Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 30. oldal
Lassú ébredés A falon a hajnali utca tánca, Lombot veszítő fák karját Szél cibálja, s bólint közülük Halványsárga, poros világgal Az álmos lámpa, vetített árnyak, Mint szellemjárás, szobám falára. Az óra ütemes ketyegése; – menni kéne, – kelni kéne, magát vezeti egykedvűen, vagy nekem szól egymásra lépő ríme? A szél a redőnyön zongorázik, A diófa zörgő csontja fázik, Hangja régi sirató ének, Hol már a fejfák is vének október – úgy elvinnélek fényes szárnyú, hajnali géppel tenger partjára melegedni, pálma ágát szikkadt karodra tenni, hol koszorúd készülne orchideából – de csak a lámpa táncol, október könnyét hallom ablak keretre, süllyeszt dallama ágy-melegbe, még magához vonz egy rövid álom teendőim zsolozsmázom. Minden hajnal furcsa egyveleg, Fények, árnyak, figyelek, perelek, Rádió duruzsol, halk Smetana, Óránként más a vér nyomása, Pulzusom figyelem, belealszom, Fejem párna alá fúrt kezemre hajtom, Járj szívem, ahogy az óra kettyen, Holnap – ez már a ma – Van még bőségesen tettem, Engedj ébredni néhány évig Mi hátra van még megtehessem! Megtehessem! Bp. 2010. október 26.