Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 24. oldal
Alkony az Alpok-lábánál Derekára a hegy felhő-övet kötött, Fejére felhő-sapkát nyomott, Búgón-zengő harangszó jelezte; Megérkeztek a zarándokok. Mögöttünk bazalt-sötét égből izzott a fénnyel csókolt fa korona, S két szivárvány tűzte le kévéjét, Ívelt földnek – a menny kapuja. Nem szeptember, de már nyár vége Délidőn a nap még forrón ragyog, A súlyos felhők terhe éjjel, Cseppekben bádogtetőn kopog. Semmi zordság, smaragd szelídség hegyek nyílvesszője mind elásva, A bazilika rózsás ablakán kilépett S ránk borult az este szent palástja. Mariazell, 2010. szeptember 8. Mosolyogj a Napra Tízezrek maradtak hajléktalan, Esélyed ember mennyi van, Hogy azon az oldalon légy Hol erősen nem mozog a föld, A szomszéd épp nem fegyvert tölt, Hogy a járvány eloldalog, S Te biztosan tudod, hogy Ezt a reggelt már megkapod, S ezer annyival hálálhatod, Hogy felnyitotta szemed: Éld meg boldogan létedet, Ez gyakran nehéz lehet, De akkor is Mosolyogj a Napra, Nézd, visszanevet! Bp. 2010. szeptember 12.