat törni képes volt.
Az állatvédelem egyik barátja és szószólója volt ugyanis Herman Ottó, az ismert természettudós is, aki az 1881-1883. országgyülési ülésszakban, nem törődve a szokásos előitéletekkel és némi gúnynyal sem, tudományos tekintélyének és humanitásának teljes súlyával ismételve felszólalt az országgyülésen az állatok kinzása ellen.
E felszólalások hatása alatt Werther Alvin és Fenyvessy Adolf egy állatvédő egyesület alakitását penditették meg Herman Ottónál, aki az ügyet lelkesen felkarolta és az eszmének a képviselőházban is propagandát csinált. Herman Ottónak az állatvédő egyesület keletkezéséről szóló feljegyzései szerint az eszméhez csatlakoztak a képviselőház tagjai közül: Királyi Pál, Irányi Dániel, Busbach Péter, Wahrmann Mór, Polónyi Géza, Jókai Mór, Urváry Lajos, báró Prónay Gábor, Hoitsy Pál, Berzeviczy Albert, Törs Kálmán, Helfy Ignác, Hegedüs Károly és Czirer Ákos urak, kikhez később Hindy Árpád és Kónyi Manó urak is szegődtek. Herman Ottó összeköttetésbe lépett Etlényi Lajossal, Havas Sándorral és másokkal és a sajtó utján felhivást tett közzé, hogy az állatvédő egyesület eszméjét pártolók nála jelentkezzenek. Mivel a jelentkezés kimutatta, hogy érdeklődés van, Herman Ottó 1882. év márczius 19-ére nyilvános értekezletet hivott össze egy állatvédő egyesület alakitása czéljából. Ezen az értekezleten elnökül Királyi Pál, jegyzőül Madarász Gyula választatott, melyen Herman Ottó “Védjük az állatokat” czim alatt az állatvédelem jelentőségét és szükségét fejtegető előadást tartott és az alakitandó állatvédő egyesület megalakitása és szervezése körül konkrét javaslatot tett. Az értekezlet egy állatvédő egyesület alakitásának szükségét kimondván, az alapszabályok szerkesztésére bizottságot küldött ki. Ugyancsak márczius 26-án egy ujabb értekezlet a jórészt Herman Ottó által szerkesztett alapszabályokat elfogadta és “Állatvédő Egyesület Budapesten” czim alatt a kormányhoz felterjesztette.
Az 1883-ik év junius havában közzétett első évi jelentés szerint: a kibocsátott aláirási iveken beiratkozott összesen 639 tag, ezekből 24 alapitó.
Az 1882. és 1883. évekről Herman Ottó szerkesztette az egyesület első kiadványait.
Az előbbi évről “Védjük az állatokat” czim alatt egy értékes füzet jelent meg, mely magában foglalja Herman Ottónak fent már emlitett és az egyesületet meginditó előadását, egy értekezését az élve bonczolásról, egy czikkét a galamblövészetről, az állatvédő egyesület keletkezéséről és az egyesület 1882-ik évi üléseinek jegyzőkönyveit, az “Állatvédő Egyesület Budapesten” alapszabályait, az állatok védelmére vonatkozó törvényes szabályoknak Királyi Pál által szerkesztett összeállitását és a tagok névsorát.
Mivel, mint már emlitettük, Herman Ottó volt a jelenleg is fönnálló állatvédő egyesületnek meginditója és mivel az ő szakbeli társadalmi sulyának köszönhető, hogy rövid idő alatt az állatvédelemnek annyi pártolója akadt, hogy az egyesületnek biztos alapja megvethető volt: helyesnek vélem néhány szóval körvonalazni Herman Ottónak az állatvédelem és állatvédő egyesületek feladatának mibenléte körül elfoglalt álláspontját, mivel ennek szelleme volt irányadó az állatvédő egyesület alakulásánál és az egyesületnek azóta folytatott tevékenysége körül is jórészt az eredeti irányelvek tartattak szem előtt.
Az egyesületnek, fentemlitett, Herman Ottó által szerkesztett első kiadványa kellő mértékben nyujt módot arra nézve, hogy a szerző nézeteiről és elveiről magunknak kellő képet alkothassunk.
Herman Ottónak az egyesület alakulását meginditó előadásából a következő tételeket idézem:
“Az egyesület nem a hatóság ellenében, hanem annak támogatására alakulna... egy nagy, élénk forgalommal biró fővárosnak minden mozzanatát hatóságilag ellenőrizni akarni, merő lehetetlenség. Csak egy hatóság az, amely ezt sikerrel teheti: a közönség maga.”
...“Kezdjük mint egy erkölcsi testület tagjai, ahányan épen találkozunk szelid, jóakaró közbelépéssel, jóindulatu fölvilágositással, élőszóval, az irodalom terén telhető buzgósággal.”
“Legyen a megtorlás, a büntetés a végső eszköz, mely csak akkor van helyén, ha minden más eszközzel megpróbálkoztunk.”
...“Korunk anyagias irányzata tulhajtásaiban az önzésnek oly nemét kezdi nagyra növeszteni, amelyet az, kinek szive meleg, csak aggodalommal nézhet.”
...“a szivek kihülnek, eltávolodnak egymástól; sőt a házi tüzhely melege is megfogyatkozik... a modern nevelésnél sok jut az észnek, de vajmi kevés a szivnek, a kedélynek!”
“Nekünk el kell vinnünk a szeretet, az irgalom eszméit a család tüzhelyéhez és be az iskolába; be kell vinnünk oda az állatvédelem eszméjét is!”
“A gyermek, aki általunk vezéreltetve, fölismeri, hogy az állat hasznos, az ember szeretetére és irgalmára is méltó lény, szivében föl fog melegedni, érzelmei nemesbülni fognak s e talajból majd kihajt a virágok virága: a tiszta emberszeretet is. E nyomon haladva megérthetjük azt, hogy a szive szerint jó emberek száma nem lesz oly kétségbeejtőn kicsiny, mint a milyen ma.”
Ha ezekben az idézetekben néhány vonásban körvonaloztam az állatvédő egyesületnek alapitásakor lefektetett elveket, ugy kiegészithetem ezt Herman Ottónak az egyesület emlitett első kiadványában a vivisectioról és a galamblövészetről szóló dolgozataiban kifejtett és az egyesület nevében is érvényes álláspontnak ismertetésével.
A vivisectionak az állatvédők sorában számtalan ellenzője volt és van és ezeknek ezrei kifogyhatatlan szivóssággal és szenvedélyességgel küzdenek az élő állatokon végzett kisérletek ellen, melyek fentartásának szükségességét viszont az orvosok és természettudósok tulnyomó többsége a tudomány haladása érdekében éppen olyan határozottan vitatja. A két tábor évek hosszu során át tartó harcza oly elkeseredéssel folyt, hogy gyakran bénitólag vagy legalább zavarólag hatott az állatvédő mozgalomnak amugy is számtalan akadályba ütköző érvényesülésére és ez volt az indoka annak, hogy számos állatvédő egyesület a vivisectio kérdésének tárgyalását ugyszólván kikapcsolta tevékenységének keretéből és beérte azzal, hogy csak az e téren fennálló vagy elkövethető visszaélések ellen foglaljon állást.
Herman Ottónak a vivisectioról irt és állatvédő egyesületünk alakitásánál elfogadott álláspontja szintén az utóbb érintett irányt követi. Melynek jellemzéseül csak a következőket emlitem fel. Herman Ottó felsorolván az élő állatokon végzett kisérletek utján a tudomány érdekében nyert értékes vivmányok egy részét, záró soraiban többek közt a következőket mondja:
“Mi következik ezekből? Mindenekelőtt az, hogy valahol saját emberi létünk, testünk fennmaradásának föltételeit meg akarjuk ismerni, az állatok vizsgálatához kell folyamodnunk, hogy ezt elkerülnünk lehetetlen, vagy ha igen, csak akkor, ha az embert magát vetjük alá oly kisérletnek, amelyeknek végét, következményét még nem ismerjük; ez utóbbi ellen szól saját érdekünkben a józan ész”...
“Azok az állatok, amelyeket a tudás érdekében föláldozunk, igenis vértanuk, a tudomány martyrjai;” “...megszenvednek, hogy a társadalom sorsa a tudás révén javuljon; nagy szolgálatot tesznek nekünk halálukkal; de épen azért méltó dolog, hogy megvédjük közülök azokat, amelyek másképpen megszolgálnak, amelyeknek föláldozására nincsen szükség.”
A galamblövészet dolgában is Herman Ottó számolva a viszonyokkal és számolva ezen sportnak divatszerü felkarolásával nem foglal el feltétlenül elitélő vagy támadó álláspontot, hanem az egész kérdést inkább humorosan tárgyalván, meg-megcsipkedi azoknak az izlését, akik e sportban gyönyörüségöket találják és beéri azzal, hogy “vizet kér a szomjuhozók számára, no meg gyors halált azoknak, amelyek a körön kivül esnek.”
Mielőtt az állatvédő egyesület alapitása körül feljegyzésre méltó mozzanatokat elhagynók, a kegyeletnek tartozom azzal, hogy a ma is még fennálló Orsz. Egyesület alapitásakor az egyesület élén állott egyének neveiről megemlékezzem.
Az 1882-ik évben alakult “Állatvédő Egylet Budapesten”, mint már emlitettük, elnöke Királyi Pál, főtitkára Herman Ottó volt.
Az első alapitók: Zademack Dória, de Caux Mari, dr. Müller Clotilde asszonyokat; továbbá Brázay Kálmánt, Werther Alvint, Etlényi Lajost és báró Prónay Gábort. A tisztviselők közt: Tormay Béla alelnököt, Szallenbach Imre másodtitkárt, Gammel Alajos pénztárnokot, Fenyvessy Adolf könyvtárnokot és Sebők Imre gazdát.
A választmányban szereplő nevek a következők: Bossányi Lászlóné, Damjanich Jánosné, Jókai Mórné, Kuliffay Edéné, Müller Clotild asszony, Zademack Dória asszony, Barsy Adolf, Brázay Kálmán, Busbach Péter, Etlényi Lajos, Havas Sándor, Irányi Dániel, Kammermayer Károly, Karsay Albert, báró Prónay Gábor, Thaisz Elek, Törs Kálmán és Werther Alvin.
Az egyesület második kiadványa ugyancsak Herman Ottó által szerkesztve, az alakitás után következő 1883-ik évben jelent meg az “Állatok Védelme” czim alatt. Ebben az évkönyvszerü kiadványban több czikken kivül, az egyesület első évről szóló jelentése is foglaltatik, melyből kiemeljük, hogy a fővárosi vigadóban az állatvédelem érdekében Herman Ottó deczember 2‑án nyilvános előadást tartott és hogy az egyesület a városi hatóság, a rendőrség, a vármegyei hatóság, a tanfelügyelőség támogatását vette igénybe és azoknak megfelelő intézkedéseit kérte ki a főváros területén az állatvédelem érvényesülése érdekében. Az egyesület, mint az az előadottakból kivehető legelső sorban abból a czélból alakult, hogy a főváros területén az állatkinzásokat megakadályozza és emberségesebb állapotokat teremtsen. Az egyesület alapitásakor olynemü szervezet lebegett az alapitó Herman Ottó szemei előtt, hogy a mondott célnak érdekében maguk az egyesületi tagok vállalkozzanak megfelelő osztályokba osztva az állatokkal való bánásmódnak ellenőrzésére és a visszaéléseknek személyes közbenjöttükkel való orvoslására. Bár az egyesület iránt az érdeklődés folyton és örvendetesen növekedett, a tagoknak érintett gyakorlati közreműködése nem volt megvalósitható.
1884-ik évi október hótól kezdve az egyesület “Állatbarát” czim alatt havi folyóiratot inditott meg, melynek felelős szerkesztője Szallenbach Imre egyesületi titkár volt. Ez a folyóirat az 1886-ik évi május hónapig bezárólag jelent meg, midőn is megszünt.
Az 1884-dik évben a tagok száma már 857-re szaporodott. Az egyesületnek takarékossági szempontból külön helyisége nem volt, hanem Herman Ottó főtitkár volt az, aki az első években az egyesületnek a Nemzeti Muzeumban lévő saját hivatalában nyujtott ideiglenes otthont. Az 1884-ik évben az egyesület az akkori polgármester Kammermayer Károly felajánlása folytán a városházán nyert hivatalos helyiséget.
Az 1884-ik évi október 19-én tartott közgyülésen határozatba ment, hogy az egyesület czime jövőre “Országos Magyar Állatvédő Egyesület” legyen. Ebben a közgyülésben az időközben lemondott Herman Ottó helyébe főtitkárnak Borosnyay Oszkár választatott.
Az első évben megkezdett előadások időnkint folytatást nyertek. Az előadók közt Kerékgyártó Árpád, Herman Ottó és Kodolányi Antal szerepelnek.
Az 1884-ik évi deczember 10-én tartott közgyülésből a főváros egy szabályrendeletet adott ki “az élelmezésre szolgáló kisebb élő állatokkal való bánásmód iránt.” Ez az intézkedés tisztán állatvédelmi szempontból szabályozza a borjuk, juhok, bárányok, kecskék és a szárnyas baromfi, továbbá a halak szállitási módját, elrendeli a kisebb állatoknak szilárd fenékkel biró kocsikon állva való továbbitását; előirja a kocsik, valamint a szárnyasállatok elhelyezésére szolgáló kosarak berendezését, az állatok kellő etetését és itatását és a szabályrendelet rendelkezései felett való felügyeletet és ellenőrzést a vásárfelügyelőségre és a rendőrségre ruházza.
Hasonló irányu és tartalmu szabályrendeletet alkotott 1885-ik évi julius 16-án Pest-Pilis-Solt-Kis-Kunvármegye törvényhatósága is, mely intézkedések örvendetes tanuságot tesznek arról, hogy az állatvédő egyesület törekvései visszhangra találtak.
Az 1885-ik évi február 28-án Kassán Sipos Andor Gyula közgazdasági előadó kezdeményezésére fiókegyesület alakult. Elnökökké Melczer Georgina bárónő és dr. Rodicky Jenő; alelnökké: dr. Kleckner Alajos; titkárokká dr. Hohenauer Ignácz főtitkárrá és Ladomérszky Gyula titkárrá választattak. Dr. Rodicky Jenő, az egyesület elnöke a felvidéki köznép többségére való tekintettel, német nyelven az állatvédelemről népszerü füzetet adott ki.
Az 1885-ik évben tartott nagy országos kiállitás keretében a “Budapesti Állatvédő Egyesület” is résztvett. A kiállitott tárgyak között az egyesület kiadványai, oklevélmintái, bel- és külföldi iskolai táblák mintái, mesterséges fészekoduk, szállitó eszközök és egyéb az állatvédelemre szolgáló tárgyak és eszközök szerepeltek. Midőn a kiállitást Felséges királyunk meglátogatta, az állatvédő egyesület gyüjteménye is be lett mutatva és ő Felsége örömét fejezte ki afölött, hogy Budapesten is van állatvédő egyesület.
A kiállitás biráló-bizottsága az állatvédő egyesületnek “közhasznu munkásságáért” jelszó alatt a kiállitási nagy érmet itélte oda.
Az ugyanezen évben november 8-án tartott közgyülésen az állatvédő egyesületnek országos egyesületté való átalakulásához szükséges alapszabály-módositások tárgyaltattak és az alapszabályok a kormányhoz felterjesztettek.
Mivel az egyesületnek rendszeres közlönye, “Az Állatbarát” a buzgó szerkesztő, Szallenbach Imre egyidejü lemondásával az 1886-iki május hóval megszünt, az egyesületi életben ugy látszik némi időleges pangás állhatott be, mert a mondott időponttól fogva az 1887-ik év végéig hiányzik bárminő fajta kiadvány vagy nyomtatvány, melyben az egyesület magáról életjelt adott volna.
Ebbe a több mint egy évi időtartamra kiterjedő hézagba esett a módositott alapszabályok megerősitése és érvényre emelkedése, melyek értelmében az egyesület “Országos Állatvédő Egyesület” czim alatt az egész országra kiterjedő egyesületté alakult át.
Az 1887-ik év végén jelent meg az időközben titkárrá választott dr. Szalkay Gyula tanár szerkesztése alatt az első évkönyv, melynek tartalmát szakbavágó czikkeken kivül a választmánynak az 1887-ik évi november hóban tartott közgyüléshez terjesztett jelentése és a tagok névsora képezi.
Ebből az évkönyvből is kitünik, hogy az egyesület 1886 junius hótól az 1887-ik év végeig a nyilvánosság előtt tényleg nem szerepelt, mert a választmánynak az 1887-ik évi november hóban tartott közgyülés elé terjesztett jelentése “az 1886. évi junius hó 6-án tartott rendes évi közgyülése óta lefolyt 15 hónap alatt teljesitett működéséről” ad számot.
Ez az első évkönyv az egyesület 1882-ik évi alakulásától kezdve az 1886-ik évig bezárólag közli a mérlegeket és ugyanezen évekre a tagok által befizetett dijakat, valamint az összes gyüjtő-ivek eredményét.
A taglétszám kimutatása szerint az 1882-ik évben a tagok száma 568, ezekből alapitó 19; az 1887-ik évi szeptember 30-ig a tagok száma 1408-ra emelkedett, ebből alapitó 39.
Az 1887-iki közgyülés elé terjesztett évi jelentésből megemlitjük, hogy az egyesület pályázatot hirdetett egy oly munka megirására, mely alkalmas legyen arra, hogy a tanitóknak az állatvédelmi eszméknek az iskolában való terjesztésére kézikönyvül szolgáljon. A 100 frt pályadijat Seemann Gábor szombathelyi polgári iskolai igazgató nyerte el.
A jelentésben felsorolt kisebb jelentőségü mozzanatokat mellőzve, mégis kiemelendőnek tartom a következő az akkori felfogást eléggé jellemző eseményt: az áprilisi ülésen Herman Ottó javasolta a lóhúsfogyasztás behozatalát, illetőleg kimérésének hatóságilag szervezését. Hosszas megvitatás után a választmány egy tekintélyes tagjának elleninditványa értelmében Herman Ottó javaslatát mint időszerütlent mellőzte.
Tehát akkoriban még “időszerütlen” volt a lovak végkimerülésig való hajszolásának megakadályozása és a szegényebb néposztályoknak olcsó és egészséges hussal való ellátása.
Az 1888-ik év emlékezetes Rökk Szilárd az O. Á. V. E. alapitó tagjának halála által, ki 50.000 frtos alapitványt tett állatvédelmi czélokra, 1872-ben a fővároshoz intézett alapitó levelében.
Ugyanebben az évben a vallás- és közoktatásügyi miniszter a vivisektio gyakorlása tárgyában egy még ma is fönnálló rendeletet adott ki az egyetemeknek, mely az élő állatokon végzett kisérletek tárgyában a következő korlátozó intézkedéseket tartalmazta:
“a) Eleven állatokon való boncolást (Vivisectio) egyedül komoly tudományos vizsgálódás, vagy fontos, oktatási célból, csak tanár, vagy legfölebb tanársegéd végezhet, vagy végeztethet a maga jelenlétében és felelősségére”.
,,b) Ily kisérleteknél az állatokat, ahol azt a kisérlet céljainak veszélyeztetése nélkül tenni lehet, ugy mint eddig is, el kell elébb altatni”.
“c) Oly kisérleteknél, melyek más alsóbbrendü állatokon teljesen kielégitő eredménnyel végezhetők, csak ezeket és nem magasabbrendü állatokat kell igénybe venni”.
A földmivelés-, ipar- és kereskedelemügyi miniszter 8913 sz. a. 1888 február 6-án ugyanily értelmü rendeletet adott ki az állatorvosi tanintézet számára.
Az 1889-ik évben a főváros felszólitotta az O. Á. V. E.-et, hogy adja elő, hogy mily célra vélné néhai Rökk Szilárd 50.000 frtos állatvédő alapitványának kamatjait forditani? Erre az O. Á. V. E. felterjesztést intézett a fővároshoz, mely Herman Ottó tiszteletbeli elnök tollából került ki.
A felterjesztésben az O. Á. V. E. a Rökk-féle alapitvány kamatait az állatvédelem erkölcsnemesitő tanait terjeszteni alkalmas népies iratok, ponyva-irodalmi füzetek, gyermekkönyvek kiadására és terjesztésére és az állatvédő iratok terjesztése körül érdemeket szerzett néptanitók jutalmazására vélte forditandóknak.
Az 1889-ik évre vonatkozó adatok kapcsán meg kell emlékezni a tagok számáról és pedig azért, mert ebben az évben az előző évhez képest jelentékeny visszaesés mutatkozik. Az 1888-iki évkönyv szerint ugyanis a tagok száma 1425 (ebből alapitó 39) volt, az 1889-ik év végén pedig az összes tagok száma 996-tal (ebből alapitó 41) van kimutatva. A csökkenés tehát 429. Ennek a visszaesésnek okai az adatokban fel nem lelhetők, azonban azt hiszem, nem tévedek, ha az egészet annak tulajdonitom, hogy a kezdetben a szép eszme körül csoportosult tagok kitartása jó hazai szokás szerint csakhamar lankadásnak indult és egy nagy selejtezésre volt szükség, mely azután a tagok számának fent kitüntetett apadását idézte elő.
Az 1890-ik év végén a főváros az O. Á. V. E. kérelmének és javaslatainak elfogadásával kiállitotta a Rökk-féle állatvédelmi alapitványról az alapitó levelet, melynek értelmében 55,260 frtra szaporodott tőke “Rökk Sz. állatvédelmi alapitványa” czim alatt kezeltetik és kamatai az O. Á. V. E.-nek adatnak ki, hogy annak a fővároshoz tett felterjesztésében foglalt javaslatához képest felhasználtassanak. A főváros kiköti magának az ellenőrzést és az esetleges felmondást, ha jobban használhatná föl a pénzt, vagy ha az O. Á. V. E. nem járna el az alapitó-levél értelmében.
Ugyanebben az évben a főváros az O. Á. V. E. előterjesztése alapján, a főváros területén már előzőleg a bérkocsi-állomásokon kisérletkép felállitott 5 kutyaitató vályut további 45-el szaporitotta.
Ugyancsak az 1890. évben De Gerando Antónia kezdeményezésére, a kolozsvári hölgyek élénk közreműködése mellett, állatvédő egyesület alakult, mely 120 taggal kezdte meg tevékenységét.
Az Országos Állatvédő Egyesület történetében az 1891-ik évről feljegyzendő események között meg kell emliteni azt, hogy az egyesületnek alapitása óta odaadással működött elnöke, Királyi Pál, aki nemcsak kiváló egyéniségének értékével, de mint országgyülési képviselő és nagy népszerüségnek örvendő tagja a főváros törvényhatósági bizottságának, támogatta az egyesület törekvéseit, a jelzett évben utalással előhaladott korára és egészségi állapotára, az elnöki tisztről lemondott.
Az 1891-ik évről feljegyzendő még egy esemény, mely közvetlen nem érintette ugyan az Országos Állatvédő Egyesületet, de mely nagy jelentőséggel bir az állatvédelem szempontjából általában.
Ebben az évben tartatott ugyanis Budapesten pünkösd napjain a II. nemzetközi ornithologiai kongresszus, melynek előkészitési munkálatait eleinte a Magyar Természettudományi Társulat kiküldött bizottsága, utóbb pedig a vallás- és közoktatásügyi miniszter: gróf Csáky Albin által alakitott országos nagy bizottság, illetőleg annak végrehajtó-bizottsága vezette. A végrehajtó-bizottság munkálatainak tudományos részét Herman Ottó vezette. Az ornithologiai kongresszus feladatainak egyik nevezetesebb részét a nemzetközi madárvédelem kérdésének tárgyalása, illetőleg előbbrevitele képezte, mely feladatot a földmivelésügyi miniszter is a kongresszusra ruházta. Az emlitett kérdés a kongresszus madárvédelmi osztályában volt tárgyalandó és annak a kongresszuson való előadásával magyar részről Máday Izidor bizatott meg.
A kongresszus lefolyását illetőleg, Herman Ottónak a nemzetközi madárvédelmi egyezmény történetéről irt munkájából a következőket idézem:
“Korelnök volt Pulszky Ferenc, a megnyitást gr. Bethlen András földmivelésügyi miniszter, a bezárást gróf Csáky Albin vallás- és közoktatásügyi miniszter teljesitette; ezek és Kállay Béni közös pénzügyminiszter egyben diszelnökök is voltak.”
“A kongresszus működő elnökei Fatio Victor és Herman Ottó voltak, főtitkár dr. Horváth Géza.”
A kongresszus lefolyásának további részletei közül, mint az állatvédelem ügyét legközelebb érdeklőt, ismét a következőket idézhetem:
“Amivel itt tüzetesebben kell foglalkoznunk, az a kongresszus IV. (VI.) szakosztálya, mely majdnem kizárólagosan a madárvédelem ügyét tárgyalta.”
“A szakosztály működését a magyar szervezet megbizottja, ghiczi és assakürti Ghyczy Béla altábornagy vezette be.”
“Az osztály igy alakult:”
“Elnök: Homeyer Sándor, Greifswald;”
“Alelnök: Jacoby von Wangelin, Merseburg;”
“Jegyző: Szalkay Gyula, Budapest.”
Az osztály tagjainak felsorolását mellőzöm és folytatom az idézést:
“Mint előadók szerepeltek: v. Wangelin, Liebe tanár nevében is és Máday Izidor.”
Az utóbbinak a nemzetközi madárvédelem kérdésére vonatkozó és a nemzetközi egyezmény létrehozatalára irányuló törekvések történetének előadásán alapuló határozati javaslata a következő volt:
“A második nemzetközi ornithologiai kongresszus azt a kérést intézi a kir. magyar földmivelési Miniszterhez, hogy az osztrák császári földmivelésügyi és a cs. és k. közös külügyminiszterrel egyetértve, tegye meg a szükséges lépéseket, hogy a földmivelésre nézve hasznos madarak védelme érdekében egy nemzetközi egyezmény létrehozassék.”
“Az alapot illetőleg, a második nemzetközi ornithologiai kongresszus azokat az alapelveket ajánlja, amelyek az egyfelől Olaszország, másfelől Ausztria és Magyarország között létrejött “Declaration”-ban foglaltatnak, mely egyfelől 1875. évi november 5-én Budapesten, másfelől ugyanaz év november 29-én Rómában iratott alá. Ama jegyzőkönyv szövegére nézve, mely a “Declaration” elfogadását illeti, kimondható, hogy a cs és k. közös külügyminiszterium által 1876-ban ajánlott forma alkalmas arra, hogy a különböző államokat a hozzájárulásra rábirja.”
“Kijelenti továbbá a kongresszus, hogy kivánja a hasznos és vadászható madarak tömeges fogásának eltiltását és az eladás, ugy a transito-kereskedés betiltásával való szigoritását.”
“A kongresszus továbbá kivánja, hogy ezek az elvek a “Declaration”-hoz csatlakozó államok részéről területeiken végrehajtassanak.”
Ez a határozati javaslat a bizottságban hosszas és beható megvitatás tárgyát képezte és végül a többi határozati javaslatokkal szemben:
“...a többség a Máday-féle kiegészitett javaslatot elfogadta és elfogadta egyhangulag a kongresszus 1901 május 20-án tartott bezáró ülése is.”

