KERTÉSZ JÓZSEF 
(1837–1895)

KOR- ÉS ÉLETRAJZ

A KERTÉSZ JÓZSEF KÖNYVNYOMDÁJA CÉG MEGALAPITÁSÁNAK 
ÖTVENEDIK ÉVFORDULÓJA ALKALMÁBÓL IRTA 1914-BEN
KERTÉSZ ÁRPÁD

MÁSODIK KIADÁS

BUDAPEST, 1929

TARTALOM
ELŐSZÓ AZ ELSŐ KIADÁSHOZ
ELŐSZÓ A MÁSODIK KIADÁSHOZ
NÉHAI LOVAG FALK ZSIGMOND ÉS RÁKOSI JENŐ 
VISSZAEMLÉKEZŐ SORAI KERTÉSZ JÓZSEFRŐL
BEVEZETÉS
I. 
KERTÉSZ JÓZSEF SZÁRMAZÁSA, IFJUKORA, 
NYOMDÁSZPÁLYÁJA A NYOMDA MEGALAPITÁSÁIG
II. 
CSALÁDALAPITÁS
III. 
A NYOMDA MEGALAPITÁSA
IV. 
A NYOMDA FELLENDÜLÉSE
V. 
NYOMDÁSZTESTÜLETI MŰKÖDÉS
VI. 
AZ UJ NYOMDA MEGALAPITÁSA
VII. 
KERTÉSZ JÓZSEF HALÁLA
VIII. 
KERTÉSZ JÓZSEF HALÁLÁTÓL NAPJAINKIG
IX. 
MELLÉKLETEK

„A tanulás az, mely művel, a munka az, amely gazdagit. Ezért kell összes törekvéseinket művelődésünkre, összes munkásságunkat anyagi jólétünk fokozására forditanunk. Feladataink legnagyobb része társadalmi téren várja üdvös megoldását; csak ha politikai küzdelmeink céljául társadalmi fejlődésünket tüzzük és e cél felé törekszünk minden kifejthető erőnkkel és soha nem lankadó eréllyel, csak akkor remélhetjük, hogy boldogulni fog és megelégedett lesz hazánk és népe.”
(Keleti Károly)

