Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 14. oldal
Lehet Lehet, hogy tested emléke, mint kelő naptól hátráló köd oszlik fel, – lehet, de nyakszirtemen őrzöm születéstől hozott anyajegyként egy hajnali leheleted. Lehet, hogy tekinteted idővel opál-gyöngyé kerekedett, mi egy színes álmomban szemembe költözött, s most együtt látok Veled. Lehet, hogy az elmúlásra már nincsenek meg nem írt szavak, itt voltál mély hangokban lehunyt szemem mögött tenger morajlásként befogadón hallgattalak. Minden meséd, tanításod most belső mélységem recés redőire tapad, lehet ezer „lehet”, de minden lehetséges Te voltál magad! Bp. 2009. Éjfél Az éjfél mint vadász a magaslesen, figyelt csendesen, majd halkan belopakodott, kézen fogta az órát, kecsesen léptette mutatóját, mint ki hölgyét viszi táncba, az óra a tizenkettőt járta. Az éjfél keresett, de nem talált, lassan körbejárta a szobát, nem talált hisz a Tejúton jártam, ringtam csillagok ringató karjában. Itt tartott rabként a látomás, az a különös éji varázs, hogy egy Nyilas les egy Oroszlánra, de íját sosem húzza fel támadásra. Hogy Kos vágtat a Halak után, kik elúsznak minden éjszakán, hol a Rák egyet lép előre kettőt hátra, csak a Mérleg lehet a bírája. Maradnék, de halványulni kezd az ég ezer sziporkája, s egy hajnali kósza szellő visszaröpített az ágyra, s lelkem szomorú-boldogan bújik vissza kihűlt vackába. Talán kis álom maradék a lant-zene, s hogy valaki belefont karjába. Bp. 2007. szeptember 22.