Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 8. oldal
Nagy körök után Négy esztendősen hittem Benned, Bár nem tudtam, hogy Te Vagy! „Láthatatlan-eléd” vittem egy kihűlt, kicsiny, szürke madarat. Mielőtt hitedbe merülhettem volna, Formálták gyermekszellemem, Tavaszi szél – én – kételkedő, Ez idő tájt nem voltál velem. Lettem az életnek, sorsnak Pofonba szaladt játékszere, Hosszúra engedett póráz végén Lazított, húzott a Gazda keze. Az élet átfolyt görgető érként Üveg-törékeny létemen, Mire hiányolt, kutatni kezdett Téged, a palackba zárt értelem. Ha megérjük, újra gyermekké válva, Keresni kezdjük védelmedet, Póráz már nincs, erőnk is fogytán, Nem ágálunk, szótlan hajtunk fejet. Támaszkodunk a zarándok botra, A térd roggyant, s könnyen lehet, Csak a finisben, célszalag szakítva Értjük meg valós, Igaz Létedet! Bp. 2011. április 4. Megnyugtató Mediterrán melankóliám tekertem Olajfa ezüstveretes leveleibe, Csillag-sárga virágok Illat-koszorút fontak fejemre. Hullámok csapódtak csücsörítve, Szülve íves, játékos víz-hegyet, Lepkeszárny-fátyollal úsztak Finom vonalú, áttetsző fellegek. Fénylépcsőkön táncolt a Nap sugara arcomhoz érkezett, nap-halat rabolt egy süllő feldobta a víz-szagú üzenetet. Izzadt bánatom a víz kimosta, Feltöltötte szikkadt lelkemet, Sirály-taps csattant rikoltva, az est-függöny leereszkedett. Velence, 2011. május 29.