Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 27. oldal
Özönvíz Szavakból épül a bárka, Gondolatok szálkás deszkái halmazába Burkolva, vacognak elázott lelkek. Begyűjti ezer állatkádat, Az új özönvíz utánad Hidat készít a szivárványnak. Fehér galamb szállhasson fészkébe, Olajágat fűzzön Új ezredévre. Az eső esik, csak esik. A Föld fordulásra készül, Leszórja magáról a sarat, Űrbe potyog a kihűlt salak, S mi felgyülemlett guanó, ezer év alatt. Bárkájában csak az marad, Kinek a magas akarat Helyet készít az új világra, Mely mára megérett a tisztulásra. Víz az égből, víz felszínre törve, Gátjainak feszülve, elpusztít minden Építettet, elragad milliárd tonna szennyet, Elmossa a felduzzadt nyomort, Mit hegyekként a hátán hord Földrészekre kövesedve, Szitál, zuhog az ég terhe, Ez már nem enyhe a kiszáradásnak, Nem virága a sivatagnak, Ez őrült áradás a világnak, Melynek mélyén halott belvizek Poshadnak, míg utat nem vájnak A szeretet-zuhatagnak, Mi lerombolja a közöny-gátat, Friss erekből tölt A világ tavának, egyetlen bárka Tatján evezve, új Noé esdve Még egy esélyt kér, keresve Az eső felett a Hangot, De csak a víz robajlott, A válasz várat magára Hiszi, az ember meg kell, Hogy találja a forrást, A tiszta békét, A lélek reményét Felfedezi, De addig csak esik, Csak esik, Csak esik! Siessetek, a bárka megtelik! Bp. 2010. szeptember 18.