V.
1891-1898 julius.
Verédy Károly az O. Á. V. E. elnöke. - Állatok Őre czim alatt folyóirat indul meg. - Ifjusági könyvek és iratok terjesztése. - Irodalmi pályázatok. - Állatvédő naptár. - Elpis Melena alapitványa. - Földmivelési és belügyi miniszterek rendelete “a forgalomba hozott kisebb élő állatokkal való bánásmód szabályozása tárgyában.” - Temesvári állatvédő egyesület. - József cs. és kir. főherczeg az O. Á. V. E. védnöke. - Az 1896-iki ezredéves kiállitás. - Az állatvédők XII. nemzetközi kongresszusa. - Egy állat-menház alapitásának eszméje. - Állat-mentő kocsi. - Állatvédő törvénykönyv. - Grimm Gusztáv. - Ajándék könyvecske gyermekek számára. - Verédy Károly elnök lemondása.
Az egyesület elnöki tisztéről lemondott Királyi Pál helyébe az 1891-ik év julius havában dr. Verédy Károly kir. tanácsos és Budapest főváros tanfelügyelője választatott meg, akinek a tanügyi körökkel való összeköttetése kedvező kilátást nyujtó alapot képezett, melyen az állatvédelem ügyének érdekében az uj elnök működni vállalkozott, szolgálván ezzel egyaránt az állatvédelem ügyét és a népnevelés érdekét is.
1891-ik évben az egyesület kiadásában “Állatok Őre” czim alatt időszaki füzetekben folyóirat indult meg, mely kefelenyomatban a magyarországi hirlapoknak is rendesen megküldetett.
A egyesület a Rökk-alapitvány kamataival megszaporodott jövedelem által abba a helyzetbe jutván, hogy tevékenységét nagyobb mértékben fejlesztheti, ugyanebben az évben a tanuló-ifjuság között 7848 ifjusági könyvet és füzetet osztott ki ingyen.
Az 1892-ik évben az egyesület irodalmi pályázatokat irt ki, nevezetesen:
1. Miképpen kell állatainkat okszerüen táplálni?
2. Hogyan kell állatainkat czélszerüen szállitani?
3. Miről ismerjük meg, hogy állatunk beteg?
Mindhárom kérdésre kitüzött pályadijat Monostori Károly, állatorvos-akadémiai tanár nyerte el.
Egy kiváló nagyobb önálló dolgozat “Ne bántsd az állatot” czimmel, melynek szerzője K. Nagy Sándor törvényszéki biró 200 koronával dijaztatott és külön adatott ki.
Eltekintve több kisebb pályázattól, az egyesület irodalmi müködése a nevezett évben még egy “Állatvédő Naptár” kiadásával is szerepelt, amelyet az egyesület több ezer példányban dij nélkül terjesztett a vidéken is.
Az emlitett évről feljegyzendő még, hogy az O. Á. V. E. volt elnöke Királyi Pál elhalálozott, kinek emlékét az egyesület külön emléklap kiadásával tisztelte meg.
Ugyancsak a nevezett évben Nemes Schwartzné Esperance urhölgy irói név alatt Elpis Melena 224 frt alapitványt tett, melynek kamataiból magyarországi tanitóképzők növendékei által irt állatvédő dolgozatok nyerhetnek jutalmat.
Az 1892-ik évről feljegyzendő még, hogy gróf Bethlen András földmivelésügyi miniszter május 21-én 31060. sz. a. a belügyi miniszterrel egyetértőleg az összes törvényhatósághoz rendeletet bocsájtott közzé “a forgalomba hozott kisebb élő állatokkal való bánásmód szabályozása tárgyában”, mely ugyanoly irányban és értelemben gondoskodik az apró állatok védelméről, mint Pestvármegyének és a fővárosnak 1885, illetőleg 1884-ben kelt és fent ismertetett szabályzatai.
Az 1893-ik évben alakult meg a temesvári állatvédő egyesület 250 taggal Dr. Parlagi Vilmos kezdeményezésére.
Az O. Á. V. E. pályázatot hirdetett egy, az állatvédelem eszméjének terjesztésére alkalmas iskolai falitábla rajzára és verses szövegére.
Az 1894-ik évet emlékezetessé tette az az esemény, hogy József cs. és kir. főherczeg az egyesület védnökségét elfogadta, de még inkább azok a szavak, melyeket a felejthetetlen emlékü főherczeg az egyesület tisztelgő küldöttségéhez intézett, mert e szavak fényes tanuságot tettek arról, hogy mily helyesen és nemesen értelmezte a szeretett főherczeg az állatvédelem és állatvédő egyesületek jelentőségét.
A főherczeg az 1894-ik évi január 21-én tisztelgő küldöttségnek a következőket mondotta:
“Köszönöm az Állatvédő Egyesület ama határozatát, hogy védnökévé választott. Emberbaráti törekvésüket ismerem és méltánylom... Nemes buzgalmukat tőlem telhetőleg támogatni is fogom, mert nálunk a nép még mindig sokszor nem ugy bánik az állatokkal, ahogy kellene. A jó bánásmód pedig az erkölcsre is hatással van és igy a nép nevelésére is befoly, mert a durvaságát megszünteti és nemes érzelmet hoz létre.”
Az 1894-ik évben az egyesület egy ujabb művel szaporitotta az általa kiadott állatvédő könyvtárt, melynek első kötetét K. Nagy Sándornak már emlitett “Ne bántsd az állatot” czimü pompás műve képezte. A jelzett évben megjelent uj kötet Elpis Melenának a vivisectio ellen irt “Gemma” czimü irány-regénye képezte. Kisebb röpiratok mintegy 10,000 példányban osztattak szét. A naptár 4000 példányban osztatott szét.
Az 1895-ik évben az egyesület tekintélyének latbavetésével azt az örvendetes eredményt érte el, hogy a belügyminiszter az 1896-ik évi ezredéves kiállitás alkalmára tervezett bikaviadalok engedélyezését megtagadta.
Az 1896-ik évben az egyesület a budapesti társaskocsi részvénytársaságnál kieszközölte, hogy a nagy és ügyetlen nehéz hámok helyett, a franczia hámot használják és hogy a szemellenzőt egészen elhagyták.
Ugyanezen évben az egyesület buzgó titkára dr. Szalkay Gyula által 1891. juniustól fogva szerkesztett és gazdag tartalmu folyóirata az “Állatok Őre” megszünt.
Az egyesület az ezredéves kiállitásban egy gyüjteménynyel vett részt és az egyesület ezuttal is abban a kitüntetésben részesült, hogy a király ő Felsége a kiállitás meglátogatása alkalmával az egyesület gyüjteményes kiállitását tüzetesen megtekintette és az egyesület ügyei iránt behatóan érdeklődött.
Ugyanebben az évben, szintén ezredéves ünnepségeink alkalmából az O. Á. V. E. meghivására az állatvédők nemzetközi kongresszusa Budapesten tartotta XII. gyülését, melyen elnökké dr. Verédy Károly, diszelnökökké a képviselt idegen államok előkelő szakférfiai, a kongresszus főtitkárává pedig dr. Szalkay Gyula választatott.
A kongresszus tárgyalásaiból a következőket emlitem meg: John Colam (Anglia) előadásában az állatvédelem érdekében alkotandó szabályrendeletek és törvényes intézkedések szükséges voltát fejtegette. Határozati javaslata, mely az állatvédő egyesületeket arra buzditotta, hogy ilynemü intézkedések létesitésére hassanak, elfogadtatott.
A hasznos madarak nemzetközi védelmének kérdéséről Dr. Ohlsen (Olaszország) értekezett és előadását a következő pontokba foglalta össze: az első pontban egy nemzetközi egyezmény létesitésének szükségét hangoztatta. A második pont szerint a nemzetközi védelem nemcsak a párisi konventióban tervezett madárfajokra, hanem a Közép-tenger partjain a fürjre is kiterjesztendő lenne. A harmadik pontban hangsulyozza a köznépnek a hasznos madarak védelme tekintetében szükséges oktatását és felvilágositását. A negyedik pontban az előadó az állatvédő egyesületeket arra buzditja hogy egy nemzetközi gyülésen szorgalmazzák a hasznos madarak védelmét biztositó nemzetközi egyezmény létesitését. Dr. Ohlsen javaslatai elfogadtattak, épp ugy Agnes Engel (Wiesbaden) javaslatai, melyek a hasznos madaraknak a divat érdekében folyó tömeges pusztitása ellen is nemzetközi egyetértésen alapuló eljárást követeltek.
Werther Alvin és Fülei-Szántó Lajos, az Országos Állatvédő Egyesület régi és kipróbált hivei előadásaikban hangoztatták annak szükségét, hogy az állatvédő egyesületek propagandájuk érdekében a napi sajtót és a szaklapokat minél nagyobb mértékben felhasználják, hogy egyes olvasottabb lapokkal állandó összeköttetést létesitsenek, azokat szakközleményekkel ellássák és az egyesület érdekkörébe minél több szakirót és hirlapirót bevonni igyekezzenek. Mindkét előadó javaslatait a kongresszus egyhangulag helyeselte és elfogadta.
Széchy Lőrinczné a fogságban tartott állatok sorsáról értekezett és azt az óhajtását fejezte ki, hogy mindenki társadalmi uton igyekezzék odahatni, hogy minél kevesebb madár tartassék fogságban és a fogságban tartottak sorsa enyhittessék. Az előadás a kongresszus egyhangu helyeslésével találkozott.
Dr. Plósz Béla, az állatorvosi főiskola tanára előadásában a nagy városokban divó állatkinzásról szólott és azok elháritására nézve a gyakorlati életből meritett javaslatokat tett, melyeket a kongresszus egyhangu helyesléssel elfogadott. E javaslatok főbbjei, hogy a kocsisok iskoláztassanak, hogy a lovak farkainak csonkitása lehetőleg korlátoztassék, hogy a lovak okszerü vasalása minden lehető eszközzel előmozdittassék, hogy a fuvaroslovak szemvédői eltiltassanak, végre hogy a lóhusnak kimérése és fogyasztása minél általánosabbá tétessék, miáltal az elcsigázott és erőtlen lovak végkimerülésig való kihasználása megszünnék.
Dr. Förster Pál orsz. képviselő a vivisectio eltörlése érdekében tartott előadást, mely ugy mint minden ilyen alkalommal hosszas és szenvedélyes vitát idézett elő. Dr. Karl Schenk (Frankfurt) és érdektársai, akik között Ohlsen, Böhringer és más tanárok szerepeltek, azt javasolta, hogy a kongresszus arra az óhajtásra szoritkozzék, hogy a vivisectio körül észlelhető visszaélések törvényes szabályok segélyével korlátoztassanak. A kongresszus többsége a vivisectio eltörlése mellett nyilatkozott.
A nagyobb állatok vasuti szállitásáról Keller-Jäggi (Aarau) értekezett, a szárnyas baromfi szállitásáról pedig Kaeflein (Karlsruhe). Az állatmenedékházak ügyét különös tekintettel a nagy városokra, Bormann (Berlin) tárgyalta. Végre Kapff plébános (Stuttgart) a sün hasznáról értekezett.
Az 1896-iki évről feljegyzésre méltó még az is, hogy ebben az évben merült fel első izben egy állatmenház felállitásának kérdése és pedig a közönség körében, amennyiben egy ismeretlen adományozó “Ágnes” név alatt 100 frtot küldött be az O. Á. V. E.-nek egy állatmenház létesitése céljából.
Az 1897-ik évben az egyesület az előbbi években felülkerekedő irányhoz képest tevékenységében inkább a gyakorlati állatvédelemre fektette a sulyt és azért kiadványai ebben az évben az állatvédők naptárára, az évkönyvre és az 1896-ik évben tartott nemzetközi állatvédő kongresszusról szóló jelentésre szoritkoztak.
Az O. Á. V. E. ugyanebben az évben hosszu időn át folytatott szorgalmazás révén a fővárosi társaskocsi-vállalatnál kieszközölte azt, hogy megállóhelyek létesittettek.
Az 1897-ik évben és a megelőzőkben Kolozsvár, Temesvár és Kassa városokban, tehát éppen azokban, melyekben állatvédő egyesületek indultak meg, szabályrendeletek alkottattak, melyek az állatok védelméről, illetőleg az állatkinzás ellen szólnak.
Az 1898-ik évben az egyesület eddigi igazgató-titkára, dr. Szalkay Gyula lemondásával Monostori Károly választatott meg igazgató-titkárnak.
Az emlitett évben az O. Á. V. E. egy mentőkocsit szerkesztetett, mely arra szolgál, hogy a főváros utczáin szerencsétlenül járt állatok, kivált lovak kiméletes módon elszállithatók legyenek.
Ugyanebben az évben az egyesület kiadta az állatvédelemre vonatkozó törvények és rendeletek kivonatát és ezt a kiadványt elsősorban fővárosi rendőrök közt terjesztette. Ugyanebben a tárgyban még egy jóval jelentékenyebb kiadványa az egyesületnek került forgalomba, t. i. K. Nagy Sándor “Állatvédők törvénykönyve” czimü munkája, mely az állatvédelemmel vonatkozásban álló összes törvényes intézkedések gyüjteményét foglalta magában és melyet az egyesület ezuttal 3000 példányban hozott forgalomba.
E munka kiadásának költségeit, ugy mint több egyéb egyesületi és állatvédő kiadvány költségeit is, az állatvédelemnek egy nemes gondolkodásu és mindig áldozatkész barátja, Grimm Gusztáv, az egyesület ügyvivő alelnöke viselte. Az ő áldozatkészségéből megjelent állatvédő iratok sorozatába tartoznak: “A latorczavölgyi pap” és “Elbeszélések az állatvilág köréből”, melyek 8000 példányban jutottak az egyesület utján ingyen kiosztásra.
Az 1898-ik évvel az O. Á. V. E. az eddigi “Állatvédő Naptár” megjelenését megszüntette és helyette “Ajándékkönyvecske” czimü kiadványt osztott ki 23,000 példányban ingyen az elemi iskolák ifjusága között.
Az 1899-ik évi február 25-én tartott közgyülés alkalmával dr. Verédy Károly kir. tanfelügyelő, ki 1891-ik évi junius hótól kezdve az O. Á. V. E. elnöki tisztét lankadatlan érdeklődéssel és sikerrel viselte, ezen tisztségéről lemondott és helyébe Máday Izidor, min. tanácsos választatott.

