A BUDAPESTI GÉPMESTEREK 
ÉS NYOMÓK KÖRÉNEK 
25 ÉVES TÖRTÉNETE 
1883-TÓL 1908-IG

A választmány megbizásából irta az irodalmi bizottság
* * *
Fuchs Zsigmond: Visszapillantás huszonöt évre
Szeniczei Mihály: Bevezetés és 1883 január 28-tól 1890 októberig
Illyésy István: 1890 október 25-től 1895 februárig
Wiesenberger Vilmos és Richter Márton: 1895 március 2-től 1903 március 1-ig
Gyürey Rudolf: 1903 március 29-től 1908 április 5-ig
Gyürey Rudolf: Az agitáló bizottság története
Stein Lipót: Statisztikai pénzforgalmi kimutatás 1883–1908

Amidőn a kör huszonöt esztendős történetét mintegy dióhéjba összefoglalva közreadjuk, tudatában vagyunk azon körülménynek, hogy nem végeztünk teljesen kifogástalan munkát, aminthogy nem is végezhettünk, mert különösen a kör alapitását követő első évekről, amikor még a kezdet nehézségeivel kellett a mindenkori vezetőségnek megküzdeni, a jegyzőkönyvek nagyon hiányosak, amihez hozzájárult azon körülmény is, hogy a kör nomád életre volt kárhoztatva és igy a jegyzőkönyvek egy része a sok vándorlás közben valószinüleg elkallódott.
A kör lefolyt huszonöt éves történetének minden emlitésre méltó esetét felvettük – amennyire a rendelkezésünkre álló hiányos adatok azt lehetségessé tették –, de mellőztük az egyes üléseken megismétlődött és az adminisztrációból eredő sablonos ténykedéseket és felszólalásokat, valamint figyelmen kivül hagytuk a kör életéből azon mozzanatokat is, amidőn az áldásos munka helyét személyi kultusz üzése, vagy sértett hiuság felett megindult vita váltotta fel.
Mert bizony a mi elődeink is, akik ma már részben roskatag járásu, idős emberek, részben pedig boldogabb hazába költöztek, szinte húsból és néhányan nagyon is pezsgő vérből való emberek voltak, akik csak ugy, mint mi, a vita hevében, vagy valamely ügy megvalósitása körül akaratlanul is letértek azon útról, amelyen mint funkcionáriusoknak haladniok kellett volna.
Ez szolgáljon magyarázatul, ha a t. szaktársak, de különösen az idősebbek, akik messzebbre tudnak visszaemlékezni, az egyes dátumok között tul nagy hézagot találnak.
No de mindezeket nem panaszképpen, vagy diszharmónia előidézése gyanánt emlitjük fel ez ünnepélyes alkalommal, de a történeti hüséget tartva szem előtt egyrészt, másrészt pedig, hogy a kör történetének esetleg fogyatékosnak látszó leirását megindokoljuk.
Az irodalmi bizottság

Visszapillantás huszonöt évre
Akár egy jégrétegben konzervált, egymástól hermetikusan elzárt és elkülönitett testekkel állottam volna szemben akkor, amidőn magamban a Budapesti Gépmesterek és Nyomók Köre alapitását célul tűztem ki, hogy általa e mozdulatlan tömegbe az együttműködés éltető szikrájával életet, munkakedvet, szakmánk iránti érdeklődést oltsak be.
Az erők központositása és aktivitása volt a cél, mert az az erő, amely az akkori – ki-ki a maga útján haladó – gépmester-gárdában felhalmozva volt, a közömbösség béklyóiba szoritva meg nem nyilvánulhatott s akár az elaltatott oroszlán, játékszere maradt az önkénynek. Össze kellett tehát vonni az erkölcsi erőt, mely ezelőtt egy negyedszázaddal a gépmesterek gárdájában épp ugy megvolt, mint a mai generációban, hogy a parlagon heverő energiát a maguk jogos előnyére felhasználva, gyümölcsöztethető legyen a szolidaritás, az együttérzés jegyében.
De a Budapesti Gépmesterek és Nyomók Köre megalapitása után se birt annyi átalakitó hatással, hogy az egyénben mindenki csak szaktársat lásson. A tagok zöme továbbra is csak a főgépmesternek árnyékát követte, akiknek – az akkori felfogás szerint – leginkább predesztinálva kellett volna lenniök a köri vezetőszerepek betöltésére. De e számitás nem vált be, mivel az egyesek állását és nem az egyéni kvalitást vetettem latba s általuk körünk felvirágzását hiába reméltem, mert nem a szaktársi érzelmek szabadabbá tétele, nem a közös érdekek ápolása, nem az együttérzés nivelláló ereje dominált körünkben, hanem az egyesek nimbuszát és hiuságát most a kör keretén belül terpesztgették és most már itt a körben szervezkedtek azoknak csatlósai, hogy saját nézetükön kivül minden más, akármilyen életrevaló eszme tért ne foglalhasson.
Merészségre vallott, ha valaki ezeket a lealacsonyitó, a szaktársi érzületet egészen megmételyező tényeket a kör nemes hivatásával összeférhetetlennek nyilvánitotta. Ilyen viszonyok között a tagok nagy része továbbra is – ugy mint a kör alapitása előtt – a nembánomság egyszerű, kényelmes és biztos odujába vonult vissza. S ha itt-ott az egyik vagy másik sorompóba lépett, akkor is a főgépmester-vezetőségnek kedvében járt, nehogy a renitens elem hirébe kerüljön.
Az akkori nyomdász-szervezetben egyáltalán divott erőszakosság és egyéni hatalmaskodáson nyugvó politika, körünk életében is megbosszulta magát. Átöröklődött ez a fekély s hosszu időn át inficiálta annak véredényeit és majdnem tizennyolc évig tengődött, betegeskedett, mert egészségtelen vére cselekvő képességét megbénitotta. Csak ezen hosszu évek tengődése után kezdődtek a viszonyok konszolidálódni; a szaktársi fogalom érvényesitése tisztitólag hatott a beteg testre. Az együttműködésben rejlő erő felismerése uj életet adott a fejlődésében visszamaradott körünknek és a szervezkedés eszméivel párhuzamosan teljesen helyreállt annak akcióképessége is.
Egészséges szellő keletkezett táborunkban, higgadt, meggondolt szaktársak alapjában kezdték a romhalmazt képező szervezetet felépiteni és lépésről-lépésre oly szilárd szervezet keletkezett, mely akármily viharokkal dacolva, megingathatatlanul megállja helyét, mert az erkölcsi alap az erőssége a mai nyomdásztársadalomnak, amely mint egy testet, egy lelket, az össznyomdászságot magába foglalja.
Ez az egészséges szellem a Budapesti Gépmesterek és Nyomók Körébe is bevonult. Körünk rossz szellemei, félistenei a kollegialitás éltető, meleg sugarainak perzselő hatása elől menekültek és rozsdás, megmételyező eszközeiket megsemmisitette az eszményi szaktársi szeretet, az összetartozandóság, az egyenlőség ereje.
Igy született a szolidaritás jegyében az eszme, mely tulajdonképpen csak most, huszonöt esztendő után, valósult meg a szó legnemesebb értelmében.
1883–1908. E két pólus között az egyik az akaratot, a másik a tettet jelképezi és többször megismétlődő erőpróbákra volt szükség, mig vonzóképességük koordináltak, kiegyenlítődtek. Az akarat, az eltökélt, erős, semmilyen nehézségektől vissza nem riadó akarat, elültette azt a kis, semminek látszó magszemet, amely a szeretet melegével ápolva és éltetve rövid idő mulva kikelt. Kikelése után, alig hogy elég erős gyökeret tudott verni, a széthuzásnak, a személyeskedésnek, a hatalmaskodásnak zord szele tépegette e gyenge hajtást, pedig az élet első éveiben gondozás, ápolás, szeretet után áhitozott. A tett eszményi tényezővé vált akkor, amikor a még alig meggyökeresedett csemetét megóvta a stagnáció megbénitó karmaitól.
Ez a szeretetápolta csemete dús lombozatu fa lett, melynek árnyékában kipihenhetjük mindennapi fáradalmaink, melynek lombozata ma már mindegyikünknek menhelyet nyujt a legerősebb vihar ellen is.
***
Az 1882. év tavaszának egyik éjjelén, midőn az „Egyetértés”, a „Budapester Tagblatt” és „Neues Politisches Volksblatt” papirjait tarkitottam be a világ eseményeit hirüladó betűk ezreivel, munkám végezte után leültem iróasztalom, azaz a most már üresen álló „Schliessplatte” mellé és a „Vorwärts”-t lapozgattam. Egy kis hir keltette fel érdeklődésemet, egyszersmind irigységemet a bécsi gépmesterek iránt, akik immár átléptek a nomád életből a kollegialitás polgáriasult társadalmába. E hir ugyanis a Wiener Maschinenmeister-Klub egyik választmányi üléséről szólt.
Érdeklődésemet és meglepetésemet nem annyira a bécsi gépmesterek köre választmányi ülése okozta, mint inkább saját tájékozatlanságom, mert e körnek fennállásáról eddig tudomásom nem volt. Másnap, még egy az éjjel fogalmazott levelem, a bécsi kör vezetősége kezében volt, amelyben kértem, hogy közöljék velem a kör alapszabályait és eddigi működését. Egynéhány napi várakozás után örömmel vettem a W. M. K. cimemre küldött válaszát. Rövid, de az őszinte kollegialitás meleg szavaival buzditottak engem, hogy mily szép és üdvös dolog volna, ha Budapesten is hasonló elveken alapuló kör alakulna, amellyel karöltve munkálkodhatnánk a közös cél, a közös eszme megvalósitásán; amelyben a szakmabeli művelődését szélesebb alapokra fektetve, állandósitanánk s az eddigi magas válaszfalak lerombolása által pedig az összetartozandóságot, a kollegiális szellemet fejlesztenénk.
Amidőn a bécsi kör alapszabályai és a hozzám intézett biztató sorok már kezeimben voltak, erősebben mutatkozott az eddig még nyugvóra nem tért óhajom és csak az nyugtalanitott, hogy nem volt senkim, akivel a kör alapítása iránti tervemet közölhettem volna. Nem láttam senkiben a komolyságra való biztosítékot, akivel bizalmasan szóba állhattam volna e tekintetben. Pedig elég jó és „előkelő” összeköttetéseim voltak akkor a nyomdásztársadalomban és hogy csak a kiválóbbakat említsem: Mussil, Protschkó, Urschitz I és II, Lang, Baurek, Stagl, Bauer Ferenc, Krause és Hell Ferenc. Ez utóbbi háromhoz még ma is őszinte baráti kötelék fűz és egyikkel-másikkal többé-kevésbé intim viszonyban álltam. De ismervén az akkori felfogások egyoldaluságát s különösen egyeseknek izolált természetét, nem mertem nyilvánitani – bevallom szégyenkeztem –, hogy nekem, mint fiatal embernek, eszmém és nézetem is lehet.
Mégis lett eredmény. Irka-firkákkal töltöttem a szabad időmet s azt sem tudom, hogy hogy, egy szép napon papírtekercscsel a kezemben, Gawel szerkesztő szaktársamnál találtam magam, őtet alázatosan kérve, közölje ezt – itt átadtam neki a papírtekercset – a legközelebbi „Typographiá”-ban. Gondolhatják, kedves szaktársak, mily türelmetlenül vártam a „Typographia” megjelenését, nem azért, mintha a nevem nyomtatott betűkkel való megjelenése jogcímet adott volna a derekam feszesebb tartására, hanem azért, mert kiváncsi voltam, mily hatással lesz a közölt „felhívásom” a gépmesterekre.
Nem tévedtem, a hatás igen vegyes érzelmeket váltott ki. Az egész gárda cikkemet kommentálta és én nyugodtan vártam a legközelebbi vasárnapi összejövetelt, hogy személyesen is meggyőződjem felhívásomnak hatásáról. Nagy csalódás nem ért és a hangulatból, mely az eszme felvetése nyomán keletkezett, ékes német szóban, lapidár tömörséggel kivettem, hogy az eszmecsere refrainje: „Mit akar ez a t...?”. El voltam készülve, hogy a gépmesterek köre alapítását közömbösen fogadják, de azért az eszme már nem került le a napirendről; ahol két vagy három gépmester együtt volt, csak arról folyt a szó s ilyenkor gyakran a „legudvariasabb” kifejezésekkel és titulusokkal illettek. Idővel mégis megbarátkoztak, mert meg kellett barátkozniok az eszmével és csak „egy gondolat bántotta” egy részét a gépmestereknek és pedig az, hogy éppen nekem kellett ezt az eszmét megpenditeni.
Mikor láttam, hogy megnyugvással mennek bele a kör alapitásába, minden alkalommal hangoztattam, hogy a főgépmestereket leginkább illetékesnek tartom a jövendőbeli kör vezetőségére, ami annyiban volt hatással, hogy most már némi szeretettel mentek bele az előkészítési munkálatokba.
Igy jutottam azon határhoz, amelynél már az aktiv cselekvés szerepe kezdődött. Mivel az akkori felfogás szerint inkább az egyén kora és állása, mint annak kvalitása volt a mérvadó, keresni kellett a kiválóságok között olyan egyént, aki személyes tekintélyénél és állásánál fogva leginkább imponált és így legalkalmasabbnak látszott arra, hogy a kör alapitása eszméjének megtestesítésénél közreműködjön. Igy kerültem össze Urschitz gépmesterrel, az akkori Emich-féle nyomda (ma Athenaeum) főfaktorával.
Aki valaha nagy úrnak előszobájában antichambrirozott, aki valaha első felköszöntését elmondotta s aki sima parketten, ügyetlen mozdulatokkal és bizonytalan tartással bókolni akart, csak az tudhatja megérteni azt a lámpalázzal járó bizonytalanságot, amely rajtam erőt vett, mikor félősen, hebegő szavakkal, ingadozó léptekkel Urschitz szine elé kerültem, hogy látogatásomnak célját vele közöljem. Öreg úr, meg faktor is volt akkor már Urschitz és én, amidőn megjelenésem okát előadtam, külön hangoztattam, hogy benne azt a gépmestert kerestem fel, akitől körünk megalapitását és felvirágoztatását leginkább reméljük és tőle az elnöki tiszt elfogadását kértem. A kör magasztos hivatásának ecsetelésével akartam befejezni mondókámat, amidőn a jó öreg úr félre nem érthető gesztusokkal adta tudtomra, hogy most már éppen eleget tud és nem is kíváncsi a még el nem mondottakra, ő anélkül is elfogadja a korelnökséget addig, amig a kör az alakulással járó nehézségeken tul lesz. Igy jutottunk az első érdemleges értekezlethez, amelyen a kör működését és célját körvonalaztam és annak alapszabályait elfogadásra ajánlottam.
Mivel Urschitz az elnökséget továbbra megtartani nem akarta, Protschkóhoz, a Franklin-nyomda akkori főgépmesteréhez fordultam és tőle kértem e tisztség elfogadását. Ha Urschitznál a rusztikus, de nem bántó modorral találkoztam, Protschkónál (sokan vannak, akik emlékeznek reája) ennek szupperlativusára akadtam s azt hiszem jól definiálom, ha se rusztikusnak, se úrinak nem nevezem a modorát, inkább mindkettőnek a vegyüléke volt, erősitve egy jó adag önteltséggel és a kirivó fensőbbséggel járó idegességgel. A kapubejáratnak baloldalán lévő szobájában fogadott; előadtam mi járatban vagyok s csodálatos módon, külső nyugalommal, – de kicsinylő mosollyal az ajkán – végig hallgatta, mig előadtam jövetelem célját. Most már ő is, aki nem volt hozzászokva, hogy annyi ideig hallgassa valaki beszédét, hozzászólott az ügyhöz. Különös szokása volt, hogy csak ugy tudott valakivel beszélni, ha rövid időközökben a társalkodóját vagy mellbe lökte vagy pedig kabátja gombját csavargatta. Nekem egy órai ottlétem alatt mindkét mozdulatából kijárt elég, de fáradságom eredménnyel járt, mert távozásomkor tőle, mint a kör első elnökétől vettem bucsut.
De természete és egyéni felfogása miatt csak pünkösdi királyságra volt hivatva, pedig mindent megpróbáltam, hogy az elnöki székben jól érezze magát. Törekvésem hiábavaló volt, rövid idő mulva vezető nélkül álltunk és szinte kétségbeejtő helyzetben néztem a legközelebbi elnök nélküli közgyűlés elé. De minél nagyobb a veszedelem, annál közelebb volt a segitség, mely Mussil Alajos főgépmester személyében felénk intett.
Mussil Alajos, aki a kör alapítása alatt Budapesten, az akkori M. Deutsch-féle (ma „Grafikai intézet r.-t.”) nyomdában mint főgépmester működött, időközben városunkat elhagyta és a brünni Rohrer-cégnél vállalt állást. De alig háromnegyed év letelte után ismét visszakerült Budapestre. Mikor Mussil visszajövetele tudomásomra jutott, megérkezése után másnap (vasárnap volt, ugy emlékszem e tényre, mintha tegnap lett volna) felkerestem a lakásán és jó jelnek vettem, mikor az Ó-utca és Nagymező-utca sarkán lévő utcai lakása ablakai előtt elhaladva, Mussilnak „Gott grüss’ die Kunst” köszönését hallottam felém szállani. Az engem érdeklő brünni viszonyok megbeszélése után feltártam előtte a kör helyzetét és szavát vettem, hogy, amennyiben a választás reája esik, az elnökséget elfogadja. Ugy is volt. Mussilt már állandó elnöknek tartottuk és mivel munkaképzettsége, intelligenciája – eltekintve a főgépmesteri állásától – e tisztségre már maga is predesztinálta, nyugodt voltam a jövőt illetőleg.
