Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 5. oldal
Ki az az Én? Kívülről nézek egy embert, kire azt mondom; én vagyok! Ki az az Én, ki magammal szembe néz A tükrön még homályos egy sarok. Kiben láthatatlan vulkán működik, Gondolatok cikáznak belső utakon, Karambolok, kiszáradt medrek, Hegy, völgy rajzolatok belső atlaszon. Apám arcának apró részletei, Nagyszülők pausz mögötti homályban, Ki vagyok én, s ki az a sok-sok sejtelem Akikkel kopott fotókon álltam? Ki az ki ismer még, vagy már – engem, ki az ki emlékszik, vagy már nem – reám Ötven-hatvan-hetven év már távlat, A forgatagban az ember csak áll. Országok tűntek el, család és barátok, Csendes számtalan, hajdan volt határ, Meddig keresi magát az ember, Már nem tesz fel kérdést, – csak úgy – Készen áll! Bp. 2011. május Szólj, szép szavakkal Szólj, halvány, szép szavakkal, csendben, ahogy én vagyok magammal akkor a felszín nem zavar fel vizet, csak spirál-köröket rajzol, ahogy örül szíved. Szólj, megfontolt szavakkal, szelíd a gondolat legyen, az érzések lesikló pályáján száz kanyart ír le úgy is, védtelen. Szólj nyugtatón, mint mély alt Lágyan elúszva a szürkülő égen, csendülj, ha szomorú vagyok, öt szólamban, fütyülj a szélben. Felcsipegetem a szép szavakat, Fészkében táplálom a gondolatot, Hagyom békésen szállni őket, Fegyverek ellen nem harcolok. Szólj szép szavakkal, a szép szó Visszhangot ad, S akkor az egész világot betöltik A megsokszorozott szép szavak! Bp. 2011. január 26.