VI.
1899-1907.
Elnökváltozás az O. Á. V. E.-ben. - Báró Kemény Árpádné és gróf Andrássy Dénes és neje. - Állatmenedékház czéljaira gyüjtés meginditása. - Állatvédő falitábla. - Herman Ottó inditványa madarak és fák napja tárgyában. - Vidéki egyesületek alakitására alapszabályminták. - Soproni és Ráczkevi Állatvédő-Egyesületek. - A Magyar Ornithologiai Központ. - Darányi Ignácz földmivelési miniszter rendelete a madarak és emlősök védelméről. - Az O. Á. V. E. körlevele a külföldi egyesületekhez a hasznos madarak védelme tárgyában. - Földmivelési miniszter rendelete az áll. állatorvosokhoz az állatvédelem felkarolása tárgyában. - Etlényi Lajos halála és hagyománya. - Kőszegi állatvédő-egyesület. - Andrássy Dénesné grófnő halála. - Szegedi és szentgotthárdi állatvédő-egyesületek. - Egyesületi székház. - Felügyelői állás szervezése. - Bajai és hódmezővásárhelyi állatvédő-egyesületek. - Madarak nemzetközi védelme és Olaszország. - A bikaviadalok ellen. - Mesterséges fészekoduk a főváros területén. - Mesterséges fészekoduk gyártása. - Egyesületi székház és állatmenedékház megnyitása. - A Gyermek Naptár terjesztése és az Eötvös-alap. - Lóhusvágás a székesfővárosban. - Dr. Verédy Károly halála. - Vidéki egyesületek alakitása. - A madarak és fák napja.
Az Országos Állatvédő-Egyesületnek 1899-ik évi február 25-én tartott közgyülésében megválasztott elnöke, Máday Izidor az 1900. évi február 25-én tartott közgyülésen vezette első izben a tanácskozást és megnyitó beszédében többek között a következőket mondotta:
“Midőn megtisztelő bizalmuknak megfelelve, az elnöki tisztet elvállaltam, ezt annak tudatában tettem, hogy bár fogyatékos erővel, de mégis közreműködhetek az egylet nagyjelentőségü czéljainak megközelitésében.”
“Nagyjelentőségüeknek mondom az egyesület czéljait, mert az állatvédő egyesület igavonó és egyéb háziállataink kimélését, ápolását és szeretetét tanitja és igy nemzeti vagyonunk egyik legértékesebb részének megóvására törekszik, de az egyesület az összes mező- és erdőgazdasági terményeket is óvja akkor, mikor a káros rovarokat pusztitó madarak védelmét propagálja. Az állatvédő eszmék terjesztésével tehát szolgálatot teszünk földmivelési érdekeinknek. De nem kisebb jelentőségü az állatvédelem erkölcsi oldala sem, mert kétséget nem szenved, hogy az állatok kimélése és szeretete egyértelmü az emberi érzület nemesedésével s azért akkor, mikor az állatvédelmi eszméket az iskolában és életben terjesztjük, szeliditő hatással vagyunk a tömeg érzületére és ezzel ha valaha, ugy a mai korban lényeges szolgálatot teszünk a társadalomnak is.”
Az 1899-ik évben az O. Á. V. E.-nek nagylelkü pártfogóiként jelentkeztek báró Kemény Árpádné és ennek jóakaró közvetitése útján gróf Andrássy Dénes és neje, kik jelentékeny adományokkal gyarapitották az egyesület vagyonát.
A közönség körében fellendült érdeklődés arra bátoritotta az egyesületet, hogy egy a székesfővárosban létesitendő “Állatmenedékház” czéljára inditson adomány-gyüjtést. Ezt az eszmét Grimm Gusztáv alelnök és neje szokott példátlan buzgalmukkal és áldozatkészségükkel ideiglenesen oly módon valósitották meg, hogy saját udvarukon rendeztek be egy menedéket, ahová gazdátlan állatokat, vagy olyanokat, melyektől gazdáik megválni kivántak, dij nélkül befogadtak és tartottak.
Ugyanebben az évben K. Nagy Sándornak “Állatvédők törvénykönyve” czimü jeles munkája, mely az állatvédelmi eszmék terjesztésének oly hasznos szolgálatot tett, második kiadásban jelent meg és 5000 példányban ingyen terjesztetett az egyesület által. Megjelent továbbá “Ne kinozd az állatokat” czimü falitábla, mely 3000 példányban adatott ki szintén abból a célból, hogy iskoláknak dij nélkül rendelkezésére állittassék. Az egyesület továbbá Monostori Károly “Lógondozás” czimü munkájából szintén 3000 példányt osztott ki dij nélkül. Az elemi iskolák ifjuságának szánt “Ajándékkönyvecske” ebben az évben 25,000 példányban osztatott szét.
Az 1900. évi február 25-én tartott közgyülést emlékezetessé tette Herman Ottónak “A Madarak és Fák napjá”-nak tárgyában előadott inditványa. Herman Ottó tüzetes, épp oly szakavatott, mint alakban magas lendületü előadással utalt a mező- és erdőgazdaságra nézve hasznos madarak mérhetlen nagy jelentőségére és annak szükségére, hogy e madarak ismerete és értékének megbecsülése a nép minden rétegében elterjedjen és azok kimélete, szeretete és védelme, ebből kifolyólag szaporitása és az erre szolgáló kedvező viszonyok megteremtése általánossá tétessék. Herman Ottó arra utalt, hogy:
“Az Egyesült Államok minden iskolájában évenkint egy nap kizárólagosan a madaraknak van szentelve akként, hogy a tanitó azon a napon, tanitványainak felfogásához mérten, szép és beható előadást tart a madarak életéről, jelentőségéről a természet háztartásában, az ember gazdaságában, de lelkületében is”.
“És ugyancsak minden iskolában az évnek egy bizonyos napja a fáknak van szentelve E napon az oktató a fák jelentőségét fejtegeti, a suly azonban arra van fektetve, hogy minden gyermek valamely alkalmas, kopár helyen egy pár csemetét ültet el, mely azután magával a gyermekkel növekszik, igy a gyermek lényéhez füződik”.
Herman Ottó inditványa oda irányult, hogy a “Madarak és Fák napja” Magyarország népiskoláiban is rendszeresittessék és azért egy bizottság alakittassék, melynek az volna a feladata, hogy emlékiratot készitsen, melynek alapján a kormányhoz, az emlitett intézmény érdekében kérvény lenne intézendő.
A közgyülés Herman Ottó inditványát egyhangulag és lelkesen elfogadta és a javaslatba hozott bizottságot megalakitotta.
Az 1900-ik évben az egyesület kérvények és részben kidolgozott tervezetek benyujtásával lépéseket tett az igazságügyi és földmivelési miniszternél, hogy a kihágási büntető törvénykönyvnek az állatkinzásra vonatkozó szakasza szigorittassék. Kérte a földmivelési miniszter közbenlépését, hogy a törvényhatóságok állatvédő szabályrendeleteket alkossanak. Az O. Á. V. E. ezekre nézve mintát mutatott be, melyet Fein Dávid rendőrségi állatorvos dolgozott ki. Vidéki állatvédő egyesületek alkotása czéljából az O. Á. V. E. alapszabály mintákat és utmutatásokat adott ki.
Az 1900-ik év egyik állatvédő eseménye a párisi világkiállitás alkalmával tartott nemzetközi állatvédő kongresszus volt, melynek lényegesebb határozatai a következők voltak: Az állatok szállitására nézve pályázat kiirását kivánja oly vasuti kocsik szerkesztésére nézve, melyek élelmezés és szellőztetésre nézve a kivánalmaknak megfelelnek. A hasznos madarak védelmének kérdésére nézve az állatvédelmi kongresszus csatlakozott az ugyancsak Párisban a kiállitás alkalmával tartott nemzetközi ornithologiai és gazdasági kongresszusok határozataihoz, melyek általában felkérik a kormányokat arra, hogy a hasznos madarak védelmére erélyes és hatékony szabályokat alkossanak. Az állatok védelmével ellenkező sportokkal és játékokkal szemben a kongresszus igen határozott állást foglalt. Felkérte a kormányokat azok megszüntetésére és azt óhajtja, hogy minden iskolában a tanitók az állatvédelem érdekében a tanulók közt egyleteket alakitsanak. Végre a kongresszus a vivisectio ellen foglalt állást.
Ebben az évben Sopronban Krump Miklós, Ráczkevén pedig Csery István és Pákozdy József buzgólkodása folytán állatvédő egyesületek alakultak.
Az 1901-ik évben több oly kormányintézkedés jött létre, mely az állatvédelemre nézve fontossággal birt. Nevezetesen Darányi Ignácz földmivelésügyi miniszter az eredetileg a madárvonulások megfigyelésének szervezésére alkotott “Magyar Ornithologiai Központ”-ot a nevezett évtől kezdve a földmivelésügyi tárcza ügykörébe vette át és ezen, Herman Ottó vezetése alatt álló intézet, azóta Magyarországban mint a hasznos madarak védelme érdekében megbizott központi tudományos intézet működik, mely ebben az irányban tudományos kutatásokat és tanulmányokat végez és a hasznos madarak védelmére nézve teendő intézkedések tekintetében szakvéleményeket ad és javaslatokat tesz.
Az 1901-ik évben Darányi Ignácz földmivelési miniszter, támaszkodva a mezőgazdaságról és mezőrendőrségről szóló 1894. évi XII. t.-cz. 57. és 58. §-aira, egy az állatvédelemre nézve rendkivül fontos, mondhatni nagy horderejü rendeletet adott ki 24655/901. sz. a. márczius 18-án, a mezőgazdaságra hasznos állatok védelme érdekében. Ez a rendelet a denevért, vakondokot, a cziczkányok fajait, a sünt és 89 madárfajt a törvény feltétlen védelme alá helyezte. Az állatok, illetőleg fészkek és tojások pusztitása vagy elszedése büntetés alá eső kihágásnak minősittetett. A tudományos czélokra való megejtése a védett állatoknak, éppen ugy mint általában a szállitás, hatósági engedélytől tétetett függővé és az engedélyek szigoru korlátozás alá esnek.
Az O. Á. V. E. ennek a nagyfontosságu rendeletnek jelentősége által indittatva és annak tudatában, hogy a hasznos madarak védelme csak akkor biztositható sikeresen, ha az minden államban ugyszólván nemzetközileg törvényen alapuló intézkedésekkel talál követésre, egy magyar, német, angol és franczia nyelven szerkesztett köriratban fordult az egész világ jelentékenyebb állatvédő egyesületeihez, mely köriratban a magyar kormány által a madárvédelem érdekében tett intézkedéseket ismertette és a külföldi egyesületeket figyelmeztette, hogy hasonló intézkedések életbeléptetését szorgalmazzák.
Az O. Á. V. E.-nek 201/901. sz. a. május hó 16-án kelt körleveléből a következőket tartom kiemelendőnek:
“Mint az előadottakból kitünik, Magyarországnak a hasznos madarak védelmére irányuló állandó tudományos szervezete és olyan törvényes rendelkezései vannak, melyeket szigor tekintetében egyetlenegy állam törvényes intézkedései sem érnek el, mert a hasznos madarak vadászása az év minden szakában bármiféle eszközzel tiltva van.”
Ugyancsak a földmivelési miniszter az O. Á. V. E. kérelme folytán 2820/901. sz. a márczius 19-én valamennyi m. kir. állatorvoshoz körrendeletet intézett, melyben az állatvédelem ügyének felkarolását és az O. Á. V. E. törekvéseinek támogatását kötelességükké tette.
Az 1901-ik évben Etlényi Lajos az egyesületnek éveken át érdemeket szerzett alelnöke és az állatvédelemnek lelkes hive elhalálozott és az O. Á. V. E.-nek két házat hagyományozott, melyek közül az egyiknek az egyesület azonnali birtokába lépett, mig a másiknak birtokbavétele csak a haszonélvező halála után fogja az egyesületet megilletni. Erről a hagyományról már csak azért is méltó megemlékeznem, mert ez nagyban hozzájárult ahhoz, hogy az egyesület által tervbe vett állatmenház létesitése a megvalósuláshoz közeledjék.
Kőszegen fiókegyesület alakult, melynek élén Chernel István mint elnök és Kukuljevič József mint titkár nagy tevékenységet fejtettek ki. Az 1901-ik év kezdetétől fogva Grimm Gusztáv egyesületi alelnök kifogyhatatlan áldozatkészségéből és Monostori Károly önzetlen szerkesztésével “Állatvédelem” czim alatt havi folyóirat indult meg.
Ugyanebben az évben az egyesület állatvédő falitáblából uj kiadást rendezett, és ezt 3000 példányban bocsátotta közre.
Az 1901. év végével az év elején megindult “Állatvédelem” czimü havi folyóirat további megjelenését az egyesület további intézkedésig megszüntette azért, mert tárgyalásokba bocsátkozott a vidéki állatvédő egyesületekkel oly czélból, hogy a majdan ujból meginditó folyóirat mint az összes magyarországi állatvédő egyesületek közlönye adassék ki.
Az 1902-ik évben az egyesület gróf Andrássy Dénesnét, az ügynek nemeslelkü pártfogóját vesztette el. A szivjóságáról és jótékonyságáról országszerte ismert és tisztelt urnő emlékére férje, gróf Andrássy Dénes 10.000 korona alapitványt tett.
Az egyesület vezetőségében változás történt annyiban, hogy Monostori Károly tanár, az egyesület szakértő és buzgó igazgatója ez állásáról lemondott és helyébe Jaskó Géza m. kir. állatorvos lépett.
Az egyesület irodalmi működése tekintetében feljegyzendő, hogy a népiskolai ifjuság között évről-évre terjesztett “Ajándék-Könyvecske” most már mint “Gyermek-Naptár” adatott ki és terjesztetett.