ELŐSZÓ AZ ELSŐ KIADÁSHOZ
Kertész József életének és működésének vázolása a célja a következő lapoknak. Már több mint egy évtizede, hogy ez a gondolat agyamban megfogamzott: annak most, nyomdánk megalapitásának ötvenedik évfordulója alkalmával felelek meg.
Éreztem a feladat nehézségét. Nyomdánk könyveiben és levelezéseiben foglalt adatok sok tekintetben kiegészitésre szorultak, a mely kiegészitést sajnos, a rendelkezésemre álló művek, folyóiratok és a kartársak adatai sem tudták teljességében nyujtani. A főnehézséget az okozta, hogy minden a vállalatunkra vagy annak megalapitójára vonatkozó sor leirásánál az az önvád hangzott fülembe, hogy elfogult szemmel nézem az eseményeket s nagyobb fontosságot tulajdonitok nyomdánknak és annak multjának, mint a mellyel bir. Ez az oka, hogy igyekeztem teljesen kiküszöbölni minden érzelmi mozzanatot és igyekeztem a legnagyobb mértékben tárgyilagos lenni.
De könnyen érhet az a szemrehányás is, hogy tulságos részletességgel irtam le nyomdánk történetét. Nem tiltakozom ezen vád ellen; eredetileg nem is szándékoztam azt ilyen sok adat felsorolásával bőviteni. Azonban munkám folyamán, midőn a mult század 60-as éveinek nyomdászatáról már megjelent műveket tanulmányoztam, láttam, hogy milyen kis anyaggal rendelkezik az, aki az akkori idők hű képét óhajtja nyerni, miért is sok, esetleg lényegtelennek látszó adat felvételét sem tartottam feleslegesnek, hogy a nyomdánkra vonatkozó adatok közlésével hozzájáruljak a magyarországi nyomdászat történetének teljesebbé tételéhez.
Mielőtt munkámat a nyilvánosság elé bocsátom, hálás köszönetemet nyilvánitom mindazoknak, a kik munkámban részben adataik, részben a vezetésük alatt álló vagy birtokukat képező könyvtárak rendelkezésemre bocsátásával segitségemre voltak.
Igy:
FEJÉRPATAKY LÁSZLÓ ő Méltóságának és BÁTKY ZSIGMOND dr. és MADARASSY LÁSZLÓ dr. múzeumi őröknek a Magyar Nemzeti Múzeum könyvtárának, 
dr. GÁRDONYI ALBERT főlevéltárosnak és ZIMÁNYI DEZSŐ levéltárosnak a Budapest székesfővárosi levéltár és 
HELLEBRANT ÁRPÁD könyvtárosnak a Magyar Tudományos Akadémia könyvtárának korlátlan használatáért; 
a Budapesti kereskedelmi és iparkamarának 
és a Magyarországi könyvnyomdászok és betüöntők szakegyletének, a melyek az óhajtott könyveket készséggel adták rendelkezésemre; 
a Reichsverband österreichischer Buchdruckerei-Besitzer elnökségének; 
az Actien-Gesellschaft der Locomotiv-Fabrik, vorm. G. SIGL in Wiener-Neustadt, 
a Mechitharisten-Kongregations-Druckerei 
és a Buchdruckerei JOHANN V. VERNAY (Inhaber BERNHARD PLAUT, mely cég a LEOPOLD SOMMER cég utóda) bécsi; 
az Athenaeum irodalmi és nyomdai részvénytársaság és 
a SCHOPPER J. G. budapesti cégeknek, valamint 
BUSCHMANN FERENC, 
néhai emőkei EMICH GUSZTÁV, 
néhai FALK ZSIGMOND udv. tan., 
MARIAN GYÖRGY (Gábor), 
RÁKOSI JENŐ főrendiházi tag, 
néhai SZŐLLŐSY MIHÁLY uraknak, a kik részben adatok, részben pedig képek nyujtásával voltak segitségemre.
*
Ha nemesen gondolkodó embereket, kik ugyan nem folyhattak be a lángész erejével a világ eseményeinek irányitásába, sem pedig tudományukkal a tudomány valamelyik szakát ki nem bővitették, hanem akik polgári foglalkozásukban tartós, nagy terjedelmü és jótékony működést folytattak, nemcsak azok ünneplik, a kik ismerték, hanem emlékük méltó arra, hogy az utókor részére megőriztessék: ugy megérdemli az a nemes férfiu is, kinek emlékének ezeket a lapokat szenteltem, hogy emléke maradandó legyen.
Budapesten, 1913 január havában.
KERTÉSZ ÁRPÁD

ELŐSZÓ A MÁSODIK KIADÁSHOZ
Mulik az idő fölöttünk...
Ezüstös már a fej, a melyben valamikor ennek a könyvnek a gondolata megfogamzott, uj generáció kezdte meg működését a Kertész nyomdában, örök nyugalomra tért munkában sok évi társam: Loránd öcsém, uj sirhantban egyesültek Kertész József és felesége drága földi maradványai: örökké fájdalmas emlékünk...
De a muló időkben is dacol a mulandósággal a hála és szeretet. Könyvem első kiadása régen elfogyott és most friss babérágat fűzök Szüleim emléke köré, amikor elinditom utnak e könyvnek második kiadását. Fogadja szeretettel az olvasó!
Budapesten, 1928 julius havában.
K. Á.

NÉHAI LOVAG FALK ZSIGMOND 
M. KIR. UDV. TANÁCSOS, STB. STB. 

ÉS 

RÁKOSI JENŐ 
FŐRENDIHÁZI TAG, 
A BUDAPESTI HIRLAP FŐSZERKESZTŐJE STB. STB. 