Itt lezárom naplómat. Ami utána következik, arról a „Typographia”, valamint a jegyzőkönyvek tanuskodnak. Feladatom csak az alapitás körüli történtekre szoritkozott, mely tények – sok kellemetlen személyi vonatkozásu tételek kihagyásával – hűen, igazságosan visszatükrözik a Budapesti Gépmesterek és Nyomók Körének ezelőtt huszonöt évvel az alapítás körül lezajlott történetet.

Huszonöt év története
1882 november 26-án tartatott az első értekezlet a megalakitandó Budapesti Gépmesterek és Nyomók Köre érdekében. Az értekezleten – mely a Széchenyi-kávéházban folyt le – Fuchs Zsigmond kezdeményezésére és meghivására megjelentek: Krause J., Hoffmann K., Mussil A., Bauer F., Lang J. és Aigner J.
Az értekezlet elhatározta a kör megalakitását és egyuttal kimondatott, hogy a kör célját a tagok szakszerű kiképzése és anyagi érdekeinek megóvása képezi. A megjelentek végül elhatározták, hogy Baurek J., Protschkó M. és harminc gépmester meghivásával ujabb és nagyobbszabásu értekezletet tartanak.
December 17-én tartották meg e nagyobbméretü értekezletet, mely alkalommal egy héttagu bizottságot választottak az alapszabályok kidolgozására. A bizottságba beválasztattak: Urschitz J. elnök, Fuchs Zs. jegyző, továbbá Lang J., Kalhanek R., Mussil A., Aigner J. és Krause J.
Az első ülést két nap mulva, december 19-én tartotta a hetes bizottság. Az előmunkálatok serényen folytak, csupán a beiratási dij és a heti illeték megállapitásánál voltak elágazók a vélemények. A második, egyszersmind az utolsó ülés az alapszabályok kidolgozása tárgyában december 21-én volt a „Csigához” cimzett vendéglőben, mely alkalommal teljesen egyöntetű megállapodás jött létre és határozatba ment egy általános gépmester- és nyomó-értekezlet egybehivása.
December 24-én tartatott meg az általános gépmester- és nyomó-értekezlet az összes budapesti szaktársak résztvétele mellett. Az elnöki széket Urschitz foglalta el, a jegyzői tisztet pedig Fuchs Zsigmond töltötte be. Az alapszabálytervezet csekély módositással elfogadtatott és utasittatott a hetes bizottság, hogy az alapitó-közgyűlés egybehivása iránt haladéktalanul intézkedjen.
1883 január 28-án a Leykam-féle vendéglőben tartatott meg az alapitó-közgyűlés. Urschitz korelnök megnyitója után Fuchs Zsigmond beszámolt a hetes bizottság működéséről, mire a kör megalapitása kimondatott. A napirend első pontja értelmében megválasztották a jelölő bizottságot Aigner, Lanzenberger és Rónai szaktársak személyében, kiknek ajánlatára a közgyűlés a tisztikart és a választmányt a következő szaktársakkal töltötte be: elnök Protschkó M., alelnök Hoffmann K., pénztáros Mihalkovits F., magyar jegyző Korcsmáros F., német jegyző Fuchs Zs., könyvtáros Bauer F. Választmány: Stagl R., Krause J., Hell F., Brichta M., Kalhanek R., Aigner J. Póttagok: Mussil A., Deling J., Huber K., Cselesnik J., Lang J. és Jeckl A. A választás megejtése után Urschitz J. korelnököt a közgyűlés tisztelete jeléül diszelnökké választotta. A hetes bizottság pedig fáradságos munkájáért jegyzőkönyvi köszönetben részesült.
Az első választmány február 4-én tartotta alakuló ülését. Élénk vita keletkezett az illetékfizetés rendszeresitése körül. Mihalkovits pénztáros a havi befizetés mellett érvelt, mig a választmány a heti befizetés mellett döntött. Elhatároztatott, hogy további intézkedésig a választmány a „Tigris-szálloda” udvari helyiségében tartja üléseit.
A február 18-án tartott ülésén elhatározta a választmány, hogy az alapszabályokat a tagok között szétosztja. Az állásközvetitést Hoffmann K. vállalta el. A kör megalapitásának örömére kedélyes estély tartását határozta el a választmány, melynek rendezésével Hell, Krause és Mihalkovits bizattak meg.
A március 4-én tartott választmányi ülésen élénk vita fejlődött ki afelett, hogy a munkaközvetités kiterjesztessék-e a vidéki gépmesterekre is. Kimondatott, hogy a vidékiek csak az esetben közvetittetnek, ha a fővárosban nincs munkanélküli gépmester. A körbe eddig 60 gépmester és nyomó jelentkezett felvételre.
Március 18-án tartott válaszmányi ülésen határozatba ment, hogy azon gépmestereket és nyomókat, akik még nem tagok, a körbe való belépésre fogják serkenteni. Ez ülésen a „Typographia” szerkesztőségének Hoffmann K. inditványára rosszalást fejezett ki a választmány, mert a körnek néhány hivatalos közleményét nem közölte.
Április 1-én tartott általános gépmester- és nyomó-értekezlet határozatilag kimondta, hogy a budapesti nyomdász-testületben kialakult független ellenzéki párt elveivel egyetért és törekvéseit támogatja. Ez ülésen ismét panaszos hangok hallatszanak el a „Typographia” magatartása miatt és Mussil azon nézetének ad kifejezést, hogy a lap, mint munkásközlöny, nem állja meg a helyét, mert nem védi meg az össznyomdászság érdekeit.
Április 17-én, a kör hivatalos ügyeinek elintézése után rendeztetett az első vitaestély a festékező hengerek kezeléséről és öntéséről. A vitát Krause J. vezette be, mely felett igen élénk eszmecsere fejlődött ki.
Április 24-én tartott körestélyen Mussil szabad előadást tartott az ultramarin festékről.
Május 27-iki választmányi ülésen határozatba ment, hogy a módositott alapszabály-tervezet a minisztériumhoz benyujtassék jóváhagyás végett. Továbbá javaslat tétetett dalárda alakitása érdekében.
Junius 7-én foglalkozott a választmány a bécsi gépmesterek és nyomók körének a kölcsönösség kimondását célzó átiratával. A választmány elhatározta, hogy az átiratot a legközelebb tartandó közgyűlés elé pártolólag terjeszti. A megalakitandó dalárda előmunkálatainak elvégzésére három tagu bizottság küldetett ki Hell F., Krause J. és Mihalkovits szaktársak személyében.
Julius 17-én tartott választmányi ülésen Mussil A. inditványozta, hogy létesitessék munkanélkülieket segélyző pénztár. Továbbá javasolta, hogy a segédmunkások és segédmunkásnők anyagi érdekeinek megvédésére szabályok állapittassanak meg. Mindkét inditványnak a közgyűlés napirendjére való tűzése határoztatott.
Julius 22-én tartott félévi közgyűlésen a választmány jelentése után tárgyalásra került a bécsi gépmesterkörrel való kölcsönösség megkötése, mihez a közgyűlés hozzájárult és megbizta a választmányt, hogy ezen közgyűlési határozatot azon megjegyzéssel közölje a bécsi gépmesterkörrel, hogy annak kötelező ereje már a mai nappal életbe léptettessék. Mussil A. inditványa, egy munkanélkülieket segélyző pénztár létesitése iránt, elfogadtatott azzal, hogy a segélyezés 1884 január 1-én veszi kezdetét és pedig nőseknek 1.50 frt, nőtleneknek 1 frt heti segélyzés állapittatott meg azon megszoritással, hogy a segélyzés az anyaegyleti tagságtól tétetik függővé. Ugyancsak Mussil A. inditványa a segédszemélyzet ügyében elfogadtatott Fuchs Zsigmond azon módositásával, hogy a kilépésnél a szokásos bizonyitvány kiállitása mellőztessék.
Az 1883 julius 27-iki „Typographiá”-ban panaszos cikk jelenik meg négy aláirással. A közlemény elmondja, hogy bár a kör megalapitása örömmel fogadtatott, de a tapasztalható résztvétlenség a további fennállásra és fejlődésre vérmes reményekre egyáltalán nem ad okot. Az érdeklődés lanyhaságát az egyesek által űzött személyi kultusz idézi elő. Továbbá azon körülmény, hogy a szakkérdések megoldását és megvitatását könnyüfajtáju korcsmai szórakozás váltotta fel.
A szeptember 30-án tartott választmányi ülésen Mussil A. elnök jelentést tett, hogy a segédszemélyzet ügyét érintő körleveleket a főnököknek megküldötte, továbbá bemutatta a segédszemélyzet bizonyitványát helyettesítő munkakönyv kéziratát. A bécsi gépmesterkörrel való kölcsönösségből kifolyólag az utazó gépmesterek részére igazolvány kiállitását kéri, mit a választmány magáévá tesz.
A kör első otthonát, a Nádor-utcai „Tigris-szálloda” udvari helyiségét elhagyta és a Sebestyén-téri „Csigához” cimzett vendéglőbe helyezte át.
Az október 28-án tartott választmányi ülés határozata kapcsán az utazó gépmesterek részére szükséges igazolójegyet, valamint a segédszemélyzet tagjainak a kilépés alkalmával kiállitandó munkakönyvet november 1-étől kezdve életbeléptették.
1884 január 27-én tartott közgyűlés utasitást adott a választmánynak, hogy Szirovy T. és Türke J. veterán szaktársak részére azon alkalomból, hogy ötven éve nyomdászok, a kör jubileumot rendezzen, vagy ha más oldalról a kezdeményezés már megtörtént volna, akkor azon testületileg résztvegyen. E közgyűlésen Baurek J., a kör felvirágoztatása körül szerzett érdemeiért, tiszteletbeli taggá választatott. A kör helyiségét ujabban az Akadémia- és Széchenyi-utca sarkán levő Seewald-féle vendéglőbe helyezték át.
A szentesitett alapszabály a belügyminisztertől április 20-án visszaérkezett.
Augusztus 24-én a kör rendkivüli közgyűlést hivott egybe, melyen Mussil elnök jelenti, hogy a nem régen visszaérkezett alapszabályt ismét fel kell terjeszteni a belügyminiszterhez ujabb jóváhagyás végett, mert nincs benne egyetlen pont sem, mely a munkanélküliek segélyzése tekintetében intézkedne. A közgyűlés folyamán felolvastatott a bécsi gépmesterkör átirata, melynek értelmében a prágai és berlini gépmesterkör bevonásával a gépmesterek és nyomók részére szaklap kiadását tervezik és egyuttal felhivják a kört a vállalat támogatására. A közgyűlés Mussil elnök javaslatára az átiratban foglaltaknak helyt adott és a kért támogatást kilátásba helyezi. A kiadások fedezésére a közgyűlés a heti illetéket 10 krajcárról 12 krajcárra emelte fel azon meghagyással, hogy az alapitandó szaklapban a kör hivatalos közleményeinek, valamint a körtagok által beküldött szakcikkeknek hely adassék.
Szeptember 21-én tartott választmányi ülés határozta el először a hanyagul fizető tagok felszólitását. A körhelyiség ismét uj otthont talált Schaffhauser vendéglőjében: VII., Akácfa-utca 39. szám alatt.
Október 21-án a kör a beiratási dijat hat heti tartamra két forintról egy forintra leszállitotta.
Érdekes határozatot hozott a választmány november 30-án tartott ülésén, amennyiben felvett egy rokkant gépmestert a tagok sorába.
A lefolyt évben a kör működésében hézagosság állapitható meg, melyet – az elszórt jegyzetek szerint – a kör tagjainak, valamint a választmány egyes tagjainak résztvétlensége idézett elő.
1885 január 18-án a választmány a dalkör alapitásának eszméjét elveti és ezzel szemben elhatározza, hogy a kör az „Egyetértés” dalkörrel szövetkezik és a gépmesterköri tagoknak erkölcsi kötelességévé teszi, hogy a dalkört, mint működő és pártoló tagok támogassák.
A február 22-én tartott közgyűlés a választmány azon javaslatát, hogy az „Egyetértés” dalkörrel kapcsolatot létesitsen, helyesli és egyhangulag elfogadja azon megjegyzéssel, hogy a gépmesterkörre ez akcióból kifolyólag semmiféle anyagi megterheltetés ne háruljon. Fuchs Zs. inditványt tesz az iránt, hogy a gépmesterek és nyomók részére egy szaklap létesittessék, havonként egyszeri megjelenéssel. Mussil A. inditványára az ügy függőbe hagyatott addig, mig a bécsiektől tudósitás érkezik a már fentebb emlitett közösen meginditandó, ugyancsak ily irányu szaklap ügyében.
Március 7-én tartott gépmester- és nyomó-értekezlet kimondja, hogy illetékes helyen szorgalmazni fogja a „Typographiá”-nak az anyaegylettől való függetlenitését, hogy ezáltal a lap hivatásának jobban megfelelhessen.
Április 18-án tartott választmányi ülés elhatározta, hogy a jegyzőkönyvi kivonatokat a tagokkal körlevél utján közli, amennyiben a „Typographia” március 15-től kezdve csak magyar nyelven jelenik meg és igy a németajku szaktársak a kör ügyeiről nem nyernek pontos értesülést.
A „Typographia” julius 10-én megjelent számában cikket közöl, mely a gépmesterkörrel foglalkozva, elmondja, hogy hivatásától eltérően, tulnyomó részt nemzetiségi kérdéssel foglalkozik és hogy a németajkuak uralják a helyzetet. Ez okból kifolyólag a csak magyarul beszélő, továbbá más nemzetiségű gépmesterek a körtől távol tartják magukat és igy a kör tagjai között nincs meg a kellő szolidaritás. Ezzel kapcsolatban felemlittetik azon vétkes körülmény is, hogy a gépmesterek az árszabálymozgalommal szemben indolenciát tanusitanak.
A fent elhangzott vádakra a „Typographia” következő számában a választmánynak egyik tagja reflektál és a felsorolt vádakat iparkodik megdönteni, de kevés sikerrel, mert a germanizálás és a magyarok mellőzése a kör beléletében tényleg fennáll.
Augusztus 28-án tartott havi ülésén a választmány két arany pályadijat tűzött ki „A bronzkék festék utánzása” tárgyu szakdolgozat megirására.
A „Typographia” december 11-én megjelent számában ismételten foglalkozik a kör azon indolenciájával, melyet a küszöbön lévő árszabálymozgalommal szemben tanusit. A december 25-iki számban pedig ugyancsak erős támadásban itéli el a választmánynak azon eljárását, hogy a már lefolyt árszabálymozgalomból kifolyólag megrendszabályozott 5 gépmester ügyével egyáltalán nem törődik.
1886 február 5-én megjelent „Typographiá”-ban Leitner Pál, az akkori árszabály-bizottságnak egyik tagja erélyes szavakkal követeli, hogy a megrendszabályozott gépmestereket, de a nyomortól különösen meglátogatott Durigó szaktársat a kör anyagilag támogassa.
A kör választmánya irásbeli értesités kapcsán meghivta a panaszos kollegákat, hogy a kör február 21-én tartandó közgyűlésén jelenjenek meg az elhangzott sérelmek tisztázása érdekében, s egyben hangsulyozta a választmány, hogy a „Typographia” hasábjain nem akar polémiákba bocsátkozni. A meghívott szedő szaktársak ezen felhivást visszautasitották s oda nyilatkoztak, hogy közügyeket csakis nyilvánosan, a „Typographia” hasábjain hajlandók elintézni.
A február 21-én tartott közgyűlés foglalkozott az elhangzott vádakkal. Ennek szanálása érdekében négytagu bizottságot delegált azon meghagyással, hogy a békés kibontakozás érdekében az anyaegyleti választmánnyal lépjen érintkezésbe.
Április 11-én a kör nyomtatványkiállitást rendezett, de csekély résztvéttel, amennyiben a kör 80 tagja közül csak hárman vettek részt. A kiállitás látogatottsága élénk volt ugyan, de mégsem kielégítő, mert a látogatók zöme hölgyekből és szedő szaktársakból, továbbá szakmánkhoz nem tartozó vendégekből került ki, mig a körtagok igen gyér számmal voltak képviselve.
Szeptember 4-én a választmány a hanyag jelentkezés miatt eltörli a segédmunkások és munkásnők részére rendszeresitett munkaközvetitést.
December 18-án tartott választmányi ülés határozata folytán felhivattak a gépmesterek és nyomók, a Németországban bérharcot vivó szaktársak anyagi támogatására.
1887. A március 6-án tartott közgyűlés foglalkozott azon gépmesterekkel és nyomókkal, akik a körnek még nem tagjai és utasitotta az uj választmányt, hogy hatáskörében a legmesszebbmenő tevékenységet fejtse ki ezen áldatlan állapot megszüntetése érdekében. A közgyűlés ezen akció megkönnyitése végett a beiratási dijat 2 forintról 1 forintra leszállitotta. A munkanélküli segély felemeltetett és pedig nőtlen tagok részére 1 forintról 1.50 forintra, nős tagok részére 1.50 forintról 2 forintra. A mindenkori pénztáros részére 30 forint tiszteletdij szavaztatott meg azon fentartással, hogy ezen határozat a távollévő tagokkal is közöltessék és a legközelebbi havi ülés napirendjére tűzessék.
A március 12-én tartatott az alakuló választmányi ülés, minden nevezetesebb esemény nélkül.
A kör helyisége november 26-án Lähnert J.-féle vendéglőbe, VII. ker., Kazinczy-utca 53. szám alá helyeztetett át.
A december 18-án tartott havi ülés végleg elfogadta a pénztáros dijazására vonatkozó javaslatot. Határozatba ment, hogy egy választandó ötös bizottság vezetésével az anyaegyesület védnöksége alatt időközönként nyomtványkiállitást rendeznek.