A kiadott irodalmi termékek között első helyen emlitendő K. Nagy Sándornak az “Ember és a kutya” czimü munkája, melynek czélja az volt, hogy a veszettségből keletkező veszély és bajok megelőzése tekintetében a közönséget felvilágositsa és oktassa. Kiadattak továbbá Kukuljevič Józsefnek a “Madárvédelem”-ről és Pákozdy Lászlónak “Állatvédelem gazdasági és valláserkölcsi szempontból” czimü munkálatai is.
Uj vidéki egyesületekként a Szegedi, továbbá a “Szentgotthárd és vidéke” egyesületek jelentkeztek. Az előbbinek alakitásánál Lantos Béla, Magyar Imre, Pákozdy László és özv. Schiller Károlyné, az utóbbinál Marich Zsigmond, Bognár Lajos, Fodor Árpád szereztek érdemeket.
Az 1904-ik évben az egyesület elhalt lelkes alelnöke, Etlényi Lajos által az O. Á. V. E.-nek hagyományozott két budapesti ház közül az egyik, melyet az egyesület azonnal birtokba vehetett, eladatott, az ebből eredményezett 19.236 K 04 fill. az “Állatvédő-ház” czéljaira gyüjtött pénzből 29,097 K 71 f.-re kiegészitve lett és ez utóbbi összegért a Budapest IX, Ernő-utczában egy 400‪ ölnyi ingatlan vásároltatott, melyen két földszintes épület áll. Ez az ingatlan az egyesületi helyiségek, az alkalmazottak lakásainak és az állatmenedékház befogadására lett szánva és a berendezések is azonnal foganatba vétettek.
Az egyesület irodalmi működéséből megemlitendők a következő kiadványok: K. Nagy Sándor “Állatvédők törvénykönyve” czimü hasznos munkájának 3 kiadása (4000 p.), Pákozdy László “Szemellenzőkről” (1000 p.), Kukuljevič József “Levél a jó falusi gazdához” czimü munkája (4000 p.)
A “Gyermek-Naptár”-on kivül, melyet az egyesület ez évben is (17.000 p.) terjesztett, az O. Á. V. E. közbenjárása következtében állatvédő czikkek vétettek fel a Franklin Társulat, a Rózsa-féle nyomda által kiadott népies naptárakba és a Bezerédj Pál selyemtenyésztési miniszteri meghatalmazott vezetése alatt álló m. kir. felügyelőség által kiadott “Selyemtenyésztők naptár”-ába, mely uton több százezer olyan nyomtatvány került a nép kezébe, mely az állatvédelem ügyének szolgálatot tett.
Az emlitett évben az egyesület tisztikarában is történt változás, amennyiben a budapesti helyi állatvédelem érdekében szükséges felügyelői teendők az egyesület pénztárosára, Hänsler Károlyra ruháztattak. Ez évben Jaskó Géza lemondásával az igazgató-titkári állás megürült.
Ebben az évben Baján és Hódmezővásárhelyen uj állatvédő egyesületek alakultak. Az előbbi Hesser Gyula és Gáspár János, az utóbbi Pákozdy László buzgólkodása folytán. A már fennálló vidéki egyesületek közül kivált a kőszegi serény tevékenységet fejtett ki, amennyiben fennállásának első két évében buzgón felkarolta a madárvédelmet és 31 vármegyében, 73 községben 1556 darab madár-odvat helyezett el. A hasznos madarak védelme érdekében tevékenységet folytattak a soproni és szentgotthárdi egyesületek is, előbbi pedig az iskolai ifjuság között is élénk propagandát fejtett ki, ugy, hogy több mint 1000 ifjusági tag lépett be az egyesületbe.
Az 1904-ik évben az O. Á. V. E. a madarak nemzetközi védelme érdekében kérvényt intézett a földmivelési miniszterhez, melyben előadta, hogy mivel az 1902-ik évben Párisban a hasznos madarak védelmére nézve létrejött nemzetközi egyezményhez Olaszország hozzá nem járult, az egész egyezménynek eredménye veszélyeztetve van, mert az egyezményhez járult államoknak madárvédő intézkedései csak arra szolgálnak, hogy minél nagyobb tömegek legyenek Olaszországban elpusztithatók. Az O. Á. V. E. utalt arra az egyezményre, mely 1876. évben Ausztria-Magyarország külügyminiszterének közbelépése folytán a nevezett két állam és Olaszország között létrejött és mely egyezmény értelmében a hasznos madarak védelmére nézve teendő intézkedések tárgyában a nevezett államok kötelezettséget vállaltak. Az O. Á. V. E. arra kérte a földmivelési minisztert, hogy tegyen lépéseket aziránt, hogy Olaszország elvállalt kötelezettségének teljesitésére reávehető legyen.
Ugyanebben az évben nemcsak az állatvédelem barátjait, de a közönséget általában meglepte, sőt mondhatni megütközést keltett az az esemény, hogy a Budapesten székelő “Idegenforgalmi részvénytársaság” az állatkertben egy nagyméretü szinkört állitott fel, hogy abban bikaviadalokat rendezzen. Az O. Á. V. E. ez ellen a napisajtóban felszólalt és felszólalása visszhangra is talált, de mivel a vállalatban érdekeltek előkészületeiket folytatták, az O. Á. V. E. külön küldöttséget menesztett gróf Tisza Istvánhoz, mint a belügyminiszterium vezetésével megbizott miniszterelnökhöz, mely küldöttség a bikaviadalok eltiltását kérelmezte. A miniszterelnök teljes mértékben méltányolta az O. Á. V. E. kivánságát és indokait, de mivel a városi és rendőri hatóságok a vállalkozóknak az előzetes engedélyt már régebben megadták, a miniszter, nehogy a hatóságokat dezavuálja, a bikaviadalokat el nem tilthatta, de az O. Á. V. E. által érvényesitett indokoknak figyelembe vételével az engedélyt csak oly feltétel alatt hagyta helyben, ha a bikaviadaloknál lovak egyáltalában nem használtatnak és a bika leszurása is okvetlen mellőztetik.
Ily módon az O. Á. V. E. által érvényesitett állatvédelmi érdekek majdnem teljesen ki lettek elégitve, mindazonáltal ezek a szeliditett alakban megtartott bikaviadalok is felette kedvezőtlen szinben tüntették fel a külföld előtt Magyarország fővárosát, ami abban nyilvánult, hogy világszerte czivilizácziónkat lekicsinylő hirlapi czikkek jelentek meg és hogy a külföld számos és tekintélyes állatvédő egyesülete erélyes hangon szorgalmazta az O. Á. V. E. közbelépését, sőt volt olyan külföldi állatvédő egyesület is, mely afelett való felháborodásában, hogy a huszadik században Európa szivében bikaviadalok tartatnak, a király Őfelségéhez fordult felszólalásával.
Az O. Á. V. E. a “Magyar Ornithológiai Központ”-tal egyetértőleg és annak szakszerü támogatása mellett mesterséges madárodvaknak a székesfőváros területén való alkalmazását kezdette meg és pedig elsősorban a városligetben. Lépések történtek az iránt, hogy ily odvak a Margitszigeten és a székesfőváros területén lévő nagyobb magánkertekben is elhelyezhetők legyenek.
Az ujabban megszaporodott galamblövészetek ellen az O. Á. V. E. ismételve fölszólalt leginkább oly irányban, hogy ha már az érdekeltek a sportnak ezt a külföldön mindinkább enyészetnek induló ágazatát elejteni nem akarják, legalább tekintessenek a galamblövészetek az illető egyesületeknek kizárólag saját tagjai számára rendezetteknek és a galamblövészetek hirdetése, a nagyközönségnek belépti dijak mellett való részvétele tiltassék meg. Habár az O. Á. V. E. még ebben az irányban sem tudott czélt elérni, mindazonáltal szemben azzal a több izben felmerült törekvéssel, hogy a galamblövészetek totalizatör felállitásával kapcsolatban rendeztessenek, az O. Á. V. E. közbenlépése mégis sikerre vezetett.
A “Gyermek-Naptár” 20.000 példányban terjesztetett.
Az üresedésben levő titkári állás Franke Ágost által töltetett be ideiglenesen.
A vidéki egyesületek tevékenységéről megemlitendő, hogy Fiuméban állatvédő egyesület alakult Munich Ferenc és Vranyiczany György báró kezdeményezésével. Az egyesület elnökévé utóbb nevezett, titkárává pedig Munich Ferenc választatott meg. A régebben fennálló egyesületek közül a kőszegi egyesület erélylyel folytatta a madárvédelem érdekében a mesterséges odvak terjesztését és a Magyar Ornithologiai Központ Kühnel Mártonban egy vállalkozóra tett szert, aki a madárodvak nagyban való gyártását inditotta meg. A kőszegi egyesület jó példáját a soproni és szentgotthárdi egyesületek is követték. A szegedi egyesület is az adott irányban igyekezett tevékenységet kifejteni. A kolozsvári állatvédő egyesület De Gerando Antonia vezetése mellett nemcsak a helybeli gyakorlati állatvédelem ápolását szolgálta, midőn egy külön felvigyázót alkalmazott, hanem az állatvédelemre, nevezetesen az állatok tartása és szállitása tekintetében fennálló rendeleteket és szabályokat népies összeállitásban adta ki és a házi és külső cselédek közt terjesztette. Az egyesület továbbá 1896 óta “Állatok védelme” cimmel egy külön közlönyben terjesztette az állatvédelem eszméit.
Az 1905-ik év kezdetével az O. Á. V. E. Kukuljevič József m. kir. állatorvos szerkesztésében ujból meginditotta “Állatvédelem” czimü havi folyóiratát, mely ezuttal mint az összes magyarországi állatvédő egyesületek közlönye jelenik meg és részben dij nélkül, részben pedig leszállitott kedvezményes előfizetési ár ellenében küldetik szét.
Az 1905-ik év junius 14-én nyilt meg, illetőleg adatott át rendeltetésének az O. Á. V. E. budapesti székháza és telepe. Az Ernő-utczában lévő telken álló egyik földszintes épületben az egyesület irodája és ülésterme, valamint négy egyesületi alkalmazott lakása foglaltatik, a másik földszintes épületben az állatmenedékház van elhelyezve, az állatok tartására alkalmas rekeszekkel, megfigyelő, fürdő- és nyiróhelyiséggel és felvételi irodával, az udvar felén pedig a szükséges kifutókkal. Ennek az állatmenedékháznak célja az, hogy ott, gazdátlanul talált, vagy oly állatok, melyektől gazdájuk megválni kiván, kiváltképpen kutyák, ideiglenesen elhelyezést találjanak, továbbá, hogy ott oly állatok részesüljenek ideiglenes tartásban, mely állatokat gazdáik rövidebb-hosszabb időre tartásra beadnak. A menedékháznak ezt az állatforgalmát dr. Kukuljevič József m. kir. állatorvos szakértői vezetése és ellenőrzése alá helyezte az egyesület. Ez egyesületi telep udvarán a falon két márványtábla alkalmaztatott, melyek az O. Á. V. E., illetőleg az állatvédelem ügyének nagynevü pártfogóinak, Rökk Szilárd, gróf Andrássy Dénesné és férje, továbbá Etlényi Lajos neveit örökitik meg. Az egyesületi székház, beleértve az ingatlan vételárát, valamint a kiegészitő épitkezés, csatornázás, vizvezeték, burkolás és teljes berendezés költségeivel együtt 44,757 korona összkiadást igényeit. Az ingatlannak forgalmi árakhoz képest igen kedvezőnek mondható beszerzése és a telepnek egyaránt czélszerü és takarékos kivitele körül az O. Á. V. E. ügyvivő alelnöke, Grimm Gusztáv fáradozott és szerzett kiváló érdemeket, miután hasonló telepek berendezését előzőleg a külföldön is tanulmányozta.
Az egyesület irodalmi tevékenysége ebben az évben nagyobb arányokat öltött, amennyiben kiadta Kukuljevič Józsefnek “Magyarország madárvédelmének története” czimü munkáját 4000 példányban, K. Nagy Sándor az “Ember és a kutya” czimü munkáját II-ik kiadásban, egy röpiratot a “Lóhusvágásról”, a “Husiar” tót ifjusági iratot 2000 példányban. Az O. Á. V. E. átengedte továbbá kiadványaiból “Állatvédők törvénykönyvét” és “Ember és kutya” czimü munkát kedvezményes áron a m. kir. csendőrségnek; négy más kiadványát: az “Elbeszélések az állatvilágból”, “Szabadság földön, égen”, a “Latorczavölgyi pap” és a “Ne bántsd az állatot” czimü munkákat nagyobb arányu terjesztés céljából átengedte a Franklin kiadóvállalatnak.
A legjelentékenyebb lépést az O. Á. V. E. irodalmi propagandájában ebben az évben az a jövőre is kiható ujitás képezte, hogy a “Gyermek-Naptár”, mely az előbbi években kerekszám 20,000 példányban ingyen osztatott ki a népiskolák ifjusága között, az 1905/6 iskolai évre már csak pénzért adatott. Az O. Á. V. E. ennek a naptárnak árát 10 fillérben állapitotta meg és annak terjesztése czéljából a néptanitók árváinak és özvegyeinek segélyezésére fennálló Eötvös-alap vezetőségének közreműködését nyerte meg és ennek fejében a naptár jövedelméből 20%-ot, azaz példányonként két fillért engedett át az Eötvös-alapnak. Ezzel az intézkedéssel az O. Á. V. E. elérte azt, hogy a néptanitókban az eddiginél is buzgóbb támogatókra tett szert és hogy a naptárnak növekedő elterjedést biztositott, az Eötvös-alap jótékony czéljaira is áldozhatott, de ami fő, a naptár oly kezekbe volt juttatható, ahol annak értékét megbecsülték. Az uj intézkedésnek már ebben az első évben oly kedvező eredménye volt, hogy az O. Á. V. E. “Gyermek-Naptár”-ából több mint 30,000 példányt árusithatott el és több mint 600 koronát juttathatott az Eötvös-alapnak.
