Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 18. oldal
Januári mozdulatlan Olyan mozdulatlan minden, úgy áll a kép a tájban, ahogy egy mozi filmben láttam, valamikor a múlt században, vagy egy karácsonyi fotón tegnap vagy még régen, megfagyott fehérségben hallgat az új esztendő, hó szagú, gömbölyű gyermek, fejét puha párnára tetted s ringatod a csendet, zavartalan legyen álma, rigó csippent a zúzmarára, de hideg ez a falatkája, gubbaszt süppedve magába, tavaszra gondolása nem melegíti meg az ágat, a kék-cinke, vörösbegy – mint a társak – egyszerre szállnak, suhognak láthatatlan szárnyak, s a kép újra mozdulatlan. Bp. 2011. január 4. Magas hegyek fénye A hegyre fel kell jutnom, Mindegy, hogy mi a neve, Rögeit, szikláit taposva Jól essen, fájjon a meredeke. Hegyek csúcsait elérni, Hogy színe az enyém legyen, Lelkemben égjen örökre Az a fény, ott fenn a hegyen. Foszló, hajnali köddel, S kelő nappal emelkedem, Az az új fény kísérjen végig, A sötét, tisztító tűzben vesszen el! 2011. január 19.