1888. A nyomtatványkiállitás eszméje annyiban módosult, hogy azokat az anyaegyleti önképző osztály rendezi a gépmesterkör közreműködésével, olyan megállapodással, hogy a kör fentartja magának a jogot a gépmesteri szak szempontjából, a nyomtatvány felett nyilvános birálatot gyakorolni.
A március 11-én tartott közgyűlés a rokkantsegélyt havi 3 forintról felemelte 5 forintra, a munkanélküli segélyt pedig 1.50, illetőleg 2 forintról heti 2.50 forintra emelte fel, tekintet nélkül arra, hogy a segélyre jogosult körtag nős-e, vagy nőtlen. Ezen határozatok visszamenőleg március 1-én léptek életbe. Április 1-től kezdve pedig a heti illeték felemeltetett 12 krajcárról 15 krajcárra. A hetenkénti körestélyek megtartására a keddi nap állapittatott meg.
Április 1-én tartotta a kör V. alapító ünnepélyét, egybekötve Mussil Alajos elnök ötvenéves nyomdászságának jubileumával. A kör a jubilánsnak, mint évek óta buzgó elnökének, 12 darab aranyat nyujtott át tisztelete jeléül.
Mussil Alajos, a kör elnöke, április 20-án tisztségéről leköszönt. Okot erre azon körülmény szolgáltatott, hogy a körtagok egyrésze megvonta tőle a bizalmat.
Aigner Antal pénztáros május 11-én szintén leköszönt huzamosabb idő óta viselt tisztségéről és egyben az őtet megillető 30 forint tiszteletdijról is a kör önképző osztályának javára lemondott.
A kör kezdeményezéséből kifolyólag, később az anyaegyesületi önképző osztály által elvállalt és május 20-ára tervezett első nyomtatványkiállitás résztvétlenség miatt nem volt megtartható. Az ódiumnak oroszlánrésze a „Typographia” május 18-án megjelent számában közzétett vezércikk szerint – a gépmestereket illeti.
A május 6-án tartott rendkivűli közgyűlésen elnöknek Krause J., pénztárosnak pedig Cselesnyik J. választattak meg. A körestélyek megtartását szombatra helyezték át, mert a keddi este nem volt erre alkalmas. Krause J. a megválasztást nem fogadta el, igy az elnöki teendőkkel a legközelebbi rendes évi közgyűlésig Fuchs Zs. alelnök bizatott meg.
Junius 2-án tartott havi ülés keretében Müller E. felolvasást tartott a cinkklisék kezeléséről. Vita indult a papiros nyomásközbeni gyűrődéséről, a vitát Fuchs Zs. vezette be.
Október 28-án lefolyt havi ülés után Krause J. felolvasást tartott a gyorssajtók szereléséről és tisztántartásáról.
1899. A március 10-én tartott havi ülés keretében Müller E. értekezett az illusztrációk nyomásáról. A havi ülés állást foglalt néhány nyomdának azon eljárása ellen, hogy ünnepnapon kárpótlás nélkül dolgoztat. Ezen üggyel a „Typographia” május 17-én megjelent száma is foglalkozik és ezen áldatlan állapotnak az össznyomdászságra vonatkozó hátrányait feltárva, a gépmesterek indolenciájának tulajdonitja. E vádakra a kör vezetősége a „Typographia” következő számában válaszol. Sajnálatosnak jelenti ki, hogy a gépmesterek a szedőktől a legutóbbi árszabálymozgalom alkalmával különváltak. Belátva ezen eljárás káros voltát, igéretet tesznek, hogy a jövőben a közös cél érdekében a szedő szaktársakkal karöltve fognak sikra szállani. Egyuttal felhivást intéznek a gépmesterekhez, hogy az ünnepi dolgozás ügyében tartandó rendkivüli közgyűlésen minél számosabban jelenjenek meg.
Március 31-én tartott közgyűlés a munkanélküli segélyt, a pénztár kedvezőtlen állására való tekintettel, 2.50 forintról 2 forintra leszállitotta.
Április 13-án tartott alakuló választmányi ülés határozatilag kimondta, hogy azon gépmesterek és nyomók, akiknek 8 forintnál alacsonyabb fizetésük van, körtagokul fel nem vehetők. Azon szaktársak pedig, akik a körnek már tagjai és a megállapitott 8 forint minimumon alul dolgoznak, bekövetkezendő munkanélküliség esetén segélyben nem részesülnek. A választmány ezen üdvös rendelkezésével azt a célt óhajtotta elérni, hogy a gépmesterek dijazásában rendezett viszonyok álljanak be, továbbá, hogy a munkanélküli pénztárt az esetleges válságtól megmentse, mert a pénztárt különösen a kollegialitás ellen vétő gépmesterek és nyomók nagyon kihasználták.
Május 18-án az anyaegyesület alelnökétől átirat érkezett a kör választmányához, mely egy gépmester- és nyomó-árszabály kidolgozását és annak mielőbbi életbeléptetését szorgalmazza. Az átirat szerint az anyaegyesület munkanélküli pénztára – a gépmesterárszabály hiánya folytán előállott vitás esetek miatt – több gépmestertől kénytelen volt a munkanélküli segélyt megvonni.
A kör elnöksége elhatározta, hogy az átiratban foglaltakat körlevélben a választmány összes tagjának kiadja azon célból, hogy a mellékelt árszabálytervezet alapján a következő ülésen konkrét inditvány tétele lehetővé váljon és ennek megtörténte után általános gépmester- és nyomóértekezlet elé terjeszthető legyen.
A „Typographia” május 31-iki számában a német melléklet lelkes felhivást intéz a gépmesterekhez, melyben a megteremtendő árszabály érdekében tömörülésre buzditja a szaktársakat és megváltoztatni óhajtja a multban hozott következő határozatot: „Gépmesterek és nyomók részére nem létezik árszabály, mert munkaerejét mindenki képességeinek megfelelő dijazásért, saját akaratából kifolyólag bocsátja áruba. A kilenc órai munkaidő pedig, a segédszemélyzetre való tekintettel, ezidő szerint még nem követelhető.” Ezen tévesen hozott határozat megdöntését azért is szorgalmazták, mert a gyakorlat megmutatta, hogy a leggyakoroltabb gépmester dijazása is csak 8–12 forint között váltakozott.
A junius 2-án tartott rendkivüli közgyűlés nagyon zajos lefolyásu volt. A napirend első pontját a rendes évi közgyűlésen bemutatott és hiányosan beállitott zárszámadás és mérleg felett megindult vita képezte, de két tag felszólalása után – kik a kifogásolt tételeket előzőleg már átvizsgálták –, a közgyűlés a helyesbitett mérlegről szóló jelentést tudomásul vette. A második pontnál – mely az ünnepi ingyenes dolgozásról szólt – egyes körtagok oda nyilatkoztak, hogy ők hivatalnokok gyanánt vannak alkalmazva és ezen pontnál nem kivánnak vitába bocsátkozni. Ennek ellenében az anyaegyesület átirata elfogadtatott. Kimondta egyben a közgyűlés, hogy az anyaegyesületet árszabályügyekben, mint illetékes fórumot elismeri és annak határozata minden körtagra kötelező. Ezen határozat betartása érdekében, továbbá a kör és az anyaegyesület közötti kapcsolat fentartása céljából a közgyűlés egy öttagu bizottságot delegált.
A „Typographia” junius 7-iki számának német melléklete cikket hoz, mely elmondja, hogy a pénztárosok ellen még a rendkivüli közgyűlés alkalmából meginditott manőver nem annyira a kör érdekében indult meg, mint inkább azon körülményből kifolyólag, hogy a készülő gépmester-árszabályt néhány főgépmesteri állásban levő körtag megakadályozhassa, vagy legalább is elodázhassa. A körben ezuttal zajos élet ütött tanyát, amit az árszabály megteremtése körüli mozgalom idézett elő. De mint alább látni fogjuk, ez akció a leköszönések egész garmadáját hozta magával. Megnyitotta a sort az ujonnan megválasztott pénztáros, ki nemcsak tisztségétől vált meg, de becsületének megsértése miatt a körből is kilépett.
Junius 8-án, a körben napirenden levő surlódások miatt, az elnök leköszönt. Ezen elhatározását a választmánynál személyesen, a „Typographiá”-ban pedig egy beküldött közleményben hosszabban megindokolta. Ezzel egyidejűleg leköszönt több választmányi tag is, minek folytán rendkivüli közgyűlés egybehivása vált szükségessé.
A junius 15-én tartott választmányi ülés jegyzőkönyvének közlése szerint egy nagyobb nyomdából a gépmesterek – szám szerint négyen – kiléptek, azon oknál fogva, mert ünnepnapon végzett munkájukért kárpótlást nem kaptak.
A megtámadott pénztárosok egyikétől nyilatkozatot közöl a „Typographia” junius 28-án megjelent német melléklete, melyben a kör imént leköszönt elnökét erősen megtámadja és hangsulyozza, hogy csupán azért nyujtotta be lemondását, mert a körtagok anyagi érdekeit nem tudta és nem akarta megvédeni.
Julius 7-én tartatott meg az emlitett közgyűlés a béke jegyében. A leköszönt tisztviselők helyébe ujak választattak és kimondatott, hogy most a béke helyreálltával a kilépett körtagoknak nincs többé okuk a körtől távol tartani magukat. Elhatároztatott, hogy a főnökökhöz és igazgatókhoz körlevél intéztessék az 1872-iki árszabály betartása érdekében. A közgyűlés minden Budapesten dolgozó gépmesternek és nyomónak kötelességévé tette, hogy az ujabb árszabály rendezéséig a kereset minden forintja után hetenként egy krajcárt fizessen az ellentállási alap javára.
November 10-én általános gépmester- és nyomó-értekezlet tartatott, melyen az előbb választott ötös bizottság által kidolgozott árszabály-tervezetet csekély módosítással elfogadták és annak keresztülvitelével ugyancsak az ötös bizottságot bizták meg.
A budapesti gépmesterek és nyomók ötös árszabálybizottsága december 22-én nyujtotta át a fővárosi nyomdatulajdonosoknak az árszabályt, melyet szükségesnek tartunk egész terjedelmében közölni, mert ez volt az első komoly lépés a kör alapitása óta a körtagok anyagi érdekeinek előmozditása körül.
Az árszabály a következő tizenkét pontból állott:
1. A munkaidő naponként kilenc órán át tart.
2. Az országos törvény, helyhatósági rendelet, vagy az üzletvezetőség által elrendelt ünnep, illetve szünnapokért bérlevonás nem eszközölhető; ha ellenben ily napokon a munka az üzlet által megkivántatik, azt az illetők csak a meghatározott különóra-kárpótlás mellett kötelesek teljesiteni.
3. Az ujonnan felszabadultak az első éven belül hetenként 8 forint fizetést kapnak, ezután minden évben 2 forint fizetésjavitásban részesülnek mindaddig, mig csak a 14 forintban megállapitott minimumot, mint hetifizetést el nem érik. Ha azonban valamely felszabadult azon üzletből, ahol tanult, kilép, más üzletben már a minimumra tarthat igényt.
4. Egy gyors- vagy kézisajtó kezeléseért hetenként 14 forint mint minimum állapittatik meg, de ha emellett még egy másik gyorssajtót is el kellene ellátnia, akkor a gépmesternek 3 forint kárpótlásra van igénye. Több mint két gépnek kezelését egy gépmesternek sem szabad elfogadni, valamint nem köteles sem a kézi-, sem az ugynevezett taposó- (amerikai) sajtón dolgozni.
5. Ha egy felszabadultnak két gépet kellene kezelni, ugy akkor a 4. pontban meghatározott kárpótlásra van igénye.
6. Kéthengeres, vagy oly gép, melyen egyszerre többszinű nyomás állittatik elő, két egyszerű gépnek tekintendő és kezelése aszerint dijazandó.
7. Egy motor rendbentartásáért hetenként 2 forint fizetendő.
8. A különórák minden forint után 2½ krajcárral kárpótoltatnak. Éjfél után vagy vasár- és ünnepnap délután 3 krajcárral. A gépmester csak azon gépen dolgozhat különórák alatt, amely rendesen kezelése alatt áll.
9. A gépmester vagy nyomó a forma, vagy lemezek kirakásáért, legyen az helyes vagy nem, nem vállal felelősséget. Felelősség csak akkor terheli, ha reviziót elfelejtett volna adni, vagy az üzletvezetőség beleegyezése nélkül a nyomást elrendelte volna.
10. Esetleges makulatura-nyomásért a gépmester csak akkor vonható felelősségre, ha kellő személyzet, t. i. be- és kirakónők, valamint a szükséges anyag rendelkezésére állt.
11. A gépen előfordulható károkért a gépmester csak akkor felelős, hogy ha be lehet bizonyitani, hogy azok az ő vigyázatlansága vagy mulasztása következtében történtek.
12. Tekintettel az ipartörvényre, a kölcsönös felmondási idő hat hétben állapittatik meg.
Ezen árszabály-tervezet azonban, mint látni fogjuk, csak óhajtás maradt. Ezzel lezáródik az 1889. év, vagyis a körnek hetedik esztendeje. Figyelmes olvasás után tapasztalhatjuk, hogy a kör történetében ezen esztendő volt a legmozgalmasabb, bár a surlódások napirenden voltak, de amint a vihar tisztitja a levegőt, ugy a kör exisztenciája is a tömérdek szó- és tollharc révén – lehet mondani – mintegy uj alapokra fektettetett.
1890. A január 5-én tartott rendkivüli közgyűlésen elnök jelentése szerint a nagyobb nyomdák főnökei az eléjük terjesztett árszabályt – némi módosítással – hajlandók elfogadni. A „Typographia” szerkesztőjének javaslatára a közgyűlés elhatározta, hogy felkéri az anyaegyesület választmányát, hogy az előterjesztett gépmester- és nyomó-árszabály érdekében kérje fel az anyaegyesület elnökét egy főnökgyülés egybehivására.
A „Typographia” január 10-én megjelent száma vezetőhelyen foglalkozik az életbeléptetésre váró árszabállyal. Melegen pártolja azt – ami természetes dolog –, de egyben rámutat néhány jelentéktelen, de mégis ötletszerűen felállitott pontra; különösen a 12-ik pontot kifogásolja, mely szerint a felmondási idő hat hétben van megállapitva. Egyben azon nézetének ad kifejezést, hogy a küzdelem nem annyira a főnökök ellentállása, mint inkább a főgépmesterek ellenszenves magatartása miatt lehet meddő, azért, mert a főgépmesterek – bár javarészt körtagok – a mozgalom alól teljesen kivonják magukat.
Az alakulóban volt munkásnők egyletének ideiglenes választmánya február 2-án a kör helyiségében ülést tartott. Az értekezlet egyik pontja értelmében a segédmunkásnők a gépmesterkör választmányához fordultak erkölcsi támogatásért.
Az árszabály az összehivott főnökgyülésen holt pontra jutott, bár Müller Ernő, a kör uj elnöke mindent elkövetett, hogy a főnökökkel együttesen rendes gépmester-árszabályt készitsen; a gépmesterkör által készitett árszabálytervezetet az első főnökértekezlet nem fogadta el, mire a kör árszabálybizottsága a tervezetet lényegesen módositotta s igy terjesztette a február 23-án tartott második főnökértekezlet elé, melyen 20 nyomda volt képviselve. A módosított – tehát a mult év december 22-én benyujtott tervezettől eltérő – árszabály ezuttal sem fogadtatott el.
Leközöljük a módositott tervezetet (zárjel között oda tévén, hogy hogyan határoztak a pont sorsa felett a főnökök).
1. A munkaidő naponként kilenc órán át tart, illetőleg minden további munka mint különóra dijazandó. (E pont azzal a módositással fogadtatott el, hogy a munkaidő naponként tiz óra, mert az 1872-iki árszabályban a gépmesterekre és nyomókra nézve a tiz órai munkaidő fogadtatott el olyképpen, hogy ők kárpótlásul nagyobb dijazásban részesülnek.)
2. Az országos törvény, helyhatósági rendelet vagy az üzletvezetőség által elrendelt ünnep, illetve szünnapokért bérlevonás nem eszközölhető; ha ellenben ily napokon a munka az üzlet által megkivántatik, azt az illetők csak a meghatározott különóra-kárpótlás mellett kötelesek teljesiteni. (Elfogadtatott.)
3. A felszabadultak az első éven belül hetenként 8 forint fizetést kapnak, s azután minden évben 2 forint javításban részesülnek mindaddig, mig csak a 12 forintban megállapitott minimumot, mint hetifizetést el nem érik. (Elfogadtatott.)
4. Egy gyors- vagy kézisajtó kezeléseért hetenként 12 forint, mint minimum állapittatik meg; de ha emellett még egy másik gyorssajtót is el kellene a gépmesternek látnia, akkor 3 forint kárpótlásra van igénye. (Nem fogadtatott el.)
5. Ha egy felszabadultnak két gépet kellene kezelni, ugy akkor a 4. pontban meghatározott kárpótlásra van igénye. (Nem fogadtatott el.)
6. Kéthengeres vagy oly gép, melyen egyszerre többszinü nyomás állittatik elő, két egyszerű gépnek tekintendő és kezelése aszerint dijazandó. (Elfogadtatott.)
7. Egy motor rendbentartásáért hetenként 2 forint fizetendő. (Miután ez nem a gépmester vagy nyomó teendői közé tartozik, tehát nem fogadtatott el.)
8. A különórák minden forint után 2½ krajcárral kárpótoltatnak. Éjfél után vagy vasár- és ünnepnap délután 3 krajcárral. (Elfogadtatott.)