VISSZAEMLÉKEZŐ SORAI
*

KERTÉSZ JÓZSEFRŐL
A Kertész József nyomdája ötvenéves fennállási jubileumán régi, kedves munkatársam már csak a szellemével állhat támogatólag mellettünk. Időnek előtte távozott az élők sorából és engem öreg embert hozott abba a furcsa helyzetbe, hogy reminiszcenciákat mondjak el az életéből.
Kertész József mellettem kezdette meg a nyomdász művészetet. A Beimel és Kozma Vazul nyomdában történt ez. Derék s jól használható tagja volt ennek az intézetnek, ahol én is, ő is rövid időt töltöttünk. Mikor azután Bécsbe kerültem és a Sommer Lipót nyomda vezetését rám bizták, Kertész József eljött utánam. Én akkor az ötvenes évek végén, amikor hazámban a cenzura felette megnehezitette a sajtótermékek előállitását, sok magyar nyomtatvány rendelést készitettem Bécsben. Ezért aztán örömmel fogadtam fel minden jelentkező magyar embert. Annál szivesebben adtam tehát helyet Kertész József tagtársamnak, akit tiszteltem és nagyrabecsültem szeretetreméltó egyéniségénél fogva. Ma is látom lelki szemeim előtt, amint az akkori divat szerint fehér nadrágban beállitott hozzám. Világot próbálni jött Bécsbe, hogy azután ismeretekkel gyarapodva hazatérjen és a magyar nyomdaipar fellenditését legjobb tudása szerint elősegitse. Kertész József sarkalva belső ösztönétől, nem tudott hosszasabban Bécsben maradni. Épp annyi időt maradt csak külföldön, amennyi elegendő volt ahhoz, hogy a nyomdai műipar akkori vivmányait megismerhesse. Azután megint visszatért Budapestre. Megalapitotta a Kertész József nyomdát és mindjárt első intrádára megkapta a Ráth Mór kiadásában megjelent Reform cimü napilap nyomdai előállitását. Ez a munka volt a Kertész József nyomda megizmosodásának első, hatalmas alapköve.
Kertész József maradt később is az, aki fiatal korában volt. Jó kollega, segitő embertárs, soha sem zavaró, kellemes konkurens, aki meg volt elégedve avval, amit a sors neki nyujtott és nem áhitozott a mások babérai után.
Lovag Falk Zsigmond

Budapesten, 1912. okt. 8.
Igen tisztelt Uram,
örömmel vettem tudomásul, hogy megülni készül még pedig irodalmi formában a néhai édes atyja Kertész József által ötven évvel ezelőtt megalapitott nyomda vállalatot.
Tőlem ez időről visszaemlékezéseket kér, atyja urára vonatkozólag. A mit e tekintetben adhatok, igen csekély, a semminél alig több. Én mint fiatal ember akkor a Ráth Mór által alapitott Reform cimü lapot szerkesztettem, néhai Kertész József nyomtatta a lapot. Az alapitó kiadó Ráth Mór állván kettőnk: szerkesztő és nyomtató közt, a mi érintkezésünk a minimumra redukálódott s inkább baráti, semmint üzleti volt az összeköttetés, amely egymáshoz füzött bennünket. Nem tudok rá visszaemlékezni, hogy barátságunkat valaha bármi differencia vagy kellemetlenség megzavarta volna. Kezdők voltunk: ő mint nyomdász, én mint szerkesztő s kölcsönös becsülésünk azon épült fel, hogy munkánknak a közönséges vállalkozásnál nagyobb értéket tulajdonitottunk. Közel voltunk a kiegyezés megkötéséhez s mint deákpárti emberek hazafias idealizmussal nem a magunk, hanem a haza érdeke munkásainak tekintettük magunkat, mert hittünk a nemzet gyors felvirágzásában a rabságból való felszabadulása után. Egy nyomda alapitása kettőt jelent: egyben az anyagi munkát és a felvilágosodás szolgálatát. Vállalkozást és civilizációt. Ő igy fogta fel s én meghatva gondolok a vele töltött pár évre akkor, a mikor az általa alapitott vállalat ötven éves fennállását ünneplik, a melynek – az ünnepnek – csendes zajába én még bele kiálthatom örömömet.
Tisztelettel
Rákosi Jenő

