Bodó Csiba Gizella - Válogatott versek | 12. oldal
Egyek voltunk Kezem szívedre, szívem a kezedbe már nem helyezhetem, de a fuvallatban, az éj-pókhálóban, rám hulló levélben nem Te érintesz-e Kedvesem? Titkon nem vagy-e itt szobámban; a gazella szemében, mi bronzban ül? Nem Te borzongsz-e át minden rezdülésben testemen kívül és belül? Hisz egyek voltunk röpke-sokáig, elválaszthat-e halál, ha a lélek örökre egyesül? Bp. 2007. június 2. Honnan hallom? Honnan, honnan hallom ezt a halhatatlan, levegőn átrezgő éneket, sikoltás-csíkot szakító két kezet rajzol a gyertya fénye, égő csipkebokor lángja visszacsókol az égre. Boróka ágak közt elhamvadó dal simul rám – szeretsz? Honnan, honnan hallom, hogy nevetsz? Már nem fáj, hogy vársz mindegy milyen messze, szívemen átrezeg a hang, ott a fészke – megkereste. Bp. 2007. december 25.