9. A gépmester vagy nyomó a forma vagy lemezek kirakásáért, legyen az helyes vagy nem, nem vállal felelősséget. Felelősség csak akkor terheli, ha reviziót elfelejtett volna adni, vagy az üzletvezetőség beleegyezése nélkül a nyomást elrendelte volna. (E pont kihagyandó, mert a gépmesterekre és nyomókra sértést foglal magában.)
10. Esetleges makulatura-nyomásért a gépmester csak akkor vonható felelősségre, ha kellő segédszemélyzet, t. i. be- és kirakónők, valamint a szükséges anyag rendelkezésére állott. (Elfogadtatott.)
11. A gépen előfordulható károkért a gépmester csak akkor felelős, hogy ha be lehet bizonyitani, hogy azok az ő vigyázatlansága vagy mulasztása következtében történtek. (E pont e szók: „hogy ha be lehet bizonyitani” kihagyása után elfogadtatott.)
12. A felmondási idő 14 nap s mindig szombat este eszközlendő. (Elfogadtatott.)
Összehasonlitva az elsőizben benyujtott eredeti és a másodizben benyujtott módositott árszabály-tervezetet, azt látjuk, hogy az utóbbi a körvezetőség részéről már a megalkotásnál erős korrekturán ment keresztül, de annak életbeléptetése az ily módon enyhitett formában sem volt megvalósitható, amennyiben a 2., 6. és 10. jelentéktelen pont kivételével az árszabály-tervezet a főnökök részéről visszautasittatott.
Mint fentebb emlitettük, a mozgalom elbukása nem annyira a főnökök ellentállása, mint inkább az akkor uralmon volt néhány főgépmester renitenciája folytán állott elő. Megerősiti ezen állitásunkat az 1890 március 7-én megjelent „Typographiá”-nak vezércikke, melyben a többek között a következő sorok olvashatók: „... a sok gépmester – mintha mindnyájan annak születtek volna – röhögött a mozgalom megindultakor, később pedig, midőn már akart abból valami lenni, ellenséges állást foglalt el az algépmesterek törekvésével szemben...”
A vezércikk a következő sorokkal végződött:
„Ezzel a cikkel eltemettük a gépmesterek jelenleg lefolyt árszabály-mozgalmát, de a bucsuztatóból megtanulhatták gépmester szaktársaink azt, hogy ne higyjenek a főnököknek, ne különösen a főgépmestereknek; a kört hagyják ugy, amint most van: vezessék maguk s örüljenek annak, hogy végre valahára megszabadultak a főgépmester-uralomtól s egyenlővé tettek minden körtagot. A mozgalomra készüljenek elő: gyűjtsenek erélyesen, szervezkedjenek és szerezzünk az eszmének hiveket, nehogy az ősz készületlenül találja őket.”
Február 18-án a Budapesti könyv- és kőnyomdai munkásnők beteg-, munkanélkülieket segélyző és jótékonysági egyletétől a körhöz átirat érkezett, melyben erkölcsi és anyagi támogatást kérnek. A kérelemnek hely adatott és 25 forint segély szavaztatott meg.
Miután az árszabály a főnökök részéről két izben visszautasittatott, a március 2-án tartott rendkivüli közgyűlés elhatározta, hogy további tárgyalásba nem bocsátkozik és az árszabály életbeléptetését rövid időre elodázza. Határozatilag kimondta a közgyűlés, hogy az ujonnan felszabadult gépmesterek egy éven belül legalább 10 forintot, mig az idősebb gépmesterek és nyomók heti 12 forint fizetést kötelesek maguknak biztositani. Ezen határozat ellen vétők munkanélküliség esetén sem az anyaegyesülettől, sem a körtől segélyben nem részesülnek. Továbbá elhatároztatott, hogy árszabály-ügyekben a kör ezután az anyaegyesülettel egyetértőleg fog eljárni.
A gépmesterek részéről az ellentállási alapra befolyt összeg, melyet a kör eddig önállóan kezelt, a március 13-án tartott közgyűlési határozat kapcsán, az országos egyesület árszabálybizottságának pénztárába utaltatott.
Junius 27-én az anyaegyesület önképző osztályának elnökétől átirat érkezett, melyben az árszabálybizottságba kiegészitésül három körtag delegálására szólitja fel a kört. Egyhangulag kimondatott, hogy minden gépmester és nyomó köteles keresetének egy százalékát az ellentállási alap javára forditani.
Julius 18-án jelent meg a „Typographiá”-ban a főnökökhöz ujonnan benyujtandó árszabály-tervezet. Főbb pontok voltak: nyolc órai munkanap, május elsejének megünneplése, 14 forintos minimum, második gépért 3 forintos kárpótlás, amerikai gépkezelésért 12 forint, ujonnan felszabadultnak 10 forint. A többi pont, világosabb körülirással kibővitve, azonos volt a multban két izben visszautasitott árszabály-tervezet idevonatkozó pontjaival.
Október 25-én tartott ülésén a választmány elhatározta, hogy a legközelebb megtartandó közgyűlés utólagos jóváhagyásának kikérésével, az árszabálymozgalom folytán munkanélkülivé vált körtagokat – kivételképp – 4 forint segélyben részesiti.
1890 október 25-től 1895-ig a kör működéséről hiteles jegyzőkönyvi adatok egyáltalán nincsenek. Az ezidőből itt elmondottakat részben a mi régi krónikásunkból, a „Typographiá”-ból merhettük. Összegyűjtöttük az itt-ott elszórtan megjelent, s a kör beléletére vonatkozó rövid közleményeket és jegyzőkönyvi kivonatokat s a nyert impressziók nyomán, részben pedig személyes tapasztalatok nyomán jellemezzük a kort.
Jó lenne közelebbi adatokból részletesen ismerni az 1890-ben lezajlott nagy sztrájkot. De erről is hallgat a krónika. Csupán annyi állapitható meg, hogy a kör is kivette a küzdelmekből a maga részét és a vezetőség, Müller Ernő elnökkel az élén, minden buzgóságuk latbavetésével fáradoztak az ügy diadalra juttatásán, azonban a helyzet javitását célzó nagy akciót siker mégsem koronázta.
Talán ide lehet visszavezetni azt a letargikus, csaknem életnélküli tespedést, ami a kört éveken át megfeküdte, működésében megbénitotta. Mert e sikertelen akció teljesen demoralizálta az osztálytudattól még át nem hatott tömeget és az egyleti élet iránt bizalmatlanná tette. Hiába szólt a mi jó „Typographiá”-nk szebbnél szebb cikkekben a szaktársakhoz, hiába vonultatta fel a meggyőző érvek egész sorozatát, a szociális nyomorból fakadó bátortalanság és önszeretet, a hatalom előtt való meghunyászkodás sokkal nagyobb volt, semhogy kollegiális életre s a szervezkedésben rejlő legyőzhetetlen erő megismerésére és megértésére képesek lettek volna.
A helyzet illusztrálására megemlitjük, hogy a január 2-án megjelent „Typographia” egy szedő viselt dolgaival kapcsolatban elmondja, hogy Budapesten a nős szaktársak százai sétálnak munkanélkül és egy szintén januárban megjelent számból megtudjuk azt is, hogy a pesti „susztereken” kivül 150 vidéki szedő- és gépmestersztrájktörő jött a fővárosba, hogy önző érdekeik előtérbe tolásával testvéreik küzdelmét meghiusitsák.
A nyomdászpályán általában uralkodó ily nagyfoku züllöttség természetszerűen vonta maga után a mi intézményünknek, a köri életnek hanyatlását is. Eddig is belső háboruk, személyi torzsalkodások hátráltatták a kört fejlődésében, ezentul pedig tisztán csak adminisztrációs teendőkre redukálta tevékenységét. Társas összejövetelekről és vitaestélyekről alig van emlités téve a „Typographiá”-ban, ellenben gyakran találkozunk olyan jegyzőkönyvi kivonatokkal, melyben az elnök (ha volt) sajnálatát fejezi ki afelett, hogy a választmányi tagok az üléseken nem jelennek meg. Ily körülmények közt szinte természetesnek látszik, ha a kör vezetőségét sok minden hidegen hagyta, ami a gépmesterek és nyomók anyagi és erkölcsi érdeke szempontjából megbocsáthatatlan és szinte behozhatatlan mulasztást jelentett.
Bizonyos mérvben kockázatos dolog volt ezidőtájt jó szaktársnak lenni. Éppen ezért alig akadtak olyanok, akik a szó nemes értelmében be tudták volna tölteni azt a helyet, ahová a közbizalom a tisztujitó közgyűlések alkalmával helyezte őket, de különben is, a „Vereinsmeierek” nem igen részesültek elismerésben. Már maga a közszellem, ami a budapesti gépmesterek és nyomók nagyobb részét áthatotta, kizárt minden magasabbrendű kollegiális érzületet. A nagyszámu és állandó munkanélküli sereg és a rossz munkaviszonyok a nyomdákban, csaknem korlátlan uralmat biztositott a tőkének és a feljebbvalóknak.
És e feneketlen szociális nyomor mégsem tudta forradalmositani, egy táborba tömöriteni az együvé tartozókat. Ellenkezőleg: az elnyomatás az alacsony gondolkodásmódot, az önzést és széthuzást teremtette meg az elnyomottak között.
Nem tudták felismerni a kölcsönős segitségben rejlő legyőzhetetlen erkölcsi és anyagi erőt, mert a köztudat erre még nem volt berendezve, s a szaktársak jobbjai, akik a szervezkedés és az egyleti élet intenzivvé tételének szentelték idejük fenmaradt részét, igen gyakran áldozatul estek a köz javát célzó ügybuzgóságuknak.
Ezen tényeket fel kellett jegyezni, mint olyant, amelyek a kör történetével szerves összefüggésben vannak. Mert amily igaz, hogy az emberi társadalomnak minden intézménye, szabálya, törvénye, gazdasági okokra vezethető vissza, épp oly igaz az is, hogy a mi szűkebb társadalmi intézményünknek, a Budapesti Gépmesterek és Nyomók Körének életmegnyilvánulását is befolyásolták és befolyásolják a mindenkori gazdasági viszonyok.
Szervezeti viszonyainkra élénken rávilágitanak a budapesti nyomdákban divó rendezetlen állapotok. És az érzéketlenséget, amellyel a szaktársak a legdurvább árszabálysértésekre sem reagáltak, példázza azon tény is, hogy a Franklin-nyomda üzletvezetősége árszabályt dolgozott ki, amelynek a szedőket érdeklő része nagyjában megegyezett az 1890-es árszabállyal, de a gépmesterek munkaviszonyairól e házi árszabályban nemcsak hogy emlités sem tétetett, de sőt a kilenc órai munkaidő kedvezményében sem részesültek és ezen állapotok csaknem 6 évig fenmaradtak.
Az 1891 február 7-iki választmányi ülésen előterjesztett elszámolásból megtudjuk, hogy az 1890-es árszabálymozgalomból kifolyólag 565 frt 45 krt költött a kör, melyhez a bécsi gépmesterkör külön 50 frttal járult. Ugyanekkor már szó esett a vidéki gépmestereknek azon kérvényéről, hogy a kör kötelékébe beléphessenek, ami az alapszabályok idevonatkozó rendelkezése miatt teljesithetetlen volt.
Április 12-én tartatott meg az évzáró közgyűlés a tagok lanyha érdeklődése mellett, mely a legszükségesebb formaságok betartása mellett, a tisztikar és a választmány ujraválasztásával ért véget.
Május 23-án tartott választmányi ülés az augusztus hóban tartandó anyaegyleti kongresszusra Müller E. elnököt küldte ki.
Junius 6-án tartott választmányi ülés elhatározta, hogy a rokkantpénztár javára nyári mulatságot rendez.
Szeptember 1-én tartott választmányi ülésről felvett s a „Typographiá”-ban megjelent jegyzőkönyvi kivonatból megtudjuk, hogy három szaktárs körlevélben megtámadta a vezetőséget, hogy a kör vagyonával spekulálnak, mire a választmány a „Typographia” utján válaszol, bebizonyitván a gyanusitások alaptalanságát.
Október 23-iki jegyzőkönyv hirül adja, hogy az időközben leköszönt elnök helyébe Hoffmann A. választatott, alelnöknek pedig Spitzkopf F.
A kör életéről 1892-ben is igen sovány adataink vannak. A „Typographiá”-ban itt-ott talált jegyzőkönyvi kivonatok jónagyrésze semmitmondók. Alig találkozik olyan adat, amelyből a kör működésének tartalmasságára lehetne következtetni.
A január 15-én megjelent „Typographia” hírül adja, hogy Fuchs Zsigmond a festékkeverésről és szinnyomásról felolvasást tart.
Április 3-án az évzáró közgyűlést a tagok érdeklődésének hiánya miatt nem lehetett megtartani, ujabb határidőül április 24-ike tüzetett ki.
Április 24-én tartott évzáró közgyűlésen határozatba ment, hogy rendkivüli segélyezés céljából külön alap létesittessék, melyhez minden tag hetenként 1 krajcárral járuljon.
Junius 3-án megjelent „Typographiá”-ból olvassuk, hogy a választmány a Willburger-féle kerthelyiségben lévő tekepályát kibérelte, mely minden vasárnap reggel 8 órától déli 1 óráig 20 krajcár résztvételi dij mellett a tagok rendelkezésére áll s a tiszta jövedelem a szükségben levő gépmesterek és nyomók segélyezésére fordittatik.
Egyéb felemlitésre méltó tényt a „Typographiá”-ban megjelent jegyzőkönyvi kivonatokból és rövid közleményekből kiböngészni nem lehet, bár az itt emlitetteken kivül még hat választmányi ülésről számol be a „Typographia”, amiből kitűnik, hogy ez évben körülbelül 8 választmányi ülést tarthattak, de e jegyzőkönyvekből csupán az állapitható meg, hogy a kör az alapszabályokban előirt legszükségesebb adminisztrácionális teendőit ugy ahogy végezte.
Ugy látszik mégis, hogy ez évben a nagyszámu munkanélküliek nyomorának enyhitése képezte a kör választmányának fő gondját. Ez évben alkották meg a rendkivüli segélyt nyujtó pénztárt és ugyancsak e célt szolgálni lett volna hivatott a tekepálya bérbevevése, mely utóbbi akcióról egy későbbi „Typographiá”-ban közölt panaszos cikkből azt olvassuk, hogy a szaktársaknak nincs érzékük a nemes cél iránt s a körnek ebeli vállalatát nem támogatják az ügyhöz méltó buzgósággal és hogy a tekepálya bevételét idegen szakmák munkásainak köszönhetik.
Bármily naivnak látszik is ez az eszköz és bármennyire nélkülözi is a büszke öntudatot, amely kizárja a kicsinyes eszközök alkalmazását ott, ahol a pillanatnyi enyhitő cseppecskék amugy sem célravezetők, mégis méltánylást érdemel a jóakarat, amellyel a munkanélküliek sanyaru helyzetét elviselhetőbbé tenni akarták. Még nem jutottak el azon megismeréshez, hogy erős szervezkedés révén oly módok és eszközök után kell kutatni, mely által elérhető a főcél, hogy nyomorban sinylődő, segélyre szorult egyáltalán ne legyen. Nem ismerhették fel saját magukon a szomoru igazságot, hogy a nagy nélkülözés alacsony és méltatlan állapota alacsony rendűvé, testben-lélekben nyomorékká teszi az egyént és érzéketlenné a magasabb ideálok, az általános jólét és a köz szempontjából vett igazságosság iránt, tehát az ellene való küzdést nem jótékonykodással, hanem a dolgok mélyére ható intézkedéssel, a szervezkedés hatalmával kell megvivni.
1893 január 6-án megjelent „Typographiá”-ban találjuk az első magyar nyelvű közgyűlési meghivót. Idáig ugyanis minden, a kört érintő hivatalos közlemények a „Gutenberg”-ben német nyelven közöltettek. Ezuttal magyarul és németül publikáltatik, hogy január 22-én, a kör helyiségében („Vörös alma” vendéglő, Vadász-utca 6) rendkivüli közgyűlés tartatik a következő napirenddel: 1. Elnök és alelnök választása. 2. Jegyző választása. Különösképpen felkéretnek a szaktársak, hogy a napirend fontosságára való tekintettel, teljes számban jelenjenek meg. Mi tette indokolttá az elnök és alelnöknek időelőtti leköszönését, arról a „Typographiá”-ban semmi nyom nincs.
Ugy látszik, hogy a január 22-iki dátumra összehivott közgyűlés nem volt megtartható, mert a „Typographiá”-nak január 20-iki számában ujabb meghivó jelenik meg, melyben a rendkivüli közgyűlést január 29-ére hivják össze ugyancsak a fent jelzett tárgysorozattal.
Hogy milyen eredménnyel végződött a rendkivüli közgyűlés és az ujonnan megválasztottak kik lettek, arról a „Typographia” nem ad számot.
Március 17-én megjelent „Typographiá”-ban találkozunk az első magyar nyelvű jegyzőkönyvi kivonattal, mely hirül adja, hogy az évzáró közgyűlés megtartását április 9-ére tűzték ki két napirendi tárgysorozattal, u. m.: 1. Pénztáros jelentése. 2. A tisztikar és választmány ujjáválasztása.
Április 9-iki rendes évi közgyűlés a megjelent tagok csekély száma miatt határozatképes nem volt, egy ujabb rendkivüli közgyűlés határnapjául április 23-ika tüzetett ki.
Április 23-án megtartott rendkivüli közgyűlésről semmi fontosabb eseménnyel nem számol be a jegyzőkönyvi kivonat, csak éppen hirül adja, hogy a tisztujitás megtörtént.
