Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 23. oldal
Csak ha együtt leszünk... A házak térdre rogytak, erőtlenül hajoltak meg a tomboló víz-elemnek, vályog-veretük fojtott sikollyal visszaadták a földnek. Kókadt – hószín homokzsákok koszorúja övezte a duzzadt patakot, mi tegnap még oly szelíden, ma dühöngve, lázadva robog. Összes érzelmi hullámzásunk rámossa magát rémült falvakra, zokogásba fúló, zilált csendjét teríti rá a holnapra. Csak ha együtt leszünk mindnyájan, minden parton, szakadt gáton, csak akkor tudjuk békíteni e romboló elemet, hogy megálljon. Bp. 2010. július 29. Nincs semmiben semmi titok Nincs semmiben semmi titok, A karmester mindent átadott Pentatonban, zenében, Egy szóban, egy igében, Minden sejtedben ott a nyitja, A teremtés minden titka, Fejtegesd le a héjakat S felfedezheted magad, Az Univerzummal azonos térkép Lapjainak egy oldalán talán, Talán egy csillag-sík falán, Talán a hópehely ábrában, Napfénynek tűző lázában, Mindenütt ott remeg, szemed, Kezed, gondolatod, ahogy Vízben a horog melyre egy Hal épp rákapott. Nincs semmiben semmi titok, felfedezheted, kutass, kíváncsi gyerek-életed lesz a felelet, – ha nyitott – Nincs semmiben semmi titok! Bp. 2010. augusztus 9.