Az 1905-ik évről feljegyzést érdemel az az esemény, hogy a székesfőváros ló-vágóhidat állitott fel és a lóhust házilag kezelt székekben kezdte forgalomba hozni. Az O. Á. V. E. évek hosszu során át kérvények, nyomtatványok, előadások és szakcikkek utján szorgalmazta a közönség körében, a kormánynál és a fővárosi hatóságnál a ló-vágatásnak állatvédelmi - és a szegényebb néposztályokra való tekintettel - szociális szempontból való behozatalát.
Ugyanebben az évben Petrozsényben megalakult egy állatvédő egyesület báró Ehrenberg kezdeményezésére és Aradon is mozgalom indult meg egy ilyennek alakitása érdekében.
Az 1906-ik évben az egyesületet sulyos veszteség érte, amennyiben az egyesületnek 1892-1898. években volt elnöke Dr. Verédy Károly kir. tanácsos, tanfelügyelő elhalálozott. Az egyesület a temetésen való részvétellel, koszoruval és részvétiratnak a családhoz való intézésével fejezte ki elhunyt elnöke iránt való kegyeletét.
A földmivelésügyi miniszter november 29-én egy nagy szakértekezletet hivott egybe, melyen az O. Á. V. E. is képviselve volt és melynek az volt a célja, hogy javaslatokat tegyen oly irányban, hogy a mesterséges fészkelőoduknak elsősorban az állami erdőkben leendő tömeges elhelyezésével a gyakorlati madárvédelemnek rendszeres és nagyobbszabásu terjesztése megindittassék.
Az O. Á. V. E. a madarak pusztitásának lehető megakadályozása végett kérvényeket intézett az illetékes szakminiszterekhez a Flaubert-puskák használatának korlátozása és az iskolai ifjuságnak a gummi-puskák és egyéb madárirtó eszközök használatától való eltiltása iránt. Az egyesület e lépéseinek eredménye már is meg volt annyiban, hogy a vallás- és közoktatásügyi miniszter az iskolai hatóságokhoz megfelelő rendeletet intézett, a Flaubert-fegyver használatának korlátozása ügyében pedig egy szaktanácskozmány megtartásának eszméje vettetett fel.
Az egyesület a majomtáncoltatás eltiltása érdekében kérvénnyel járult a belügyi miniszter urhoz, hivatkozván a medvetáncoltatók iránt már fennálló rendeletre is.
Az egyesület a székesfőváros tanácsához előterjesztéssel fordult, melyben a tanács figyelmébe ajánlotta a budai környék erdős részeinek fészkelő odukkal való ellátását és a villakert tulajdonosoknak e madár-védelmi akcióba leendő bevonását.
Az egyesület irodalmi működéséből az 1906-ik évet illetőleg, mint nevezetesebbek felemlitendők: az egyesület “Állatvédelem” cimü havi folyóiratával a művelt közönséget az állatvédelem eszméjének megnyerni igyekezett; a “Gyermek Naptár”, mely az állatvédelem érdekeit a népiskolai ifjuságban van hivatva szolgálni s mely a mult évben kerekszám 30.000 példányban kelt el, az 1906/7. évi tanévre már 60.000 példányban terjedt el népiskoláinkban. Az egyesület továbbá külön lenyomatban terjesztette Dr. Kukuljevič József állatorvosnak és az “Állatvédelem” szerkesztőjének a madárvédelemről a “Közteleken”, valamint a vidéken tartott több előadását.
Az 1906-ik évben az O. Á. V. E. az állatvédelem érdekében nagyobb jelentőségü akciót volt képes kifejteni oly irányban, hogy az állatvédelem érdekeit képviselő vidéki egyesületek alakuljanak. Az O. Á. V. E. ez irányu működése, mely fennállása óta mindig az egyesületnek egy fő célzatát képezte, de csak igen szerény mértékben volt megvalósitható, ebben az évben örvendetes lendületet vett, mely jobbára annak az intézkedésnek volt köszönhető, hogy az egyesület Dr. Kukuljevič József személyében egy szakembert küldhetett ki a vidékre, aki mindenütt ott, ahol némi érdeklődés mutatkozott, szakszerü előadást tartott és a közönségnek az egyesület alakitásában tanácscsal és utmutatással rendelkezésére állott.
Egyesületünk fiókjaiként megalakultak a Faluszemes és vidéke, a Krassó-Szörény megyei, a kecskeméti, az Esztergom megyei egyesületek. A faluszemesi egylet alakitásánál Mokkor Pál, Laurenz Ede, Kétszery János és Kéth József, a Krassó-Szörény megyeinél Tafferner Béla, a kecskemétinél Kerekes József, Selymessy Ferencz és Hannusz István, az Esztergom megyeinél pedig Marosi József, Szölgyémi Gyula, Gratzer Pius és Kakass Kálmán szereztek kiváló érdemeket. Azonkivül az egyesület támogatásával létesült Fáber Sándor és Berger Károly buzditására a Keszthelyi Gazda Kör állatvédelmi ügyosztálya és Várady István és Róna Jenő kezdeményezésével a Mecsek-pécsi turista egyesület madárvédő osztálya.
Ezeken kivül azonban az 1906-ik év végén az országban több helyütt volt alakulóban egyesület, igy Szatmárott, Nyiregyházán, Ungvárott, Székesfehérváron, Magyaróváron és Ujvidéken.
Az 1906. évnek legjelentősebb eseménye mind az állatvédelem terén, mind pedig az Országos Állatvédő Egyesület sikerei tekintetében a “Madarak és Fák napjá”-nak Magyarország népiskoláiban való meghonositása volt.
Ennek az intézménynek Magyarországban történt bevezetése tekintetében a történeti hűség érdekében követem a Magyar Ornithologiai Központ kiadásában “A Madarak és Fák napja Magyarországon” czim alatt Herman Ottó által irt és 1906-ban megjelent történeti vázlat feljegyzéseit:
“1896. Darányi Ignácz földmivelésügyi magyar királyi miniszter elrendeli a “Magyarország madarai, különös tekintettel gazdasági jelentőségükre” cimü munka megirását, megbizván Herman Ottót az egésznek intézésével; mint irót chernelházi Chernel Istvánt, mint művészt pedig Nécsey Istvánt nevezve meg.”
“1897. Dr. Finsch Ottó, hires Uj-Guinea-kutató, értesülve a vállalatról, elsőnek hivja fel a figyelmét az amerikai “Birds and Arbor day” intézményre, amelyre nézve a magyar királyi földmivelésügyi miniszterium kebelében különösen Máday Izidor tanácsossal való eszmecserét inditottam.”
“1899. Minthogy eleve el volt határozva, hogy a magyar műben a madarak védelmére külön suly vettessék, Chernel István a “Madárvédelem” szakaszba bevette az amerikai “Birds day” intézményét is.”
Az Országos Állatvédő Egyesület 1900. évi február 25-én tartott közgyülésén Herman Ottó a “Madarak és Fák napja” tárgyában a már ismertetett (1. a VI. fejezetnek az 1900. évről szóló szakaszait) inditványt tette, melynek értelmében egy bizottság lett volna hivatva a további teendőkre. A bizottság meg is alakittatott, azonban részint az egyesületi elnöknek közbenjött és évekig tartó súlyos betegsége, részint az országban uralkodott sanyaru közviszonyok miatt az egyesület csak az 1906-ik év elején fordulhatott a vallás és közoktatásügyi miniszterhez kérvénnyel, melyben a “Madarak és Fák napjá”-nak a népiskolákban leendő rendszeritését kérte.
A kérvényből a következő részeket idézem:
“Az intézmény meghonositásának első lépése, tiszteletteljes nézetünk szerint az volna, hogy Nagyméltóságod külön rendeletben kimondani méltóztatnék azt, hogy a folyó 1906. évtől kezdve minden elemi és népiskolában május vagy junius hóban egy külön nap legyen szentelve kizárólag arra a czélra, hogy azon a napon a tanitó a hasznos madarak természetével, jelentőségükkel, e madarak védelmének és szaporitásának szükséges voltával az erre szolgáló módokkal és eszközökkel az iskolai ifjuságot megismertesse és ugyanezt a napot felhasználja arra is, hogy a fáknak és cserjéknek a hasznos madaraknak fészkelésére és szaporodására való befolyását megvilágositván, a fák és a befásitás nagy jelentőségét is megmagyarázza és ahol ezt a helyi viszonyok megengedik és indokolják, hasson arra is, hogy a gyermekek, a vidéki viszonyokhoz képest, legtöbb előnyt szolgáltató fák és csemeték ültetésével tegyék a madarak és fák napját emlékezetessé és állandóan hasznossá”.
Továbbá:
“Abból a czélból, hogy a tanitóknak feladatukat megkönnyitsük, az Országos Állatvédő-Egyesület évről-évre pályázatot fog hirdetni a madarak és fák napjára alkalmas előadások irására, ezek megbirálására a Magyar Ornithologiai Központot fogja felkérni és a dijazott pályamunkákat fogja dij nélkül a tanfelügyelőségeknek a szükséges mennyiségben rendelkezésére állitani.”
Az egyesület Herman Ottót, a Magyar Ornithologiai Központ főnökét is felkérte, hogy a közoktatásügyi miniszterhez intézett felterjesztésnek részéről is szószólója legyen.
Herman Ottó egy meleghangu felterjesztésében csatlakozott az egyesület kéréséhez.
Az ő felterjesztéséből is idézem a következő pontokat:
“Szivem és eszem egész bensőségével és erejével pártolom ez intézmény életbeléptetését, nem azért, mert hazánkban elsőnek penditettem meg, hanem azért, mert viszonyaink között a legnagyobb mértékben üdvösnek találom ugy erkölcsi, mint közgazdasági tekintetben is.”
“Teljesen osztozom az Egyesület érvelésében; helyesnek találom azt, amit a végrehajtás tekintetében javasol, mert az eredmény csak üdvös lehet.”
Gróf Apponyi Albert vallás- és közoktatásügyi miniszter teljes mértékben méltányolván az intézmény fontosságát, április hó 27-én 26.120 sz. a. egy körrendeletet adott ki, valamennyi kir. tanfelügyelőnek és a tanfelügyelőségi kirendeltség vezetőinek, valamennyi közigazgatási bizottságnak, valamennyi főtiszt. egyházi főhatóságnak.
A rendeletből a következő tételeket idézem:
“Az Országos Állatvédő-Egyesület azzal a kéréssel fordult hozzám, hogy két oly intézményt honositsak meg hazánk népoktatási tanintézeteiben, mely az amerikai Egyesült-Államokban már évek óta kiváló eredménynyel gyakorlatban van és folyton fejlődik.”
“Az egyik a “Madarak napja” (Bird day), a másik a “Fák napja” (Arbor day) intézménye.”
A miniszter továbbá a szóbanforgó intézmény meghonositása czéljából elrendelte, hogy lehetőleg már az 1906. évtől kezdve minden állami, községi, társulati és magán elemi népiskolában május vagy junius hóban külön nap szenteltessék kizárólag a madarak és fák megünneplésére.
A miniszter emlékezetes rendeletét a következő szavakkal fejezi be:
“Meg vagyok arról győződve, hogy ezen, a nép javának előmozditására irányuló rendeletemet a néptanitók buzgón és lelkiismeretesen fogják végrehajtani és igyekezni fognak azon, hogy a fa, a bokor szeretete elterjedjen a nép között, mert annak megóvásával és ápolásával együtt önként föltámad és gyökeret ver a nép szivében s értelmében egyaránt a hasznos madarak védelme is.”
“Fölhivom a Czimet, hogy annak idején tegyen jelentést intézkedésének eredményéről és terjessze föl azon tanitók névsorát, akik ezen intézmény meghonositása körül kiváló buzgóságot fejtettek ki.”
Az Országos Állatvédő Egyesület egy meleghangu felterjesztésben és egy Herman Ottó vezetése alatt tisztelgő küldöttség által fejezte ki háláját Gróf Apponyi Albert vallás- és közoktatásügyi miniszternek intézkedéseért, mellyel az állatvédelem és kiváltképpen a madarak védelme érdekében az egész ország által hálásan elismert intézményt létesitett.
A madarak és fák napjának rendszeresitése további, az intézmény fejlesztésére irányuló lépésekre adott alkalmat.
Herman Ottó az M. O. K. főnöke egy felterjesztéssel fordult a vallás- és közoktatásügyi miniszterhez, melyben kérte, hogy azok a tanitók, akik az uj intézmény körül kiválóbb érdemeket szereznek jutalmakban, az illető községek pedig elismerésben részesittessenek.
Az O. Á. V. E. az Országos Erdészeti Egyesület-hez, valamint a Magyar Országos Kertészeti Egyesület-hez fordult oly megkereséssel, hogy a tanitók számára a fákat és cserjéket illetőleg megfelelő utmutatásokat adjanak ki.
Nem emlitve több kisebb jelentőségü intézkedést, az O. Á. V. E. vállalt kötelezettsége értelmében egy irodalmi pályázatban négy pályadijat tüzött ki oly munkák irására, melyek alkalmasak arra, hogy a néptanitókat a madarak és fák napja megünneplésének mikéntje iránt tájékoztassák. Az október hóban kiirt irodalmi pályázatra 33 pályamű érkezett be, melyeknek a Budapesti (hivatalos) Tanitó Testület és a Magyar Ornithologiai Központ által való megbirálása e sorok irásának idejében (1907. április hó) még folyamatban van.

