Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 7. oldal
Kukorékolt a reggel A város szemétdombján Kukorékolt a reggel. Madártávlatból szemlélve Kígyózott a kamion hangya-had. Autók hosszú sora Oda és vissza lépésben, lassúzva halad. Ki benn él, kifelé igyekszik, A külváros népe a központ felé, Senki nem ott találja Dolgát, munkáját, Mintha kenyerét Távolban tennék elé! Mint az őzek, kik erdőből Vágnak a mezőknek, Hogy dézsmálják a sarjadt magot, Mint a sas ki repül hosszan, Míg egy éhes kölyök- Állatra lecsaphatott! Vonul a világ bűzös benzin gőzben, Gyakran kétlem, hogy tudja hova, Este – visszafelé zsúfolt utakon, Aludni tér csak haza. Búzaföld mellől városba sietünk, Városi a szélekre menekül, S az űzött vad érzése hajtja, Forgatja nyársát mélyen, legbelül. Add meg újra a munkát Az embernek, élettere körül, Földhöz a magot, vetéshez jószágot, Mielőtt a falu végleg kiürül. Add, hogy a hivatal Az embert szolgálja, Az ügy neki, érte szóljon, Ne úgy „ahogy majd sikerül...” Add, hogy a város élhető legyen, Világgá a vidék se fusson, Állat se a senki földjén dögön, hulladék-koncon marakodjon. Kerüljön helyére minden, Hogy ki él, kevesebbet pazaroljon Földünk a tét! Lassíts, csendesedj Ember, hogy Szépsége, értéke mindnyájunk Számára megmaradjon. Bp. 2011. március 10.