Ezután ismét hosszu szünet következik. Szeptember 19-ig nem találunk kiemelkedőbb mozzanatot a kör életében. Ekkor elhatározta a választmány, hogy a kollegiális érzület fejlesztése céljából október 1-től kezdve minden hétfőn este a kör helyiségében társas összejövetelt tart. E társas összejövetelek belső tartalmáról, vagyis az ez alkalmakkor lefolyt eszmecserékről, esetleg felolvasásokról, vagy előadásokról, semmi közelebbi adat nincs, valószinű, hogy ez életrevaló ujitás is, a szaktársak érdeklődésének hiánya miatt, csakhamar lekerült a napirendről.
Ezzel lezárul az év története. E néhány szerény adattal, melyből csak annyit lehet megállapitani, hogy a kör vegetált, mint a kősziklára került mag, amely kikelt ugyan, de a mostoha életviszonyok miatt nem fejlődhetett árnyatadó terebélyes fává.
1894 január hó 24-én tartott választmányi ülés tudomásul vette a pénztáros évi zárszámadását, megválasztotta a jelölő bizottság tagjait és az évi rendes közgyűlés határnapjául március 4-ikét tűzte ki a szokásos napirendi pontokkal, amely azonban, az előző évekhez hasonlóan, kellő résztvétel hiányában nem volt megtartható. Ujabb közgyűlési határnapul március 18-ika tüzetett ki.
Márczius 18-án tartott évzáró közgyűlésen megejtetett a tisztujitás és a választmány által ajánlott következő fontos inditványok mentek határozatba: 1. A beiratási dij hat hétre felfüggesztetett. 2. A munkanélküli segély 2 forintról 2 forint 50 krajcárra emeltetett fel. 3. A rendkivüli segélyalap folyósittatott és olyképp adatott a választmány rendelkezésére, hogy abból a segélyre szorultakat belátása szerint segélyezze.
Április 8-án tartotta az uj választmány alakuló ülését minden feljegyzésre méltó esemény nélkül, amelyhez hasonlóan sorakozik a még ez évben tartott négy választmányi ülés is. A kör életének egyedüli nevezetesebb mozzanatát a junius hó 24-én a Kamara-erdőben tartott Gutenberg-ünnepély és kirándulás képezte, melyről a „Typographia” augusztus 10-iki számában közölt kimutatás szerint 13 forint 27 krajcár maradt feleslegképpen a kör pénztára javára.
Jellemző tünetek: A parciális sztrájk ez év elején folyt le. Az 1890-es árszabályt már annyira megcsonkitották, hogy a tűrhetetlen állapotok végre tettre szólitották a szaktársakat. Még sohasem nyilatkozott meg oly szépen az összetartás, mint a lefolyt kilépések alkalmával. A szaktársak vállvetve szálltak sikra a már egyszer kivivott jogok épségben tartása érdekében.
E mozgalmakból kifolyólag lesujtó véleményt mond a „Typographia” a gépmesterekről és nem indokolatlanul, azt irja, hogy részükre a legtöbb nyomdában a szedők vivták ki az árszabályt.
Az 1895 március 2-án megtartott rendes évi közgyűlés a napirend sima letárgyalása után elnöknek Hrasche Ferenc szaktársat választotta meg. Azonban a választmány ezuttal sem tölthette ki a rendes egyesületi évet, mert a választás körül – állitólag – szabálytalanság történt, miáltal ujabb választás vált szükségessé. A julius hó 14-én tartott rendkivüli közgyűlés uj vezetőséget választott; elnök ismét Hrasche Ferenc szaktárs lett.
Ezen időtájt a nagy árszabálymozgalom már előrevetette sugarait. Megkezdődött a szaktársak szervezése és az árszabály-tervezet előkészitése. E helyütt nem tartjuk feleslegesnek – különösen fiatalabb szaktársaink részére – megemliteni, hogy bizony az akkori szervezés, a mozgalom előkészitése, de különösen a harcnak megvivása, a maitól teljesen elütő volt. Hiányzott a szaktársaknál az erkölcsi erő, a szociáldemokrata osztályöntudat, mely a siker eléréséhez és a kivivott eredmények megtartásához okvetlen szükséges. Ezen erkölcsi erő hiányát bizonyitja leginkább azon körülmény, hogy az 5–5 évenként megvivott sztrájkok eredményeit a szaktársak megtartani képtelenek voltak. Szervezet a mai értelmében nem is volt, rendszeres százalékfízetést a szaktársak nem ismertek, a szervezés ötletszerűen, mindig közvetlenül a mozgalom előtt történt. Ekkor a szaktársak rövid ideig dupla százalékot fizettek, a mozgalomba a jobblét kivivásáért ugyan lelkesedéssel mentek bele, ez azonban nem volt elegendő arra, hogy a mozgalomban végig kitartsanak és azt győzelmesen meg is küzdjék.
A mozgalom vagy megbukott, vagy ha félig-meddig eredménnyel járt is, azt már előbb emlitett okoknál fogva megtartani nem lehetett.
A rendkivüli közgyűlés után egy hétre, julius hó 21-én megtartott alakuló választmányi ülés az uj árszabály-tervezet kidolgozására háromtagu bizottságot küldött ki azzal az utasitással, hogy azt a legrövidebb időn belül készitse el. Két héttel később, augusztus hó 4-én, a kiküldött bizottság az árszabály-tervezetet a választmány elé terjesztette, amely azt hosszabb vita és több módositás után elfogadta és a lapbizottsághoz való benyujtásával Spitzkopf Ferenc alelnök szaktársat bizta meg.
A következő választmányi ülésen, szeptember hó 15-én, Spitzkopf szaktárs a választmánynak jelenti, hogy az árszabály-tervezetet a lapbizottsághoz – az összes szervezeti ágak közül elsőként – beterjesztette. Ugyanezen ülésen a választmány – Zaka Lajos szaktárs kérésére – a segédmunkások és segédmunkásnők közvetitését a szakegyletnek engedte át.
Időközben a lapbizottság az árszabályt letárgyalta, mely most már az általánosság elé került.
Október hó 13-án a Vadász-utca 6. szám alatt levő Koch-féle vendéglőben általános gépmester-, nyomó-, segédmunkás- és segédmunkásnő-értekezlet volt, melyen az uj árszabály előterjesztetett. Az értekezlet az árszabályt részletes tárgyalás nélkül, teljes egészében, egyhangulag elfogadta. A választmány az árszabály elfogadása után a következő határozati javaslatot terjesztette elő:
1. Az 1895 október hó 13-án tartott általános gépmester-, nyomó-, segédmunkás- és segédmunkásnő-értekezlet kimondja, hogy ugy a lapbizottságba, mint a főnökökkel való árszabály tárgyalásához Spitzkopf Ferenc szaktárson kivül, a gépszemélyzet érdekének megvédése szempontjából, még egy gépmester szaktárs bevonását tartja szükségesnek.
2. Budapest gépmesterei, nyomói, segédmunkásai és segédmunkásnői szolidárisnak nyilvánitják magukat a szedő szaktársakkal és elvárják a szedő szaktársaktól, hogy szükség esetén ők ugyanezt teszik.
Az értekezlet a határozati javaslatot nagy lelkesedéssel egyhangulag elfogadta és az árszabálytárgyalásokhoz, mint második küldöttet Nemes Ferencet választotta meg. Ezzel az impozáns szép értekezlet véget ért.
Nem tartozik ezen emlékfüzet keretébe az árszabálymozgalom bővebb ismertetése, mégis megemlitendőnek tartunk annyit, hogy a főnökökkel való tárgyalások eredményre nem vezettek és a sztrájk november 25-én – a szaktársak majdnem egyhangu óhajára – kitört. A sztrájk három heti küzdelem után, mialatt a sztrájkolók egy tekintélyes része – köztük, sajnos, meglehetős számban gépmesterek és nyomók is – megfeledkezve magukról, idő előtt munkába álltak és sztrájktörők lettek – megbukott.
Az ezt követő időben a szaktársak között a viszony igen feszült lett, miáltal a körben az eddigi kis társas élet is megszűnt. Ilyen viszonyok között érkezett el az 1896-iki rendes évi közgyűlés, amely igen hangos lefolyásu volt. A jó szaktársak teljes vehemenciával támadták azokat, akik a közelmultban igaz ügyük árulóivá lettek. A közgyűlés egyébként igen fontos határozatot hozott, ugy a munkanélküli, mint a rokkantsegélyre vonatkozólag. Előbbit heti, utóbbit havi 1 forinttal felemelte. Elnöknek Spitzkopf Ferenc választatott meg.
A március 21-én tartott alakuló választmányi ülés kimondta, hogy a kollegiális érzület ápolására és a kör társas életének fejlesztésére vasárnaponként a kör helyiségében összejöveteleket tart. Ez az intézkedés azon reményt keltette, hogy az indolencia megszűnik és az üdvös munkálkodás kezdetét veszi, ez azonban nem következett be, mert a választmány május hó 31-én – miután az elnök a „Typographiá”-ban személye ellen megjelent kompromittáló támadásokra ugyanott válaszolni nem akart – leköszönt.
Az uj vezetőséget, melynek elnöke Horváth Alajos szaktárs lett, csak augusztus 23-án választották meg, mert az időközben összehivott közgyűlés nem volt határozatképes. De nemcsak a tagoknál, hanem a vezetőségnél is ezen időben a közügyek iránt az indolencia olyan nagyfoku volt, hogy a választmányi üléseket is csak ismételt összehivásra lehetett megtartani. Hosszabb ideig eközben a társas élet teljesen szünetelt és mindennemű – ezen viszonyok megváltoztatására irányuló – kezdeményezés hiányzott.
Az 1897 március 14-én tartott rendes évi közgyűlés a választmány által módositott alapszabályokat elfogadta és azoknak a minisztériumba való beterjesztésével az uj választmányt bizta meg. A közgyűlés elnöknek ismét Horváth Alajost választotta meg, ki azonban megrongált egészségére való hivatkozással a megválasztást nem fogadta el és igy helyébe Polyák József szaktárs választatott meg.
A március 21-én tartott alakuló választmányi ülés nemcsak azért érdemes a felemlitésre, mert hosszu idő után az első teljes ülés volt, hanem azért is, mert ezen ülésen kollegiális szempontból egészségesebb szellem volt már tapasztalható. Schuster Mihály kifogást emel az uj választmány ellen, mert benne olyanok is foglalnak helyet, kik a közelmultban az összesség érdekei ellen vétettek. A választmány ezen felszólalás kapcsán kimondja, hogy amennyiben ezen választmányi tagok tisztüket nem teszik le, az összválasztmány fog leköszönni, mert nem hajlandó az összesség árulóival egy asztalnál ülni.
A következő választmányi ülésen, március 25-én, azon három választmányi tag, kik ellen az előző választmányi ülés határozata hozatott, leköszönt, minek következtében a választmány tisztét továbbra is megtartotta.
Ezen választmányi ülés foglalkozott a hátralékosok ügyével is, mely valóságos tengeri kigyót képezvén, ülésről-ülésre napirenden volt, sőt nem egy közgyűlés napirendjén is szerepelt. A választmány ezuttal alapos vita után a következő határozatot hozta: „Azon segélyre jogosult tagoktól, kik hátralékban vannak, de heti illetékeiket pontosan fizetik, alkalomadtán a munkanélküli segélyből hetenként 1 forint levonatik; azon tagok, kik hátralékban vannak és heti illetékeiket sem fizetik pontosan, segélyben nem részesülnek.” Mondanunk sem kell, hogy a választmány jóakaró igyekezete kárba veszett. A határozat a hátralékosokat éppenséggel nem szüntette meg, hanem maradt minden a régiben.
A julius 25-én tartott választmányi ülés Birkholz A. nyomdatulajdonos urat, körünk irányában több izben tanusitott jóakaratáért, tiszteletbeli taggá választotta.
Augusztus 22-én ismét egy rendkivüli közgyűléssel találkozunk, amelyen utánválasztást kell eszközölni. Kuriózumképpen és a történeti hűség kedveért meg kell emlitenünk, hogy dacára annak, hogy a választmány többsége leköszönt, nem tisztujitás, hanem csak utánválasztás volt. A közgyűlésen az alapszabályok ügye ismét tárgyaltatott és szenvedélyes vita után az uj alapszabályok visszavonása és a régiek megtartása határoztatott el.
Az 1898 január 30-án tartott választmányi ülés egy személyes izű jegyzőkönyv kapcsán kimondta, hogy a jövőben a jegyzőkönyvek megjelenés előtt, ellenjegyzés végett az elnöknek bemutatandók. Egyuttal a „Typographia” szerkesztősége felkéretett, hogy közügyeket érintő hivatalos közleményeket csak az esetben közöljön, ha azok az elnök által vannak láttamozva.
A február 27-én tartott rendes évi közgyűlés ezévi március 1-től kezdődőleg 1 évre – a jövő évi közgyűlésig – próbaképpen a rokkantsegélyt havi 7 forintra, a munkanélküli segélyt 8 héten keresztül heti 4 forintra emelte fel.
A megejtett választás szabálytalanságok miatt megsemmisittetett és március 13-án uj tisztujitó választás tartatott. Elnök Polyák József szaktárs lett.
A junius 26-án tartott választmányi ülésen Schuster Mihály a nyugtakönyvek bevezetését inditványozta. A választmány inditványozót bizta meg egy tervezet elkészitésével, ki azt augusztus 7-én elő is terjesztette. Ez ügyben október 2-án egy rendkivüli közgyűlés volt, mely azonban a tervezetet elvetette és a választmányt valamilyen célszerűbb megoldásra utasitotta.
A december 26-iki választmányi ülés Horváth Alajos pénztáros szaktárs inditványára a ma is használatban levő befizetési könyvek bevezetését határozta el.
Az 1899 január 22-iki választmányi ülésen elnök előterjeszti Leidinger J. zágrábi gépmester szaktárs levelét, melyben nevezett bejelenti, hogy a zágrábi gépmesterek a budapesti gépmesterkörbe belépni óhajtanak. A választmány a kérelmet – bár sajnálattal, de mint alapszabályellenest – nem teljesithette.
A rendes évi közgyűlésen, mely március 13-án volt, a választmány, dacára a pénztári eredmény kedvezőtlen voltának, a magasabb segély fentartását egy további esztendőre ajánlotta, amit a közgyűlés el is fogadott. Elnök ismét Polyák József szaktárs lett. Bár ezuttal a választás ellen óvás emeltetett, mégis, mintha nem illett volna az akkori idők keretébe, hogy a kör egyszeri választás utján vezetőséghez jusson, többen a választást nem fogadták el és igy uj választás vált szükségessé. Ez a május 7-én tartott rendkivüli közgyűlésen meg is történt. Elnök ezuttal Spitzkopf Ferenc lett.
A kör eddigi jegyzőkönyvei német nyelven lettek vezetve, 1899 május 14-iki választmányi ülésről jelent meg az első magyar jegyzőkönyv.
Hogy még egy rövid évtizeddel ezelőtt is mily furcsa dolgok játszódtak le a körben, arra bizonyság a következő eset: Egy izben a kör a tagoknak a segélyeket nem tudta kifizetni, azonban nem azért, mintha nem lett volna pénz, hanem, mert a volt alelnök makacskodott a takarékkönyvet átirattatni, mivel az uj vezetőséggel szemben bizalmatlan volt. Képzelhető a konsternáció, amit az alelnök ezen eljárása szült. A dolog azonban sokkal hamarabb jött rendbe, mint ahogyan remélni lehetett volna. A julius 2-án tartott választmányi ülésből kifolyólag, mely ezen üggyel foglalkozott, egy erélyes hangu levél íródott és ez megtette hatását.
Az augusztus 6-án tartott rendkivüli választmányi ülés határozatként kimondta, hogy a kölcsönösségben álló körök tagjai 2 forint, a kölcsönösségben nem álló körök tagjai 1 forint, a nemkörtagok pedig 50 krajcár átutazó segélyt kapnak.
Az előző évben próbaképpen felemelt segélyek által a munkanélküli pénztár igen rossz helyzetbe került, amennyiben a kiadások messze tulhaladták a bevételeket, olyannyira, hogy a munkanélküli pénztár komoly válság előtt állt. Mig a heti bevétel 7 forint volt, addig a kiadás 16–20 forint között váltakozott. És ez az állapot még csak rosszabbodhatott, mert a munkanélküliek száma folyton emelkedett. Ezen válság elkerülése végett a választmány augusztus 27-ére rendkivüli közgyűlést hivott egybe, melyen a régi (alacsonyabb) segélyek visszaállitását inditványozta. A közgyűlés azonban ezen inditványt nem fogadta el, hanem kimondta, hogy a meglevő állapot a rendes évi közgyűlésig fenntartandó. Természetes, hogy a közgyűlés eme határozatával a válság nem nyert megoldást és a választmánynak ismét foglalkozni kellett az üggyel.
Az 1900 február 4-én tartott választmányi ülés az ügy tanulmányozására és javaslattétel végett háromtagu bizottságot küldött ki.
A kiküldött bizottság február 25-én a következő javaslatot terjesztette a választmány elé:
a) a heti illeték április 1-től 10 fillérrel emeltessék;
b) munkanélküli segély 91 napon át adassék (naponként 90 fillér);
c) várási idő a rokkantsegélyre azoknak, kik felszabadulásuk után 6 héten belül lépnek a körbe, 10 év (520 hét), minden későbbi vagy ismét belépőnek 15 év; munkanélküli segélyben részesülnek, kik felszabadulásuk után 6 héten belül lépnek a körbe, 52 befizetett hét után; minden később vagy ismét belépő 104 hét után;
d) ujabb munkanélküli segély 26 heti befizetés után;
e) munkanélküliek illetéket nem fizetnek.
