Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 19. oldal
Sivatagban Honnan indult a könnyű szél, mi simogat puhán, honnan a vándorló vágyódás, mély csendű, sivatagi éjszakán? Kihalt minden beduinsátor, egy kóbor kutya koncot keres, a csillagok fejemhez érnek, a fény-szennyek itt ismeretlenek. Az esti tűz bágyadtan leégett, hagyta elszállni a sülő hús szagot, A Wady Ram homoktengerében mélyre süppedtek a lábnyomok. Reggelre sápadt, sárga fény kelt, s egy lomhán vonuló tevekaraván, indul ringatózva a „sivatag-hajója” nyelvlógató pihenés után. Érett kalász és a zsemle színe, mint mesefilmhez kopott díszletek, minden egybe olvadt, mint a színes ködbe vesző, markáns kőhegyek. A sivatag rózsája kőszirmot bont, tövis nélkül nő, s nem vérszínű, zátárba mártott kenyér, illatos teák, s a saláta keserű. Itt nem kínoz szédült rohanás, végtelen békében vagyok, Itt az idő csak éjszaka és nappal Sóvárgón vágyom máris amit itt hagyok! Bp. 2011. április 6.