Zárszó.
Midőn az Országos Állatvédő Egyesület működésének és az ezzel kapcsolatban álló állatvédő mozgalmak történetének ezt a nagyon is vázlatos összeállitását itt befejezem és a közölt adatokat áttekintem, minden elfogultság nélkül megállapithatom azt, hogy az O. Á. V. E., habár messze elmarad is más fejlettebb államok állatvédő központjaitól, fennállásának első huszonöt évében folytonosan és következetesen gyarapodott és ha ez a gyarapodás anyagi tekintetben nem is mondható nagymérvűnek, annál jelentékenyebb az egyesületnek erkölcsi sulya, melyet az évek folyamán kivivni képes volt.
Az egyesület, meginditójának Herman Ottónak, és lelkes munkatársainak szelleméhez képest, minden tulzott érzelgősségtől ment tevékenységének sulyát az állatvédelem szivet és kedélyt nemesitő irányára, az ifjuság nevelésére, az előitéletek és a durva erkölcsök megdöntésére, továbbá az állatvédelem nemzetgazdasági értékének érvényesitésére fektette.
Az egyesület kivivta magának a művelt közönség elismerését, saját telepén a székesfővárosban helyezte el az egyesület központját, folyton szaporodik vidéki egyesületeinek száma és igy bizalommal tekinthet a jövőbe, melyben elért erkölcsi sikerei után bizonyára kettőzött buzgalommal fog munkálkodni azon, hogy sokoldalu és fontos feladatának sorozatából minél többet közelitsen meg.