A javaslatot a választmány magáévá tette és 1900 március 25-én tartott rendes évi közgyűlés elé terjesztette, mely azt Clement szaktárs azon pótlásával, hogy „a hátralékok a munkanélküli segélyből levonandók mindaddig, mig az egész hátralék törlesztve nincsen”, teljes egészében elfogadta. Ezen segélyezési mód még ma is fennáll, bizonyságául annak, hogy a megoldás helyes volt. Az évi jelentés tárgyalásánál nagy felháborodást szült, hogy a zárszámadás és a pénztár nincsen rendben. A közgyűlés ennek megvizsgálására háromtagu bizottságot küldött ki, azzal az utasitással, hogy a legközelebb ez ügyben tartandó rendkivüli közgyűlésnek jelentés teendő. Ugyanezen közgyűlés kimondta, hogy a rendkivüli segélyben részesülők nevei nyilvánosan ne közöltessenek. A pénztárvizsgálat ügyében kiküldött bizottság junius 10-én számolt be a rendkivüli közgyűlésnek, mely a jelentést heves vita után elfogadta. Ezzel azonban az ügy, mint még később látni fogjuk, korántsem lett befejezve. A közgyűlés további folyama alatt szóba került a választmány ellen ez ügyben kiadott támadó körlevél is, mely oly viharos jeleneteket idézett elő, hogy a közgyűlést határozathozatal és a kör elnökének utánválasztása nélkül – mely Spitzkopf Ferenc elnök elutazása következtében üresedésben volt – fel kellett oszlatni. De nemcsak a közgyűlés vége, hanem annak kezdete is igen élénk volt. Megtörtént ugyanis az a páratlanul álló eset, hogy az elnöklő szaktársat, ki a közgyűlést elfogultan vezette és durva sértegetésekre ragadtatta magát, a közgyűlés a további elnöklésre méltatlannak nyilvánitotta és helyette – a további vezetésre – a maga kebeléből választott elnököt.
A julius 15-én tartott rendkivüli közgyűlés az időközben leköszönt választmányt ujraválasztotta. Elnök Krause József lett. De az alakuló választmányi ülésen, julius 22-én, már ismét elnök és pénztáros nélkül volt a kör, mert a megválasztottak tisztüket nem fogadták el. A választmány a pénztár vezetésére, addig mig uj pénztáros választatik, háromtagu bizottságot választott. Ezen bizottság tagjai lettek: Nemes Ferenc, Polyák József és Schinkovits József szaktársak, kik augusztus 15-ig viselték e tisztet, amikor is a rendkivüli közgyűlés elnöknek Nemes Ferenc, pénztárosnak Polyák József szaktársakat választotta meg.
Szeptember 16-án tartott választmányi ülésen elnök jelenti, hogy a pénztárkönyvek és a vagyon átvételénél nagymérvű szabálytalanságokat talált. A választmány ismét háromtagu bizottságot küldött ki az ügy megvizsgálására.
A kiküldött bizottság október 7-én tett jelentést a rendkivüli választmányi ülésnek. A pénztárban 614 korona hiányt fedeztek fel, melyből a pénztáros 166 koronát akar visszatériteni, a fenmaradó 448 koronát azonban nem. A választmány hosszabb vita után elhatározta, miután a pénztáros a neki felajánlott méltányos feltételeket sem akarta elfogadni, hogy a kárt per utján hajtja be.
A rendes évi közgyűlésig megemlitésre méltó dolog nem történt és ezzel a kör életében egyike a legviharosabb éveknek zajlott le, mely után a haladás és fejlődés alapját képező céltudatos, komoly munka következett.
A rendes évi közgyűlés március hó 24-én tartatott meg, elnöknek Böhm Sándor lett megválasztva.
1901 junius 2-án a választmány a szervező bizottság felszólitására a segédmunkások és munkásnők szervezését határozta el.
A kör országositásának eszméjét, amely ma már csak a miniszteri szentesitést várja, Clement János szaktárs 1901 julius 12-én, a „Typographiá”-ban penditette meg, ahol ez ügyben nagyobb vita fejlődött, mely azonban korai voltánál fogva, praktikus eredményre nem vezethetett.
Ugyancsak 1901-ben a választmány által egy szakbizottság létesitésének eszméje vettetett fel, a szakoktatás és továbbképzés előmozditása céljából, valamint, hogy az összesség részére nyomtatástechnikai kérdések elbirálására egy kompetens fórum létesittessék.
Az első ily szakbizottság 1901 október 6-án választatott meg. Tagjai lettek: Aigner Antal, Angyal Zsigmond, Böhm Sándor, Hrasche Ferenc, Mihalkovits Ferenc, Nemes Ferenc, Schimek Ferenc, Wojnár János, Wandra Lajos és Weiner M.
Az október 10-iki választmányi ülés tárgyalta azon körtagok ügyét, kik időközben az anyaegyletből törölve lettek és ennek kapcsán az alapszabályok módositására öttagu bizottság küldetett ki. A kiküldött bizottság az alapszabálytervezetet november 24-én terjesztette a rendkivüli választmányi ülés elé, mely azt, többféle módositás után, elfogadta.
A december 8-án tartott választmányi ülés a szaktársak általános óhajára, a munkaközvetitést ismét életbeléptette és annak intézésével elnök szaktársat bizta meg. Ugyanezen választmányi ülés szavazta meg először a munkanélküli szaktársak részére a még ma is szokásos karácsonyi segélyt.
Az 1902 január 5-én tartott választmányi ülés az alsóausztriai gépmesteregyletnek a kölcsönösségre vonatkozó átiratát tárgyalja. A választmány nem osztja az osztrák egylet azon nézetét, miszerint a kölcsönösség csak a beiratási dij elengedésére és az átutazósegélyre vonatkozzon, ezért elhatározta, hogy alkalmilag az ügy rendbehozása végett küldöttet meneszt Bécsbe. Ezen ügy ezután még gyakran foglalkoztatta a választmányt, sőt küldött is volt Bécsben, de ez sem vezetett eredményre.
A március 23-án tartott rendes évi közgyűlés, tekintettel az önképző osztály deficitjére, kimondta, hogy az uj alapszabályok szentesitéséig a kiadások az összbevételekből fedezendők és a fenmaradó összeg a rokkantpénztárhoz csatolandó.
Szeptember 7-től december 14-ig a szakbizottság működése az árszabálymozgalom következtében szünetelt.
1903 január 15-én a választmány elvileg hozzájárult az öntők köre ama átiratához, hogy a gépmesterek és nyomók, ott, ahol az lehetséges, a tömöntéstől tartózkodjanak.
Március 1-én a választmány kimondta, hogy rendkivüli segélyben csak az részesülhet, aki legalább egy év óta tagja a körnek.
Szerény keretekben ünnepelte a március 29-én tartott közgyűlés a kör 20 éves fennállását.
Életbeléptetett a közgyűlés két igen fontos ujitást. Megváltoztatta ugyanis a rokkantsegélyezés nagyságát és formáját, amennyiben kimondotta, hogy a jövőben e cimen nem havi 14, hanem heti 4 koronát fizet ki. Felemelte továbbá a heti illetéket 40 fillérről 50 fillérre. A tisztujitásnál elnökül Böhm Sándor választatott meg.
Az április 5-iki alakuló választmányi ülés a közgyűlés által megszavazott illetékemelésnek május 1-én való életbeléptetését határozta el.
Az uj vezetőség uj szellemet is hozott magával. A torzsalkodás helyét a munka váltotta fel. Komolyan lát hozzá a vezetőség a gépmesterek érdekeinek megvédéséhez. Erre vall a julius 29-én tartott választmányi ülés határozata is, amely szerint felszólittatnak az 1903 augusztus 10-iki szakegyesületi kongresszus gépmester tagjai, miszerint hassanak oda, hogy a kongresszus által a vidéki gépmesterek részére mentől előnyösebb árszabály fogadtassék el.
Az alapszabályok ügyében leérkezett miniszteri leiratot szeptember 13-án tárgyalja a választmány és a kifogásolt pontok módositására ötös bizottságot küld ki.
Nemcsak az anyagi érdekek megvédése képezte azonban a vezetőség feladatát, hanem, nagyon helyesen, kiterjedt figyelme a szaktudás ápolására is és október 16-án tartott ülésén hozzájárult a szakbizottság azon határozatához, hogy az havonta felolvasásokat tarthasson. Majd elhatározta november 15-iki ülésén, hogy a felolvasásokról „Szakbizottsági Értesitő” cim alatt havi folyóiratot ad ki, mely a felolvasás anyagán kivül egyéb szakkérdéseket is tárgyalna.
Sok támadásnak voltak a választmányok e miatt kitéve. Állandóan találunk a közgyűlési jegyzőkönyvekben felszólalásokról feljegyzéseket, melyek mind az Értesitő nagy kiadásai miatt történtek. Miután azonban pozitiv eredmények mutatkoztak a szakbizottság működésének nyomán, az Értesitő meg is jelent az utóbbi időkig, mig a jubileumi könyv kiadása a bizottságot le nem kötötte. Valószinű azonban, hogy ennek megjelenése után a bizottság ez irányban működését a köz javára ismét megkezdi.
Ezen ülés határozta el egy általános gépmester-értekezlet tartását, mely hivatva volt az első agitáló bizottságot megválasztani. A támadások valóságos lavinája árasztotta el e miatt a vezetőséget. Sokan, többek között a különválás rémét látták e tényben. A vezetőség azonban nem riadt vissza, hanem erélyes kézzel, lankadatlan buzgalommal igyekezett megvetni egy modern gépmester szervezkedés alapjait.
Ezen időtől kezdve, ha a jegyzőkönyvekben szerepelnek is a kör tagjainak anyagi érdekeit érintő határozatok, kétségtelen dolog, hogy az agitáló bizottság fejtett ki e téren legeredményesebb munkát.
Kerülni fogjuk a későbbi határozatok kommentálását a hely szük volta miatt. Ez különben felesleges is, mert minden egyes későbbi mozzanat az ésszerüség jellegét hordja magán. Mindegyikből amugy is felénk sugárzik az erő, amely azt előtérbe tolta.
1904 január 10-iki választmányi ülés foglalkozik az öntő szaktársaknak a „Typographiá”-ban leadott nyilatkozatával és kimondja, hogy ma még nincs abban a helyzetben, miszerint teljes mértékben meggátolja azt, hogy a gépmesterek egyáltalán ne öntsenek. A jóakaratot azonban bebizonyitandó, e tárgyban egy értekezlet tartását határozta el, melyre az öntő szaktársakat is meghivta. Szükséges e helyütt megemliteni azon tényt, hogy a folytonos munka és agitáció következményeképp ma már egy budapesti nyomdában sem önt a gépmester.
Január 22-ére a választmány rendkivüli ülést hivott egybe, amely az osztrák gépmesterek átiratát tárgyalta, akik átiratukban azon eszmét vetik fel, hogy az osztrák és magyar gépmesterek részére egy egységes árszabály dolgoztassék ki. A választmány az eszmétől nem idegenkedett és március 13-án egy gépmester-értekezletet tartott a Riedl-féle vendéglőben, ahol a bécsi szaktársak küldöttei is megjelentek. Hosszabb eszmecsere fejlődött ki a küldöttek és az értekezleten jelenlevők között. És ha nem is hozott az egy egységes árszabályt, mindenesetre konstatálható, hogy jótékony hatással volt a gépmesterek szervezkedésére. 
A március 20-iki közgyűlés a beiratási dijat 3 hóra felfüggesztette. Kimondta továbbá, hogy a külföldre való tekintettel, a jegyzőkönyveket német nyelven is megjelenteti. A későbbi fejlemények miatt megemlitjük azon körülményt, hogy az elnöki tisztet Böhm Sándor a közgyűlés hosszas kapacitálására fogadta el.
Március 27-én kellett volna a választmánynak alakuló ülését tartania azonban ez nem volt megtartható, mert a választmány agitáló bizottsági tagjai tisztüket nem fogadták el. Ezen tettüket azzal indokolták, hogy a bizottság elnökjelöltjét a közgyűlés nem választotta meg.
E tárgyban április 17-én rendkivüli közgyűlés tartatott, ahol heves támadások intéztettek a leköszönt agitáló bizottsági tagok ellen. A tisztikar megválasztatván, elnök ezuttal Wellisch Géza lett.
A leköszönések miatti civódás áthuzódott még a választmány április 23-iki alakuló ülésére is, de itt az áldatlan ügy a napirendről le is került. Ezen ülés helyezett hatályon kivül egy érdekes határozatot. Azt tudniillik, hogy a „Typographia” részére leadandó jegyzőkönyvi kivonatok előbb az elnöknek bemutatandók. A kölcsönösség ügyében való tárgyalásra Hrasche Ferenc Bécsbe küldetett, aki a junius 12-iki ülésnek olyan jelentést tesz, hogy a kölcsönösségnek mi sem állja utját és ez irányban az előkészületek már meg is tétettek.
Május 12-én a választmány előfizet a „Népszava”, „Helvetische Typographia”, „Korrespondent” és „Volksstimme” lapokra.
A hátralékosok nagy mértékben való szaporodása a választmányt is állásfoglalásra kényszeritette, kimondja ezért, hogy segélyt csak az kaphat, aki 10 hétnél többel nem tartozik és ezt is kilépése előtt kifizeti.
A mind sűrűbben előforduló azon anomáliák megszüntetésére, hogy a tagok jogaikat és kötelességeiket nem ismerik, elhatározta a választmány augusztus 3-iki ülésén, hogy az alapszabályok kivonatát és elvi határozatokat kinyomatja és a nyomdákban kifüggeszteti.
Augusztus 17-én a választmány rendkivüli ülést tart, melyen ujabb bizottságot küld ki az alapszabályok ügyében. A helyiségbérlés miatt kiküldött bizottság bejelentette, hogy az anyaegylet vezetőségével az egyezséget megkötötte. Sok hányatás és vetődés után végre elérte a vezetőség, hogy a kör nem volt kénytelen korcsmai helyiségben tartózkodni, hanem tekintélyének megfelelő helyiséget kapott a Hunyadi-tér 3. szám alatt.
Szeptember 25-én a választmány a Münchenben tartandó nemzetközi gépmester- kongresszusra, tekintettel annak nagyfontosságu pontjaira, 2 küldöttet küldött Wellisch Géza és Clement János személyében, akiket későbbi ülésén azzal is megbizott, hogy az osztrák gépmester szaktársakkal a kölcsönösség megkötése iránt tárgyaljanak és a fenforgó akadályokat elháritsák. A bécsi kiküldetés ezuttal sem járt eredménnyel, mely körülményt a februári ülésnek jelentettek be a küldöttek.
Mindinkább tért kezdett hóditani azon egészséges eszme, hogy a gépmestereket nemcsak Budapesten, hanem az egész országban tömöriteni kell. E célból a választmány 1905 január 22-én tartott ülésén elhatározta, hogy felhivást intéz az ország gépmestereihez és ha kellő számu jelentkező lesz, ugy az alapszabályokat ily értelemben dolgozza át.
A kör országositásának eszméjét a március 19-én tartott közgyűlés is magáévá tette. Felmerült e kérdéssel kapcsolatban egy országos gépmesterértekezlet tartásának eszméje, melyhez elvben a közgyűlés hozzájárult. A választmányokat az értekezlet kivitelének módozatai még sokat foglalkoztatták, végül áttétetett az agitáló bizottsághoz. A kivitel elé azonban oly nagy akadályok tornyosultak, hogy annak keresztülvitele lehetetlen volt és igy a napirendről végleg le is került. A tisztujitásnál elnökké Wellisch Géza választatott.
Április 2-án tartotta az uj választmány alakuló ülését, melyen az elnök bejelentette, hogy a Gutenberg-nyomda részvényei után végkielégitésül a kör 250 koronát kapott.
A müncheni kongresszuson hozott határozatok a gépmesterek szervezkedésére általában oly fontosak voltak, hogy a választmány szükségesnek találta, miszerint az erről megjelent jegyzőkönyvet magyar nyelvre forditva kiadja, hogy a szaktársaknak lehetővé váljék ezáltal azok megismerése. Ezen május 15-én hozott határozatát kénytelen volt azonban egy későbbi ülésen megdönteni az ezzel járó horribilis kiadás miatt. A kérdés ugy oldatott meg, hogy a „Typographiá”-ban lett az kivonatosan közölve.
Az alapszabályok módositásával kapcsolatban a kölcsönösség ügye ismét napirendre került. Wellisch Géza és Stein Lipót a bécsiek meghivására el is utaztak, hogy a tárgyalások fonalát felvegyék. A bécsiek ama félelme miatt azonban, hogy felesleges terhet vesznek magukra, a tárgyalások most sem vezettek eredményre. Mindazonáltal a választmány junius 18-iki ülésén elhatározta, hogy az aggodalmak eloszlatása miatt átir a bécsi gépmester körhöz.
Ezen ténynél azonban a választmány nem állt meg tétlenül, hanem most már eszközök után kutatott, amely lehetővé tette volna a testvéries érzület fejlesztését és ápolását. Igy hozta meg julius 7-én azon határozatát, hogy a bécsi gépmesterek szakbizottságát meghivja egy szakfelolvasás tartására. A bécsiek ezen látogatást meg is igérték, sőt a határidőt is kitűzték, azonban az mégis elmaradt.
A müncheni gépmester-kongresszus ama határozata, mely kimondotta, hogy a köröknél a rokkantsegélyzést lehetőség szerint eltörli és azokat tisztán harci szervezetekké emeli, a mi választmányunkat is kényszeritette e kérdésben való állásfoglalásra. A julius 10-én tartott ülés az alapszabályok tárgyalásánál ennek idevonatkozó intézkedéseit nyilt kérdésként hagyja, mig az augusztus 11-iki ülés elvben a rokkantsegélyezés törléséhez hozzá is járul. Számolni kénytelen azonban a megszerzett jogokkal és ezért egy bizottságot küld ki, Grünbaum Miksa, Illyésy István és Wiesenberger Vilmos személyében, hogy a Magyarországi munkások rokkant- és nyugdijegyletével a rokkantpénztár átvétele miatt tárgyaljon.
