Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 17. oldal
Jöjjetek női poéták Falakat hiába rombolunk le ha haragból, szavakból, új falat emel a gyűlölet. Cibáljuk, – ha van még valahol – majd magunk kovácsolunk vasfüggönyöket. Szöges drótból kerítést magunk húzunk, hogy egészből metsszen két felet, a feltépett seb mindig frissen vérzik nem elégít ki a bosszú, sóval hinti be szenvedésedet. A harag mint a futótűz terjed újra és újra támad és harap ha bensőd bosszú vágytól dühöngeni akar örökké ezer és egy oka marad. Támadhatnánk török, tatár ellen, piszkálhatnánk a vackán nyugvó ebet Attila hány kilőtt nyiláért vehetne revansot, ezer év után is, de ki? miért? és minek? Szaladin tisztelte ellenségét a berontó, pusztító kereszteseket ma más földről támadják, tapossák idegen bakancsok az imaszőnyeget. Egyetlen őstől valók vagyunk ma is, Testvérek! Káinok és Ábelek! Százezer év is kevés, hogy megértsük ember farkasa ember – nem lehet! Jöjjetek női poéták, mesére, imára szerelmes dalra hívjatok a háborúkból most már elég volt, férfiak éljetek, öleljetek, ne harcoljatok! Bp. 2007. október 29.