I. FÜGGELÉK.
Az O. Á. V. E. tagjainak száma és vagyoni állapota 
1882-1906.

Évszám	Tagok száma	Vagyon koronákban	

	alapitó	rendes és család	összesen	
	
1882	19	549	568	1706	
1883	23	626	649	1869	
1884	26	860	886	1971	
1885	31	1125	1156	1753	
1886	37	1310	1347	2279	
1887	39	1369	1408	2035	
1888	39	1343	1382	2898	
1889	41	955	996	3174	
1890	45	940	985	3096	
1891	45	955	1000	3284	
1892	46	949	995	2854	
1893	50	926	976	3894	
1894	-	-	1026	-	
1895	55	1123	1178	5614	
1896	58	1115	1173	6614	
1897	61	1266	1327	10260	
1898	69	1453	1522	11386	
1899	76	1622	1698	12262	
1900	78	1631	1709	18325	
1901	92	1625	1718	24380	
1902	94	1686	1780	43958	
1903	97	1524	1621	64725	
1904	106	1638	1744	65084	
1905	112	1649	1761	65473	
1906	136	1723	1859	67411	
 
II. FÜGGELÉK.
Az Országos Állatvédő-Egyesület 
tisztikara és választmánya.

Tisztikar:
Elnök: marosi Máday Izidor, ny. min. tanácsos, VI., Aréna-ut 108.
Alelnök: Hauszmann Alajosné, I., Döbrentey-utcza 10.
               Osztoics Mihály, I., Attila-körut 34.
Ügyvivő alelnök: Grimm Gusztáv, VII., Nefelejts-utcza 14.
Titkár: jelenleg betöltetlen.
Ügyész: dr. Németh Imre, ügyvéd, országgy. képv., II., Halász-utcza 2.
Jegyző, pénztáros, felügyelő: Hänsler Károly, Ernő-utcza 11/13.

Választmány.
a) Fővárosiak.
Hölgyek:
Battonyai Ödönné, I., Attila-utcza 37.
Benkes Ferenczné, VIII., Luther-utcza 1/c.
özv. Etlényi Lajosné, II., Ilona-u. 45/a.
Gerlay Vilmosné, (Szászsebes).
Göth llka, II., Margit-rakpart 56.
Grimm Gusztávné, VII., Nefelejts-u. 14.
Groder Kornélné, V., Szerecsen-u. 55.
özv. Hangl Józsefné, IX., Ernő-u. 11-13.
Hummer Nándorné, VII., Akáczfa-u. 63.
Jaulus Bernátné, Ujpest, Kossuth-u. 11.
özv. Klär Józsefné, VII., Nagydiófa-u. 10.
özv. Kolosváry Károlyné, II., Mecset-u. 17.
Dr. König Henrikné, VIII., Tavaszmező-u. 1.
Köpesdy Sándorné, VII., Jókai-u. 9.
Krizbay Mária, X., Orczy-ut 47.
Dr. Lendl Adolfné, II., Donáti-u. 7.
Dr. Liebermann Manóné, IV., Régi pósta-u. 6.
Dr. Löwengard Jánosné, VII., Erzsébet-körut 37.
Mihaletz Józsefné, II., Retek-u. 34.
Miskó Józsefné, I., Attila-körut 22.
K. Nagy Sándorné, IX., Lónyai-u. 17.
Dr. Ötvös Józsefné, IV., Váczi-u. 80.
Paczona Gizella, IX.. Lónyai-u. 23.
Párducz Erzsébet, II., Bimbó-u. 20.
Báró Pongrácz Vinczéné, VI., Délibáb-u. 25.
Rajcsics Hedvig, II., Donáti-u. 18.
özv. Schmidt Miklósné, VIII., Nyolcház, IV. I/23.
Stuart Mária, IV., Hungária-szálloda
özv. Treszler Károlyné, I., Attila-u. 91.
Urak:
Battonyai Ödön, I., Attila-u. 37.
röjtői Bauer Antal, IV., Kigyó-tér 1.
Borbély Vidor ügyvéd, IV., Muzeum-körut 18.
†Dr. Borbély József, ny. főorvos, VI., Felső-erdősor 1.
Borosnyay Oszkár min. tanácsos, I., Disz-tér 3.
Dr. Csillag, Gyula egy. magántanár, VIII., Hunyadi-u. 30.
Feder Ferencz igazgató, VII., Bethlen-u. 18-20.
Fein Dávid rendőrségi állatorvos, VII., Garay-u. 44.
Fülei Sz. Lajos iró, VI., Aradi-u. 16.
Groder Kornél takarékp. főhivatalnok, VI., Szerecsen-u. 55.
Hangl József tanitó, II., Csalogány-u. 14.
Dr. Harkányi József min. titkár, V., Visegrádi-u. 5.
Jaulus Bernát háztulajdonos, Ujpest, Kossuth-u. 11.
Kakass Kálmán kir. tanácsos, IX., Ferencz-körut 42.
Dr. König Henrik orvos, VIII., Tavaszmező-u. 1.
Dr. Lendl Adolf egyetemi m. tanár, II, Donáti-u. 7.
Dr. Mariska István kuriai tanácsjegyző, IX., Üllői-ut 21.
Moldán Albin hivatalnok, II., Tölgyfa-u. 4.
Molnár Ákos ny. ezredes, VIII., Népszinház-u. 27.
Monostori Károly föiskolai tanár, VII., Hernád-u. 35.
Nagy Jenő urad. titkár, VI., Andrássy-ut 4.
N. Nagy Sándor törvényszéki biró, IX., Lónyai-u. 17.
Sajó Károly ny. tanár, VII., Dob-u. 106.
Dr. Samassa János országgy. képv., VI., Teréz-körut 12.
Schiller Izsó máv. főellenőr, II., Mész-u. 3.
Schön Ignácz nagyfuvaros, VI., Andrássy-ut 72.
Soltész Vilmos ny. igazgató, VII., Pálma-u. 4.
Dr. Stern Adolf ny. honvédtörzsorvos, VIII., Aggteleki-u 2.
Szeőke Béla ny. hivatalnok, VIII., Gólya-u. 46.
Weixlgärtner Vincze, akad. festő, II., Ilona u. 6.
Zarka Miklós min. tanácsos, IV., Vámház-körut 16.
Zsigmond Vilmos főv. hivatalnok, VII., Barcsay-u. 3.
b) Vidékiek.
báró Biedermann Rezsőné, Szontegát
B. Büttner Lina irónő, Aranyosmaróth
Berky Gusztáv főreáliskolai tanár, Temesvár
Bozzay János vendéglős, Karmacs
özv. Botka Mihályné magánzónő, Karmacs
Gánóczy József magánzó, Miskolcz
Hangay Géza m. kir. erdőtanácsos, Zala-Egerszeg
báró Kemény Árpádné, Nagyenyed
Neumann Adolf gyáros, Arad
Pákozdy László állatorvos, Hódmezővásárhely
báró Podmaniczky Géza földbirtokos, Kiskartal
Seemann Gábor ker. iskolai igazgató, Szombathely

III. FÜGGELÉK.
Állatvédő egyesületek a vidéken.

Kassai állatvédő egyesület.
Alapittatott: 1885.
Tb. elnök: Münster Tivadar ny. polgármester.
Elnökök: Melczer Georgina báróné, Senka József.
Alelnök: dernói Klekner Alajos.
Titkár: Ladomérszky Gyula.
Pénztáros: Kemény Géza.

Temesvári állatvédő egyesület.
Alapittatott: 1893.
Diszelnök: dr. Telbisz Károly, udv. tanácsos, polgármester.
Elnök: Kovácsics Gyula, megyei árvaszéki elnök.
Ügyvivö alelnök: Steiner Ferenc, országgyülési képviselő.
Alelnökök: Bandl Rezső, városi főkapitány, Belvárosban.
                   Tihanyi György, Erzsébetvárosban.
                   Grünbaum Lajos, Józsefvárosban.
Titkár: Dr. Tőkés István, vm. aljegyző.
Ügyész: Gyika Imre, ügyvéd.
Pénztáros: Srämling Károly.
Választmányi tagok: Belvárosban. Adler József, Berky Gusztáv, Cossel Arnold, Derera Izrael de Gyarmatha, Deutsch Sándor, Krausz Adolf, Leyritz Ignácz, Srämling K., Patyánszky István, Rieger Ferencz, Tőkés Lajos, Török Sándor, Uhrmann Henrik, Aczél Gyula, Lövenhaupti Cordier Ferencz, Báró Hiller Adél, Lui Nándor, Dr. Petruss József, Gokler Antal, Tóth Béla. Gyárvárosi tagok: Gerdánovits Sándor kir. táblabiró, Drexler Adolf, Drobniak Izidor, Gerstl Géza, Ifj. Kremer József, Meiszner László, Novotny Antal, Dr. Privorszky Alajos, Rödig János, Sigmund Sándor, Holcz György, Steiner Károly, id. Vitsmeier Antal, Weiterschütz Géza, Tussel Gáspár, Karnay Géza, Prohaszka Oszkár, Sigmund János, Kremer Lajos, Schwarz Alajos, Kmmel Sándor. Józsefvárosi tagok: Dr. Berkeszi István, Csasznek József, Féhn Alajos, Feiler Alfred, Krämer Frigyes, Dr. Móricz Samu, Klein Izidor, Dr. Szana Sándor, Schwimmer József, Csasznek Miklós, Tilger András, Wessely János. Erzsébetvárosban. Barathy Mihály, Mühle Vilmos, dr. Telbisz Imre, Tihanyi György, dr. Matolay Zoltán, Szabolcska Mihály, Fischer Jakab, Wittenberger József, Szabó Jenő.