A rokkantegylet vezetőségével folytatott tárgyalások meddők maradtak, mert annak vezetősége teljesen üzleti szempontokat tolt előtérbe és igy ajánlata az elfogadhatás minimumán alul maradt. Kénytelen volt ezekután a választmány augusztus 18-án tartott ülésén kimondani, hogy az uj alapszabályokba is felveszi a rokkantsegélyezést.
Az utassegélynek egyöntetűvé tétele tárgyában a bécsi kör átiratát szeptember 16-án tárgyalta a választmány és kimondotta, hogy ahhoz hozzájárul.
Rendkivüli közgyűlés tárgyalja szeptember 17-én az országos alapszabálytervezetet és azt elfogadva, annak felterjesztésére utasitja a választmányt.
A kölcsönösség ügyében végre a bécsi gépmester-körtől megérkezett az átirat. Ennek nyomán szertefoszlott a remény, amely eddig a kölcsönösség megkötéséhez fűződött. A bécsiek véglegesen visszautasitottak e tárgyban bennünket. A „Vorwärts”-ben ezzel kapcsolatban egy rosszakaratu támadás jelent meg, mely a visszautasitást ugy állitja be, hogy azt a budapesti gépmesterek gyenge szaktudása és kollegialitása involválta. A választmány felháborodva utasította vissza ezen igazán meg nem érdemelt támadást, melyet megbizásból a szakbizottság elnöke, Fuchs Zsigmond szaktárs, a „Typographiá”-ban is kellő értékére szállitott. Valószinűnek látszik, hogy ez a támadás a bécsieknél már előre tudott dolog volt és idevezethető vissza, hogy az igért felolvasásra nem jöttek közénk.
Feltevésünket igazolja azon körülmény is, hogy ez ügyből kifolyólag a bécsi kör elnökének tisztségét le kellett tenni, miután az ottani választmány bebizonyitottnak látta azt, hogy ő is részes eme támadásban. Ezzel a tettével a bécsi kör választmánya elégtételt óhajtott körünknek szolgáltatni a méltatlan támadásért.
Az 1906 április 1-én tartott rendes évi közgyűlés, a szokásos tárgysorozat letárgyalása után a tisztujitást ejtette meg, mely alkalommal ismét Wellisch Gézát választotta elnöknek. A választást azonban a szavazatszedő bizottság szabálytalan eljárása miatt az április 22-én tartott rendkivüli közgyűlés megsemmisitette. Az uj választásnál ugyanazon tisztikart választotta meg.
A május 4-én tartott alakuló ülés Bürger Gusztáv halála miatt annak pénztárnoksága idejéből származó adósságát törli.
A Gutenberg-Otthon épületével a kör választmányát is erősen foglalkoztatja a helyiség kérdése. Érintkezésbe lép a szakkör vezetőségével és hat évi időtartamra szerződést köt közös helyiség bérletére. Ez ügyben julius elsejére rendkivüli közgyűlést hivott egybe, amely hozzájárult a szerződés megkötéséhez. Ezzel azonban korántsem nyert az ügy befejezést, mert a kontemplált összegnél nagyobb lett a kiadás. Sok alkudozás és huza-vona után végre az akadályok elhárultak és a kör augusztusban elfoglalta második otthonát.
Ezen időre esik az alapszabályok jóváhagyás nélküli visszaérkezése is. Az augusztus 18-iki választmányi ülés megbizza a kifogásolt részek átdolgozásával Illyésy István, Grünbaum Miksa és Werner Jenő szaktársakat.
A szakegyesületi kongresszus azon határozata, hogy munkaközvetitéssel csak a szakegyesület foglalkozhat, lassan birt tért hóditani. Állandóak voltak a panaszok vélt sérelmek miatt, amelyek arra birták a választmányt, hogy szeptember 15-iki gyűlésén utasitást adott Wiesenberger Vilmos szaktársnak, miszerint a kör érdekeit a szakegyesület választmánya előtt megvédje. Ezzel egy rövidke időre az e tárgybani nézeteltérések elsimultak, de csak azért, hogy annál nagyobb vehemenciával törjön ki a konfliktus emiatt a két egyesület között.
A december 30-án tartott választmányi ülés a szakegyesület vezetőségével való tárgyalásra kiküldi Stein Lipót, Wiesenberger Vilmos, Wellisch Géza és Gyürey Rudolf szaktársakat. A tárgyalások eredményre vezettek és a kör választmánya április hóban tartott ülésén kimondotta, hogy a közvetitésről lemond, mert biztositva látja a kör érdekeit. Azóta nem kisért ezen kérdés és a munkaközvetitést a szakegyesület megelégedésre teljesiti.
A kör 25-éves fennállásának mikénti megünneplésével az október 14-én tartott választmányi ülés foglalkozott először és az előkészületek megtételére kiküldötte Stein Lipót, Sugár Mihály, Wellisch Géza és Gyürey Rudolf szaktársakat. Ugyanezen ülés a kör tagjainak szaporitása céljából a beiratási dijat december 1-ig felfüggeszti.
A szakbizottság elnökének, Fuchs Zsigmond szaktársnak 40 éves nyomdászságát ünnepelte november hóban a Pallas személyzete. A választmány ezen ünnepélyre kiküldötte Wiesenberger Vilmos és Stein Lipót szaktársakat a kör képviseletében. A szakbizottság képviseletében Szeniczei Mihály szaktárs küldetett ki.
A hátralékosok ügye sok gondot okozott a mindenkori vezetőségnek. Majdnem lehetetlennek látszott, hogy ezen kérdés megoldható legyen, azért, mert a betegek is kötelesek voltak illetéket fizetni. Az ilyen tagoknál azután óriási hátralékok keletkeztek. Egészen alkalomszerűen jött tehát a Huppert Lipót kérvénye, aki arra kérte a választmányt, hogy betegségéből származó hátralékait engedje el. Hosszu vita indult meg ennek kapcsán. Határozatot azonban nem hozott a választmány azért, mert a szavazásnál a szavazatok egyformán oszlottak meg és az elnök vonakodott a szavazás jogával élni. Csak az évi közgyűlésen döntetett el a kérdés ugy, hogy a betegek az illetékfizetés alól felmenttettek.
Az 1907 március 17-én megtartott közgyűlés felhatalmazást adott a választmánynak az alapszabályok ügyével kapcsolatos kiadások fedezésére. Egyébként minden nevezetes esemény nélkül zajlott le a gyűlés. Elnökké Wiesenberger Vilmos választatott.
Az alakuló ülést március 27-én tartotta a választmány, mely alkalommal ismét szőnyegre került a kör 25-éves fennállásának megünneplése. E célból a választmány Wiesenberger Vilmos szaktárs inditványára egy héttagu irodalmi és egy héttagu vigalmi bizottságot küldött ki.
Az irodalmi bizottság javaslatára az április 21-iki választmányi ülés elhatározta, hogy a kör történetét megiratja és kiadja, valamint az ünnepély alkalmából kiad egy kézikönyvet, mely az összes szakkérdéseket felöleli.
Junius 23-án a választmány egy nagyobb nyomda gépmestereinek kérésére azon alkalomból, hogy a körbe mindannyian beléptek, a beiratási dijat elengedte. Ezen eseményt azért emlitjük fel, mert érdekes világot vet arra, hogy köri tagok szerzésére még 1907 junius havában kedvezményeket kellett adni. Mig az uj kollektiv-szerződés következtében rövid 6 hónap mulva nem volt és nincs Budapesten árszabályhű nyomdában olyan gépmester és nyomó, aki nem volna tagja a körnek.
Az alapszabályok ügye, amely vörös sávként huzódik keresztül a kör történetén, ismét elnyomott minden más kérdést. A választmány buzgalommal lát hozzá, hogy az gyors tempóban jusson a megvalósulás felé. Az e célra kiküldött bizottságot munkájával megsürgeti. Végre szeptember 22-én tartott ülésén a tervezet kinyomatását és a tagok között való kiosztását elhatározta. Október 6-ára rendkivüli közgyűlést hivott egybe, amely a tervezetet elfogadta és a választmányt utasitotta annak haladéktalan benyujtására.
A jóváhagyást azóta türelmetlenül várjuk, hogy a multak sok mulasztásait helyrepótoljuk és Magyarország összes gépmestereit – a szervezet nagyságának és erejének emelésére – a körben egybeforrasszuk.
A kör tagjainak rohamos szaporodása magával hozta a könyvtári órák szabályozásának kérdését is. A választmány november 3-iki ülésén kimondotta, hogy könyvtári órák minden héten tartandók, hogy ezáltal a kör tagjai a szaklapokhoz és könyvekhez könnyebben hozzáférhessenek.
Az 1907 október hóban kötött uj kollektiv-szerződés nyomában támadt hullámok a kört sem hagyták érintetlenül. Heves jelenetek játszódtak le az 1908 január 27-én tartott választmányi ülésen. Hosszabb szenvedelmes vita után azonban a nézetek tisztázódtak. Mindennek dacára a kör elnökét leköszönésre birta azon körülmény, hogy nem látta a kör tagjainak osztatlan bizalmát.
Február 7-én a választmány pályázatot hirdet a kiadandó emlékfüzet cimlapjára.
A szakbizottság működésének hiánya mindinkább érezhetővé vált. Március 3-án a választmány elhatározta, miszerint a szakbizottsággal egyetemben ülést tart és megbeszéli, miként volna lehetséges a könyv irása mellett a szakfejlesztés gyakorlati kultiválása is.
Az április 5-én tartott közgyűlés a szokásos napirendi pontok letárgyalása után megejti a tisztujitást. Elnökké Grünbaum Miksa választatott.
A fenti események, melyek a kör 25-éves történetét ismertetik, három részre oszthatók. Az első részt a kezdet nehézségeivel való küzdés, a személyi kultusz, a személyeskedés foglalja le. Ha 1890-ig találkozunk is jobb sorsra érdemes eszmék felvetésével; ha itt-ott felcsillámlik is az akarat valamely megfelelő reform életbeléptetésére, azt tapasztaljuk, hogy az rendesen elvész a személyeskedés minden nemes tettet megölő fertőjében.
A bálványimádás egyrészt, a vezetőszerepet játszó főgépmesterek gőgje másrészt, megbénitották munkájukban azokat, akik talán tudtak volna az akkori helyzetnek megfelelőbb ujitásokat létrehozni.
Ilyen viszonyok között és az erkölcsi erő hiánya nélkül lobbant lángra azon lelkesedés, mely megteremtette az 1895-ben lezajlott nagy mozgalmat.
Ezt követte a második korszak, amelyet egész bátran a tespedés, a semmittevés korszakának mondhatunk. Nagyon találóan van ezen időszak a történelemben megrajzolva.
Lassan-lassan azonban lehámlott a mozgalom utáni levertség a lelkekről és uj élet keletkezett a szervezetben. A hosszu évek tapasztalatai helyes mederbe terelték a működést és megszületett a harmadik korszak és vele egy egészségesebb szellem. Ez idő óta folyton erősödött a kör erkölcsileg és anyagilag.
Az uj 25 év küszöbéről jóleső érzéssel tekintünk vissza a lezajlott eseményekre, mert ezek tanuságai biztositanak bennünket arról, hogy a jövő 25 év ünnepe Magyarország összes gépmestereit együtt találja.

Az agitáló bizottság története
Két évtized majdnem meddő munkája után, végre az 1901-ik évi közgyűlésen a kör uj vezetősége olyan szaktársakból került ki, kik a kor követelményeinek megfelelően kezdették meg működésüket. Ténykedésük két részre oszlott: először is, hogy Budapest összes gépmestereit és nyomóit a körben tömöritsék, másodszor pedig, hogy azok anyagi érdekeit előmozditsák. Azonban mig a tagok toborzásáért folytatott fáradozás eredménnyel járt, addig az anyagi érdekek megvédését célzó munkálkodás nem hozta meg a kivánt sikert. Legjobban beigazolódott ez az 1902. évi árszabálymozgalomnál.
A kör választmánya ugyanis kidolgozta az árszabálytervezetet, a közös tárgyalásokhoz pedig kiküldötte a kör elnökét, Böhm Sándor szaktársat, de ez ügybuzgóság is kárba veszett, mert az uj árszabálytervezetnek csak a romja került ki a közös tárgyalásokból. Ez a körülmény gondolkodásra késztette a választmányt és csakhamar felismerte a baj kútforrását, amely kizárólag abban rejlett, hogy a szaktársak nem voltak kellőképpen szervezve. Belátta azt, hogy itt orvoslásra van szükség, mert mindaddig, mig a szaktársakat egy táborba nem tömöriti, azok gondolkodásmódját, érzelemvilágát át nem alakitja, addig anyagi és erkölcsi érdekeik megvédésében egyöntetű cselekvésre sem birhatja. Nem került le a napirendről ez időtől fogva Stein Lipót szaktársnak azon eszméje, hogy kell egy bizottságot teremteni, melynek kizárólagos hivatása a gépmesterek és nyomók szervezése, anyagi érdekeik előmozditása.
A bizottság létesitése azonban nem ment simán. Jó idő tellett bele, mig a sorainkban levő aggodalmaskodók is meggyőzettek és végre a közszükségnek engedve, az agitáló bizottság megteremtetett.
A szervező bizottság a gépmesterek ezen akcióját teljesen félreértette és azon hiszemben volt, hogy az a szervezettől való elszakadást célozza, holott a kizárólagos cél: a szervezeti ügyekben való nagyobb mérvű érvényesülés volt, hogy ezáltal a gépmesterek érdeke jobban megvédhető legyen.
Ezen félreértés következtében a választmány által 1904 január hó 17-ére a Mádai-féle vendéglőbe egybehivott értekezletre Rothenstein Mór és Wagner Károly szaktársak, mint a bizottság küldöttei, teljesen ellenszenves érzelmekkel jelentek meg és igyekeztek a gépmestereket az agitáló bizottság létesitésétől eltériteni. Kisérletük azonban meddő maradt, mert a gyűlés – amely méreteiben is impozáns volt – nagy lelkesedés mellett megválasztotta az első bizottságot. Tagjai lettek: Bauer Ferenc, Beer János, Clement János, Hrasche Ferenc, Einzig Mór, Jedlovszky Lajos, Nemes Ferenc, Stein Lipót, Rács János, Schinkovits József és Wellisch Géza szaktársak.
A még működésének kezdetén levő bizottságot, mint az árnyék kisérte a szervező bizottság ellenszenve. A félreértést csak fokozta Stein Lipót szaktárs körlevele, melyben a szedők gyámkodása ellen tiltakozott. Ez esetből kifolyólag a „Typographia” vezető helyen foglalkozik 1904 január hó 22-iki számában az agitáló bizottsággal és kijelenti, hogy ha szeparatisztikus törekvéseket követ, ugy a szervezet teljes hatalmát fogja magával szemben találni. Felkérte egyuttal a kör választmányát a szervező bizottság, hogy a Stein-féle körlevél ügyében közös ülést hivjon egybe. Az ülésen megjelentek Peidl Gyula és Wagner Károly szaktársak és a körlevélre nézve felvilágositást kértek. Hosszabb vita után Stein szaktárs kijelentette, hogy a körlevelet, mint magánember és nem mint a kör pénztárosa adta ki. A választmány pedig az abban foglaltakkal nem azonositotta magát. Igy azután a körlevél körüli félreértés elsimult.
Ugyanezen ülésen megállapodás jött létre, hogy a szervező bizottságban ezentul kettő és az ellenőrző bizottságban egy gépmester szaktárs foglalhat helyett. Ez volt az agitáló bizottság első tényleges eredménye.
Nem akarjuk e helyütt mindazt a sok veszekedést felemliteni, mely az agitáló bizottság létjogosultságának és illetékességének kérdéséből származott. Megelégszünk egyszerűen annak konstatálásával, hogy működésével igazolta, miszerint nem a szervezet szétrobbantását, hanem annak erősödését mozditotta elő.
A bizottság működése az első évben nehézkesen ment, mert egyes bizottsági tagok megunva a munkával járó dicsőséget, kimaradtak, főképpen azonban az óriási indolencia, mely a gépmester és nyomó szaktársak között uralkodott, bénitotta meg ideig-óráig a működést. Fénykorát élte a vak önzés azoknál a szaktársaknál, akik még mindig szivesen kezelték a gépeket korlátlan számban, miáltal kondiciójuk biztositásán kivül a többi szaktársak rovására nagyobb keresethez jutottak és nyugodt lelkiismerettel néztek a napról-napra szaporodó munkanélküli sereget.
Ezen szaktársak szervezetlenségük következtében igen nehezen voltak megközelithetők és igy a velük való érintkezés hiányában inkollegiális cselekedetükre sem voltak figyelmeztethetők. Ez azután a viszonyok rendezését nagyban gátolta. Nehéz volt az agitáló bizottság működése azért is, mert működéséhez hiányzott az alap, amelyből kiindulva, hivatását betölthette volna. Nem birt tájékozottsággal a nyomdákban uralkodó viszonyokról. Első feladatát kellett tehát hogy képezze, miszerint a nyomdákban fennálló munka- és bérviszonyokról egy statisztikát felvegyen, melynek alapján a viszonyok rendezését az árszabály keretében megkezdhesse.