BEVEZETÉS
Nyomdánk történetében, a melynek ismertetése is e sorok célja, felismerhetők mindazok a befolyások, a melyek politikai és gazdasági téren érvényesültek.
A magyar sajtó fejlődése mindig szorosan összefüggött az ország politikai állapotaival. A politika és az irodalom édes testvérek nálunk Magyarországon, mondja Mikszáth Kálmán Jókai Mórról irt élet- és korrajzában. Ha az egyik bajban van, a másik segiti ki.
Az osztrák uralom abszolutizmusa sorvasztólag hatott a szabad szó és gondolat intézményeire. Az 1848. év, mely a szabad sajtót proklamálta, a hazai nyomdászat fejlődésére is befolyással volt. A szabadságharc elfojtása a nyomdákat számra nézve és műszaki fejlődésük tekintetében is visszavetette, a cenzura és a zsandáruralom a rohamos hanyatlás utjára terelte.
1848-ban Pestnek három (Trattner-Károlyi, Landerer és Heckenast, Beimel J. és Kozma Vazul), Budának két (egyetemi nyomda és Bagó Márton) nyomdája van. 1856-ban Pesten 10, Budán 2, 1860-ban Pesten 12, Budán 2, vidéken 54 a nyomdák száma. 1866 őszén van 17 nyomda: Bartalits Imre a Lipót-utcában (most Váci-utca), Bucsánszky Alajos az Ősz-utcában (most Szentkirályi-utca), Emich Gusztávé a Barátok-terén (most Ferenciek-tere), az Első magyar egyesületi könyvnyomda, Fanda és Társai a Háromkorona-utcában (most Nagykorona-utca), Érkövi, Galgóczi és Kocsi Sándor nyomdája az Aldunasoron (most Ferenc József-rakodópart), Gyurián és Deutsch testvéreké a Dorottya-utcában, Heckenast Gusztávé az Egyetem-utcában, Herz Jánosé a Bálvány-utcában, Kertész Józsefé a Városház-téren, Khór és Weiné a Dorottya-utcában, Lengyel és Mandellóé a Fő-út és Váci-út sarkán (most Arany János-utca és Vilmos császár-út sarok), Noséda Gyuláé a Barátok-terén (most Ferenciek-tere), Poldini Edéé az Uri-utcában (utóbb Koronaherceg-utca, ma Petőfi Sándor-utca), Pollák testvéreké a Kétsas-utca és a Fő-út sarkán (most Sas-utca és Arany János-utca), Trattner-Károlyié az Uri-utcában (utóbb Koronaherceg-utca, ma Petőfi Sándor-utca) és Wodianer Fülöpé a Sarkantyus-utcában. Budán két nyomda volt mindössze: Bagó Mártoné a Ponty-utcában és az Egyetemi nyomda a Várban. Az 1867-ik évi kiegyezés biztositotta szabadság ujabb és ujabb nyomdák alapitására is vezetett. 1877-ben már 52 a budapesti nyomdák száma, ma azoknak száma a 200-at jóval meghaladja.
*
A magyar politikai időszaki sajtónak, korlátolt helyzete dacára, nagyfontosságu szerep jutott abban a korszakban, a melyet a közvélemény az abszolutizmus neve alatt ismer. A nagyközönség soha annyira nem figyelt a sajtó intő szavára, mint ez alatt az időszak alatt; biztatást, vigaszt, reményt keresett benne, szerepe sokkal fontosabb, jelentősége sokkal nagyobb volt, semhogy azt itt vázolni is megkisérelhetném.
A Pallas Lexikon szerint 1863-ban 80 a megjelent hirlapok és folyóiratok száma, a mely alig változik a kiegyezés éveig, de már 1864-ben 140-re szökik.
Politikai sajtónk a nehéz viszonyok dacára elég tevékenység és életrevalóság jeleit mutatja. Fejlődését azonban nagyon hátráltatta az erőszakos elnyomás és az önkényes ellenőrzés, melyben sem rend, sem szabályszerüség nem volt.
„A sajtó tizenkét évig kényszerittetett a haza belügyeiről hallgatni” irja Kecskeméthy Aurél Vázlatok egy év történetéből cimű művében, „mert a rendszert megróni bűn volt; pedig a legutolsó bakteren kezdve, föl a miniszterig, minden a rendszerhez tartozott, a rendszernek egyik láncszeme volt; a rendszer pedig főelveitől le legalsóbb, legapróbb funkciójáig a fejedelem szent nevével merészelt szemtelenül kérkedni.”
A közgazdasági viszonyok javulásával együtt járt a nyomdák fellendülése is. Az erőteljes magyarosodás, az ujságoknak és folyóiratoknak rohamos szaporodása egyrészt, a közigazgatás átszervezése másrészt nagymértékben elősegitették ezt.
Nyomdánk az 1863-tól a 70-es évek végéig terjedő időben a legszervesebb összefüggésben van az akkori idők időszaki sajtójával.
A kiegyezés után megindult nagy alkotmányos küzdelemben megalapitott lapok nagy része Kertész Józsefnél készült. Igy Rákosi Jenő és br. Kaas Ivor Reformja, Kecskeméthy Aurél Magyar Politikája, Huszár Imre Középpártja, Áldor Imre Hunniája, Podmaniczky Frigyes báró Hazánkja, Tóvölgyi Titus Magyar Hirlapja, Helfy Ignác és Mende Bódog Nép-Zászlója, a Független, Vas Gereben Népbarátja, stb. A heti lapok közül is sok jelent meg kiadásában vagy nyomatott nyomdájában. Ilyen módon ismerkedett meg és jutott szoros érintkezésbe és barátságba Kertész József az akkori idők minden mértékadó egyéniségével, a kik gyakran és szivesen keresték az alkalmat, hogy nézeteiket vele is megtárgyalják.
Ez az idő az a magyar nyomdászat történetében, a melyet a mai gyors termelésre berendezett, szedőgépekkel és körforgó-gépekkel dolgozó időben már csak oly kevesen ismernek, pedig ez volt az az idő, a mikor tehetséges emberek a mai fejlődésnek az alapját lerakták.