Kolozsvári állatvédő egyesület.
Alapittatott: 1894.
Örökös tiszteletbeli elnök: Dr. Széchy Károlyné, Lorenz Josefine.
Elnök: De Gerando Antonina.
Alelnökök: Gróf Lázár Istvánné, dr. Pisztory Mórné, Schwarzel Adél.
Titkár: Dr. Kerestély Olga.
Ügyész: Tompos Ignácz.
Pénztáros: Virányi István.
Pénztárvizsgáló: Várady Erzsike, Turchányi Gyula.
Válásztmányi tagok száma: 30.

Soproni állatvédő egyesület.
Alapittatott: 1900.
Védnök: Ő főméltósága galanthai herczeg dr. Esterházy Miklósné herczegasszony.
Tiszteletbeli elnökök: Chernel István, Herman Ottó.
Tiszteletbeli tagok: Berlepsch János báró, Buttler Stubenberg A. grófnő, Fangh Dezső de Kőszegh, Grimm Gusztáv, Grimm Gusztávné, Khuenberg Zsófia, Monostori Károly, Muck Endre, Nessel Károly dr., Nogáll Károly, Várits Károly, Wiser Vincze lovag.
Elnök:
Alelnökök: Hatvan F. és Gecsányi G.
Titkárok: Krump M. és Mayer G.
Ügyész: Kováts István dr.
Pénztáros: Schaffer J.
Választmányi tagok: Fischer Eleonora, özv. Hauer Antalné, Gallus Berta, Krump Miklósné, Lehner Ilma, Róth Gusztávné, Simon Aranka, Schaffer Szemes Zoltánné, Szőke Bálintné, Trinkl Paula, Wachtel Frigyesné, Coriáry Béla, K. Fangh Dezső, Fleischhacker J., Gyengő P., Germitsch Antal, Kellner György, Pálovits János, dr. Prosznwimmer S., Ripka K., Róhn Nándor, Róth Gusztáv, Röttig G., Szőke B., Schwartz Károly, Szalay Péter, Szemes Zoltán, Szabó Jilek Ferencz, Spiess A., Wachtel Frigyes (egyuttal könyvtárnok és gyüjteménytárnok) és Wrchowsky Henrik.

Kőszegi Állatvédő-Egyesület.
Alapittatott: 1902. február 2-án.
Elnök: Chernel István.
Alelnök: Chernel Istvánné és Sissovics Miklós dr.
Titkár: Tolnay János.
Ügyész: Hegedüs János dr.
Pénztáros: Wölfel József.
Választmányi tagok. Özv. báró Babarczy Sándorné, Kovács Istvánné, Nykodém Julia, Gyömörey Miczi, Báró Miske Kálmán, dr. Mázy Engelbert, Kincs István, Michaelis Izidor, Huszár Mihály, Szomor Lajos, Törzs István, Bass Rezső. Póttagok: Freyler Lajos, Cortesi Lucia.
Számvizsgálók: dr. Dreiszker József, Róth Jenő, Waiszbecker Ede.
Tiszteleti tagok: Herman Ottó - Budapest, Schmidhoffeni lovag Tschusi Viktor - Hallein (Ausztria), báró Berlepsch János - Kassel (Németország), Hennicke R. Károly - Gera (Németország), marosi Máday Izidor - Budapest, Grimm Gusztáv - Budapest, saccii dr. Kukuljevič József - Falu-Szemes.

Szeged és Vidéke Állatvédő-Egyesület.
Alapitásának éve: 1902.
Védnök: báró Gerliczy Ferencz.
Elnök: Fluck Ferencz.
Alelnök: Landesberg Mór.
Titkár: Lantos Béla.
Jegyző: Magyar Imre.
Ügyész: dr. Székely Vilmos.
Pénztáros: Kövessy József.
Ellenőr: Tóth Károly.
Választmányi tagok: Antal Károly, Bakonyi Ármin, Bátori Ármin, Bernátsky János, Bonyhay Sándor, Galler Kristóf, Gönczi Elek, Jerney Zoltán, dr. Kószó Istvánné, Katona Ilonka, Klug Péter, Krikhayné B. Emma, Nagy Ferencz, Lantos Béláné, Nyilassy Pál, Parzizek Lajosné, Begdon Geyzáné, Rozenberg Nándor, Sevity Lázár, Szremác László, Védes János, Vékes János, Vréde Vilmos és Wimmer Fülöp.
Választmányi póttagok: Farkas Szilárd, Fest Árpád, Gugánovits László, Nyáry Ferencz, Bursics János és Szécsi Márton.
Számvizsgáló-bizottság. Elnök: Bakonyi Ármin, tagjai: Patzauer Sándor és Leyhám Ottó.

Szentgotthárd és vidéke állatvédő-egyesület.
Alapittatott: 1902.
Védő: Vajda Ödön Pál, a zirci, pilisi, pásztói és szentgotthárdi apátságokba kebelezett cisztercita rend apátja.
Elnök: Káposztássy Jusztián, ciszt. r. áldozópap, tanár, jószágkormányzó.
Alelnök: Fodor Árpád, áll. főgimn. r. tanár.
Titkárjegyző: Schaffer Emil, ügyvédjelölt.
Pénztáros: Pum Károly, igazgató-tanitó.
Számvizsgálók: Czigány János, m. kir. adótárnok, Huber Miksa és Nádassy Kálmán, dohánygyári aligazgató.
Választmány: Berger Máté dr. cziszt. r. tanár, plébános, Fodor Károly plébános (Istvánfalva), Kutrucz Rezső áll. főgimnáziumi igazgató Martin Antal plébános (Rábakeresztur), Márkus Elemér áll. tanitó (Felsőszölnök), Molnár Endre kir. közjegyző, Pernitz Adolf malomtulajdonos (Királyfalva), Rechnitzer Pál m. k. állatorvos, Reischl Gyula takarékpénztári igazgató, Schaffer Imre dr. ügyvéd, Somogyi Antal körjegyző (Őrszentpéter), Szmrecsányi István ny. tábornok, Sztojka Viktor dr, körorvos, Szücs László ev. ref. lelkész (Senyeháza), Tomka Károly ág. h. ev. lelkész (Vaskörtvélyes) és Urweisz József bádogosmester.
Vagyon az 1906. év végén 777.76 K. Kiosztott nyomtatványok száma 900. Elhelyezett fészkelőoduk: 41. Elhelyezett etetőasztalkák: 4. Tagok száma: 170.

Bajai állatvédő egyesület.
Alapittatott: 1903. november 29.
Elnök: Hesser Gyula.
Alelnökök: Dr. Koller Imréné, Ruppert Antal.
Titkár: Gáspár János.
Jegyző: Toch Zsigmond.
Pénztáros: Kovács Andor.
Választmány: Demuth Gyula, Bellosits Bálint, Lengyel Manó, Major Károly, Nádas Sándor, Novoth István, Oszvald István, Palotay Irén, Scherer Sándor, Schleicher Antal, Szoyka József, Weisz Nándor, Werner Adolf dr., Dr. Bernhard Jánosné, Dr. Freund Józsefné, Dr. Hegedüs Aladárné, özv. Michits Józsefné, Oehler Ilona, Pajor Josefin, Pollák Lajosné, Reisz Irén, Bokor Oszkárné, Somogyi Emilné, Vágó Rezsőné, Weress Ilona, Wünderlich Józsefné.
Tiszteletbeli tag: Grimm Gusztáv az O. Á. V. E. ügyv. alelnöke.
Vagyon az 1906-ik év végén: 384 korona 20 fillér. Felolvasás tartatott: kettő. Tagok száma: 3 alapitó, 21 család-, 2 csoport- és 152 rendes tag összesen: 178.

Fiumei Állatvédő Egyesület.
Alapittatott: 1904.
Elnök: báró Vranyczany György.
Titkár: Munnich Ferencz.

Hódmezővásárhelyi Állatvédő Egyesület.
Alapittatott: 1904.

Petrozsényi Állatvédő Egyesület.
Alapittatott: 1905.
Elnök: Báró Ehrenberg.

Faluszemes és Vidéke Állatvédő Egyesület.
Alapittatott: 1906.
Elnök: Mokkor Pál, esp. plébános.
Alelnök: Laurencz Ede, urad. intéző.
Titkár-jegyző: Kétszery János.
Pénztáros: Kéth József.
Választmányi tagok: Benedek Lajos, Bodó Péter, Prekácska István, Kugler Nándor, Staffer Géza, Kovács János, Pausár Károly, Horváth Ferencz, Szekér Lajos, Seidl Mariska, Csukly Zoltán, Fehér Lajos, Fischl István, Frank Zoltán.

Krassó-Szörény vármegyei állatvédő-egyesület.
Alapittatott: 1906.
Védnök: Fialka Károly, főispán. Diszelnök; Dr. Hosszú Vazul, püspök. Tiszteletbeli alelnök: Issekutz Aurél, alispán. Elnök: Almási Andor, erdőigazgató. Alelnök: Besecz Gyula, kir. tanfelügyelő. Női alelnök: Asbóth Aranka. I. titkár: Tafferner Béla. II. titkár: Katona József. Pénztáros: Schlinger József. Ügyész: dr. Fränkl Béla.
Választmány: Bereczky Gyula, Csipkay János, Krausz Vilmos, Gera Lajos, Boross János, Marsovszky Árpád, dr. Rosenthal Gyula, dr. Szántó Zsigmond, Szőke Dezső, Feldmann Ödön, Prohászka Antal, Zöld József, Huszár Imre, Földi Jenő, Klein Alfréd, Németh József, László Sándor, Knobloch J.
Női tagok: Özv. Tóthvárady Andorné, Dr. Makay Ágostné, Putnoky Miklósné, Podhrászky Kornélné, Lükő Lajosné, Reitter Rudolfné, Özv. Leitner Emilné, Tafferner Béláné. Póttagok: Kókai Lajos és Jorga János.

Mecsek-Egyesület Madárvédő Osztálya, Pécs.
Alapittatott: 1906. május.
Elnök: Várady Ferencz.
Titkár: Róna Jenő.
Pénztáros: Mayer Károly.
Választmány: Buzássy Ábel, Czupy Ede, Drazenvich Jenő, Girtl Vincze, dr. Günther Mihály, Kiss József, Kolossváry Andor, Marosy Arnold, Pánczél Ottó, Pintér Ferencz, Rech György, Róth Miksa, dr. Sárkány Ármin, dr. Sech Károly, Sech Jenő, Suha Rezső, Szigethy Antal, Vaniss Sándor, Wenk Ferencz.

Kecskeméti állatvédő egyesület.
Alapittatott: 1906. december.
Védnök: Gulner Gyula, főispán.
Tiszteletbeli elnökök: Kada Elek, Szeless József.
Elnök: Hanusz István, prépost.
Alelnökök: Selymessy Ferencz, Kovács Sándor.
Titkár: Kerekes József.
Pénztáros: Ifj. Csomák Gábor.
Jegyző: Nyirády Ferencz.
Ügyész: Dr. B. Kiss Kálmán.
Számvizsgálók: Ottó Sándor, Baktay Mihály, G. Fekete Mihály.
Választmányi tagok: Bajnóczy Károly, Bartay Albert, Balogh Dénes, Bertalan Jolán, Dr. Csabay Géza, Damo Alfonz, Faragó Béla, Fekete Sándor, Füvessy Imre, Gelencsér Gyula, Grasseli Miklós, Győrffy Balázs, Hankovszky Zsigmond, Hannig István, Dr. Horváth Mihály, B. Kiss Lajos, Koncz József, Lőrinczy Ida, Maurer János, Máyerffy Zoltán, Nád Dezső, Paál Géza, Papp György, özv. Pócsi Györgyné, Révay Lászlóné, Selymessy Ferencné, Simonides Hermin, Szakács Ödön, Szegedy György, Tóth Lajosné, Vágó László, Wéber Ede.

Esztergom megyei állatvédő egyesület.
Alapittatott: 1907.
Elnök: Marosi József.
Alelnökök: Grósz Ferenczné, Müller Ernőné, Etter Gyuláné, Grósz Ferencz, Geiger Ferencz, Elsztanek Antal.
Ügyész: dr. Mattyasovszky Béla.
Pénztáros: Philipp Konrád.
Titkár: Gratzer Pius.
Számvizsgálók, egyszersmind választmányi tagok: Magyary László, Schönbeck Imre, Kola Kálmán.
Választmányi tagok: dr. Áldori Mór, Bachl János, Bleszl Ferencz, Brutsy János, dr. Berényi Gyula, Etter Gyula, dr. Fehér Gyula, Frey Ferencz, dr. Gedeon Kálmán, Gödör Kap János, Guzvenits Vilmos, Ivenits Gyula, Ivanovits Béla, Klement Ferencz, Kerschbaummayer Károly, Leitgeb János, Lindtner János, Litschauer Sándor, Mattyasovszky Lajos, Müller Ernő, Nagy Antal, Osváth Andor, Pelczer Lipót, dr. Prokopp Gyula, Székely Henrik, Szölgyény Gyula, Venisch Gyula.