150 nyomdából sikerült a bizottságnak az adatokat beszerezni. Ezek szerint 299 gépmester és 122 nyomó dolgozott a főváros 150 nyomdájában. A segédekkel szemben 215 tanonc volt foglalkoztatva, amely a segédek 52%-ának felel meg. A statisztika tanusága szerint volt egyszerű gép 427, dupla 19, kétszíntnyomó 13, rotációs 49, tégelysajtó 378, kézisajtó 39. Összesen 925 gép. A gépmesterek közül 81 kezelt egy gépet, 132 két gépet, 27 három gépet, 2 négy gépet, 12 egy gyors- és egy tégelysajtót, 2 egy gyors- és két tégelysajtót, 1 két gyors- és egy tégelysajtót, 3 három gyors- és egy tégelysajtót, 4 két gyors- és két tégelysajtót, 3 három gyors- és két tégelysajtót, 3 egy gyors- és három tégelysajtót, 3 két gyors- és három tégelysajtót, 2 egy gyors- és négy tégelysajtót. A nyomók közül 37 egy tégelysajtót, 48 kettőt, 38 hármat, 1 tizet és végül 1 tizenegy tégelysajtót kezelt. A 421 gépmester és nyomó közül 358 dolgozott minimumért vagy azon felül. Ezek közül azonban 67 árszabályellenesen két vagy több gépet kezelt minimumért. 63 gépmester és nyomó minimumon alul dolgozott. A minimumon alul foglalkozásban levők legkisebb fizetése 8 korona, mig a legmagasabb 26 korona volt, melyért két vagy több gépet is kezeltek. Az anyaegyletnek tagja volt 299, a szakegyesületnek 245, a gépmester körnek 244. Szervezetlen volt 147. Munkanélküli volt 56.
A fenti adatok igazolják, mily nagy szükség volt egy bizottságra, amely a feltüntetett rendellenes állapotok megszüntetése érdekében közreműködjék. A tanoncok kétségbeejtő nagy száma mellett a határtalan különórázás volt az, amely a munkanélküliek nagy seregét és a silány munkabéreket eredményezte.
A felvett statisztika nyomán az agitáló bizottság teljes erejével törekedett a visszás állapotok megszüntetésére már azért is, hogy a rövidesen bekövetkezendő árszabályreviziónál egy rendezett viszonyok között levő harcrakész tömeg felett rendelkezzék a szervezet.
Az első évi beszámoló után az ujonnan megválasztott bizottság elődjének munkáját nemcsak folytatta, hanem azt a lehetőség szerint tökéletesitette is. A tárgyalások eredményes lefolyásának biztositására, valamint a bizottság ügykörének megállapitása céljából egy még ma is érvényben levő ügyrendi szabályzatot dolgozott ki. A szervező bizottsággal való szoros kapcsolat fenntartására pedig az eddig a kör választmánya által küldött képviselő helyett, a II. kongresszus határozata értelmében, egy tagját küldötte ki, kinek hivatása volt a szervező bizottsági üléseken, az agitáló bizottság megbizásából gépmester-ügyeket érintő bejelentéseket megtenni, továbbá referálni az agitáló bizottsági üléseken a szervező bizottságban tárgyalt ügyeink felől.
Az árszabályrevizióra való tekintettel szorgos és sokoldalu tevékenységet fejtett ki az agitáló bizottság. Méltán mondható ezen időszak a bizottság életében a legmozgalmasabbnak. 107 személyzettel 228 személyzeti és kerületi kombinált csoport értekezletet tartott. Különösen az utóbbi igen hathatós agitácionális eszköznek bizonyult, mert ugy állitották össze, hogy oly nyomdák, ahol jobbak voltak a viszonyok és olyanok, ahol rosszabbak, együttesen tartották az értekezletet. Igy azután alkalom nyilott a szervezetlenség rossz és a szervezettség jó oldalát közvetlen bemutatni.
Az ilyen értekezletek után a jó hatás rövidesen mutatkozott is, amennyiben a nyomdákban uralkodó rendellenes dolgok rendeztettek és a szervezeten kivül állók részben a szervezethez csatlakoztak. Résztvett az agitáló bizottság a szervező bizottság által ezidőtájt nagyszámban tartott személyzeti értekezleteken is. Tartott ezenkivül 5 általános gépmester- és nyomóértekezletet, melynek mindegyikén látható volt, hogy az agitáló bizottság működésének meg van a kivánt eredménye. A folytonos agitáció következtében a szaktársak között az érdeklődés a szervezeti ügyek, de különösen az ujonnan megalkotandó árszabály iránt mind nagyobb lett és ennek létrejöttét jótékonyan befolyásolta.
Az agitáló bizottság a gépmesterek követelését a következő pontokba foglalta össze:

A budapesti gépmesterek és nyomók munkaidő- és munkadij-szabályzata.
Munkaidő naponként 8 óra, vasár- és ünnepnap szünet van, melyért levonni nem szabad.
1. A gépmester minimuma egy gépnél 30 korona. Egy második gép kezelése külön kárpótlandó a törzsfizetésnek 20%-ával. Több mint két gépet kezelni nem szabad, valamint tilos az összedolgozás is.
Speciális gépekből: kétturás, kétszintnyomó, duplagép és önberakó készülékkel ellátott gépekből csak egyet szabad kezelni a gépmesternek, melyeknél törzsfizetésének 18%-ával kárpótlandó. 90–110 centiméter nyomás felülettel biró gépek a speciális gépekhez számittatnak és ezek szerint dijazandók.
Egy tégelynyomón vagy kézisajtón dolgozó nyomó minimuma 30 korona. Egy második tégelynyomó vagy kézisajtó kezeléseért a nyomó törzsfizetésének 10%-át kapja kárpótlásul. Többet, mint 3 tégelysajtót a nyomó nem kezelhet. Ha a tégelysajtó lábbal lesz hajtva, akkor a nyomó 2 koronával kárpótlandó.
Speciális tégelynyomó gépekből (ugy mint Monopol, Viktória, Phőnix, Ausztria, Vindobona) a nyomó csak kettőt kezelhet és a második kezeléseért fizetésének 20%-ával kárpótlandó.
Ujonnan felszabadultak fizetése felszabadulásuk első évében 24 korona, második évében 26 korona, ha egy gépet kezel. A második vagy pedig speciális gép kezeléseért a fent kitüntetett százalékot kapja kárpótlásul. A harmadik évben a felszabadultnak teljes minimum jár, valamint akkor is, ha más nyomdába lép munkába.
A gépmester vagy nyomó csakis szakmájához tartozó munkát végezhet.
Tömönteni a gépmesternek vagy nyomónak nem szabad.
A gázmotor kezelése heti 4 koronával dijazandó.
Nyomdai gépeket csakis tanult gépmesternek szabad kezelni.
2. Ha a gépmesternek vagy nyomónak a megállapitott munkaidőn tul is dolgozni kell, ez esetben a következő kárpótlásban részesitendő:
a) éjfél előtt vagy reggel 6 órától a rendes munkaidő megkezdéséig, valamint vasár- és ünnepnap délelőtt végzett munkáért fizetésének minden koronája után 6 fillér kárpótlást kap;
b) éjfél után vagy reggel 6 óra előtt, valamint vasár- és ünnepnap délután vagy éjjel végzett munkáért 8 fillér kárpótlást kap;
c) esti 8 órán tul, 10 óráig tartó munkáért egy fél, 10 órán tul egy órai vacsoraidő adandó, mely szintén mint különóra fizetendő. Vacsoraidő alatt az üzem szünetel;
d) a különóra megtéritésének minimuma éjfél előtt 90 fillér, éjfél után 120 fillér.
e) rendszeresen különórázni nem szabad. Ha a különórázás két hétnél tovább tart, ugy a szakaszos rendszer vezetendő be.

A gépeknél alkalmazott tanoncok szabályzata:
Géptanonc csak olyan fiu lehet, ki 14. életévét betöltötte, s lehetőleg valamely középiskola 2. osztályát sikerrel elvégezte és a nyomdászegylet orvosának bizonyitványával igazolni tudja, hogy teljesen egészséges.
1. Tanonc csak ott alkalmazható, ahol gyorssajtó is van működésben.
2. Egy géptől öt gépig 1 tanonc és minden további megkezdett öt gép után egy-egy tanonc alkalmazható.
3. A tanoncok alkalmazásánál a tégelynyomók és a rotációs gépek, valamint a kézi sajtók nem jöhetnek számitásba.
4. Az üzlet köteles gondoskodni arról, hogy a tanoncok ugy a tégelysajtón, mint a gyorssajtókon teljes kiképzést nyerjenek.
5. A tanonc tanulási ideje alatt egy gépmester felügyelete alá helyezendő.
6. Tanonc önállóan gépet nem kezelhet.
7. Tanoncok a rendes munkaidőn tul csak egy óra hosszat foglalkoztathatók.
Általános határozatok azonosak a szedőknél megállapitott határozatokkal.

Mint a tervezetből is látható, az árszabály egészen uj alapokra lett lefektetve. A második gép, valamint a speciális gépek kezelésénél a kárpótlás nem fix összegben állapittatott meg, hanem százalékos rendszeren alapul. Ez igazságosabb is, mert a jobb munkás, aki magasabban van dijazva, ennek arányában szaktudása révén magasabb kárpótlást is érdemel. Kidolgoztatott ezen kivül a rotációs gépmesterek részére is egy árszabálytervezet, melynek leközlését szükségtelennek tartjuk, miután az csekély módositással az érvényben levőnek másolata.
A főnökökkeli tárgyalások 1905 október hó 19-én kezdődtek, melyekre az agitáló bizottság 4 tagját küldötte ki. Nehéz feladat előtt állott a tárgyaló bizottság, mert arról volt szó, hogy meg kell alkotni a gépmesterek első árszabályát, de azért is, mert ennél az alkotandó árszabálynál olyan pontok vétettek fel, amelyek a müncheni nemzetközi gépmester-kongresszus határozatait fedték és erőviszonyainkat – el kell ismerni – tulhaladták. Az árszabálytervezetet nem sikerült elfogadtatni. Igaz azonban az, hogy a multtal szemben némi haladást mutathatunk fel.
Az árszabály életbeléptetése nagy nehézségekbe ütközött. Mindenki keveselte az elért eredményt. Rendes gyűlés keretében az el sem volt fogadtatható. A szervező bizottsággal karöltve nyomdánkénti titkos szavazást kellett elrendelni, amely eredményre vezetett és igy léptek életbe az uj árszabályban foglalt rendelkezések. Az agitáló bizottság működésének sulypontját ezután az uj árszabály betartása feletti őrködésre helyezte, mert e körül igen sok félreértés fordult elő.
E célból gyakran tartott az egyes nyomdák gépszemélyzeteivel értekezleteket. Állandósitotta a géptermekben a bizalmiférfi-rendszert s azokat hivatalosan nyilvántartotta, hogy ezáltal a kapcsolat a nyomdák és az agitáló bizottság között mind szorosabb legyen. A szervező bizottsággal pedig oly értelmű egyezményt létesitett, mely szerint a személyzeti értekezletekre, melyeket az össz-személyzettel a szervező bizottság hiv egybe, az agitáló bizottság egy tagja is meghivandó.
Az agitáló bizottság működése ily körülmények mellett mind szélesebb mederbe terelődött és a szaktársak bizalmát oly annyira kiérdemelte, hogy a minden hétfőn este rendszeresen megtartott üléseken bőségesen szolgáltak anyaggal a tárgyalásoknak, amennyiben nem csak árszabály ügyekben szolgált felvilágositással, hanem a személyzetek tagjai között felmerült ellentétek békés kiegyenlitése körül is sikerrel fáradozott.
A második év eredményes és szorgalmas működése az 1906. év elején tartott általános gépmester- és nyomóértekezlettel záródik.
Amint az évi tevékenységről számotadó szűk szavu jegyzőkönyvekből megállapitható, az 1906. évi harmadik agitáló bizottság évi ügyforgalma személyzeti értekezletekben és a bizottság üléseire megidézett panaszos szaktársak ügyeinek elintézésében merült ki. Tevékenységét 46 rendes és 7 rendkivüli bizottsági ülés, 64 személyzeti értekezleten való részvéttel, továbbá 3 általános gépmester- és nyomóértekezlet igazolja. A lefolyt évben 79-en léptek a kör tagjai sorába.
1907. évi tevékenységről igen hiányosan csak junius 18-ig vannak jegyzőkönyvi adatok. De mint a közelmult idők eseményeiről, ugy emlékezhetünk meg, hogy az agitáló bizottság tevékenykedése ez évben is méltóan sorakozik az előző évekéhez. Az ügyforgalom legnagyobb részét most is személyzeti értekezletek és a bizottság ülésein lebonyolitott ügyek foglalták le.
Végig tekintve a nagy haladáson, amelyek ugy a kör fejlődése, mint a szaktársak szervezése és a viszonyok javulása mutat: az agitáló bizottság önzetlen munkásságát nem lehet eléggé méltatni. Létjogot és elismerést szerzett magának még azok előtt is, akik megalapitása idejében szükséges voltát kétségbe vonták. A fejlődés csiráinak egész tömegét hordja méhében ez intézmény és csak rátermett, agilis szaktársak kellenek, kiknek becsületes munkálkodásuk nyomán életre keljenek mindazok az eszmék és ujitások, melyek az egészséges haladásnak és jövendőbeli boldogulásunknak elengedhetetlen kellékei. Az agitáló bizottság eddigi fennállása biztos reményt nyujt erre és e tudatban megnyugvással tekintünk a jövő elé.

Statisztikai pénzforgalmi kimutatás 1883-tól 1907-ig.
Év
Jahr	Tagok száma
Mitglieder-zahl	Taglétszám
Mittgliederzahl	Heti illeték
Wochenbeitrag	Bevétel
Einnahmen	Kiadás – Ausgaben	Maradvány
Überschuss	Hiány
Defizit	Pénztáros
Kassier	
		emelkedés
Zunahme	apadás
Abnahme			Rokkantsegély
Invaliden-unterstützung	Munkanélküli segély
Arbeitslosen-unterstützung	Rendkívüli segély
Ausserordentliche Unterstützung	Önképző osztály
Fortbildungs-sektion	Közös kiadások
Gemeinsame Ausgaben	Összes kiadások
Gesamtausgaben				
				f	K	f	K	f	K	f	K	f	K	f	K	f	K	f	K	f	K	f		
1883	175	–	–	20	849	–	–	–	–	–	–	–	–	–	–	–	–	–	849	–	–	–	Mihalkovics F.
Aigner Antal
Aigner Antal
Aigner Antal
Aigner Antal
Cselesznik János
Cselesznik János
Cselesznik János
Wachtler Károly
Wachtler Károly
Wachtler Károly
Wachtler Károly
Nemes Ferenc
Nemes Ferenc	
1884	97	–	78	20	691	32	–	–	–	–	–	–	–	–	–	–	–	–	691	32	–	–		
1885	89	–	8	20	730	88	–	–	55	–	–	–	186	76	–	-	241	76	489	12	–	–		
1886	81	–	8	20	821	–	–	–	139	–	–	–	196	10	–	–	335	10	485	90	–	–		
1887	96	15	–	20	812	40	–	–	72	–	–	–	198	40	–	–	270	40	542	–	–	–		
1888	93	–	3	30	906	26	280	–	336	–	516	08	252	46	–	–	1384	54	–	–	478	28		
1889	101	8	–	30	1008	26	470	22	178	20	–	–	164	82	–	–	813	24	195	02	–	–		
1890	96	–	5	30	1336	92	369	10	902	98	1130	80	776	36	–	–	3179	24	–	–	1842	32		
1891	96	–	–	30	1354	58	578	58	706	58	–	–	514	44	–	–	1799	60	–	–	445	02		
1892	96	–	–	30	1175	40	440	–	323	–	–	–	127	82	–	–	890	82	284	58	–	–		
1893	96	–	–	30	1051	60	470	–	208	–	153	32	57	62	–	–	880	94	162	66	–	–		
1894	113	17	–	30	1080	34	360	–	286	–	–	–	14	40	174	50	834	90	245	44	–	–		
1895	134	21	–	30	2720	24	471	60	1236	50	182	52	100	10	100	–	2090	72	629	52	–	–		
1896	108	–	26	30	1538	08	582	–	739	–	93	–	94	24	166	–	1674	24	–	–	136	16		
1897	108	–	–	30	1978	14	528	–	543	–	110	–	108	92	189	–	1478	92	499	22	–	–	Nemes Ferenc
Horváth Alajos
Bürger Gusztáv
Polyák József
Schlesinger Mihály
Stein Lipót
Stein Lipót
Stein Lipót
Stein Lipót
Stein Lipót
Stein Lipót	
1898	92	–	16	30	2221	60	548	–	576	–	95	–	186	84	400	–	1805	84	415	76	–	–		
1899	102	10	–	30	2005	16	504	–	995	80	93	38	155	60	157	20	1905	98	99	18	–	–		
1900	160	58	–	40	2561	68	348	–	1366	60	90	–	157	58	298	–	2260	18	301	50	–	–		
1901	173	13	–	40	2698	50	184	–	1415	84	148	–	318	96	150	–	2216	80	481	70	–	–		
1902	226	53	–	40	3411	77	–	–	1194	10	437	–	425	97	258	74	2315	81	1095	96	–	–		
1903	272	46	–	50	5071	60	138	–	1179	70	390	60	607	31	240	20	2555	81	2515	79	–	–		
1904	343	71	–	50	5613	56	258	–	1373	96	230	80	1872	44	492	73	4227	93	1385	63	–	–		
1905	392	49	–	50	7342	03	416	–	2161	20	613	60	1755	01	718	94	5664	75	1677	28	–	–		
1906	452	60	–	50	8985	13	612	–	2298	90	380	60	1155	20	514	36	4961	06	4024	07	–	–		
1907	589	137	–	50	12488	47	588	–	1517	40	422	–	1852	34	1288	38	5668	12	6820	35	–	–		
					70453	92	8145	50	19804	76	5086	70	11279	69	5148	05	49464	70						

Összes bevétel – Gesamteinnahmen:		70453,92	
Kiadás – Ausgaben:	49464,70		
Hiány – Abgang:	3498,30	52963, –	
Vagyon 1907 december hó végén – Vermögen Ende Dezember 1907		17490, –