I.
KERTÉSZ JÓZSEF SZÁRMAZÁSA, IFJUKORA, 
NYOMDÁSZPÁLYÁJA A NYOMDA MEGALAPITÁSÁIG
Kertész József 1837 április 30-án született Győrött.
Családja az 1780-as években vándorolt be Győrbe a bajorországi Friedberg városkából, a hol a Gaertner családra vonatkozó okiratok, a városi előljáróság bizonysága szerint, 350–400 évre visszamenőleg találhatók.
Friedberg kedves városka Dél-Bajorországban az Acha mellett, a melynek kastélya gyakran volt a bajor hercegek székhelye. Sokat szenvedett a városka a harmincéves háboruban, valamint a spanyol örökösödési háboruban is. 1796 augusztus 24-én itt győztek a franciák Moreau alatt az osztrákok felett. A vár bástyái még ma is állnak és azok egyikében még ma is Gaertner családok laknak.
Gaertner Tamás három fia közül János volt az, a ki Magyarországon megtelepült. Győrött órásüzletet nyitott, a melynek jövedelméből az otthonról vagyon nélkül távozott Gaertner János annyit megtakarit, hogy ingatlanokat is szerez.
Az 1795. év október 2-án átir Győrváros tanácsa „An den löbl. Magistrat der Churfürstlichen Stadt Friedberg in Bayern” azon célból, hogy Gaertner János kérelmére atyja, Tamás, vagyona zár alá vétessék, mert tudomására jutott, hogy Gaertner Tamás egy házat adott át fiának Xavérnak. A házat átruházó levélben az lenne kikötve, hogy a szülők elhalálozása esetére maradt összes vagyont gyermekeik Xavér, Teréz és Pál öröklik, Jánost tehát az osztályból kizárta. Győr város tanácsa megjegyzi az átiratban, hogy „nevezett Gaertner János kérelme annál is inkább jogos, mert biztos az, hogy egy gyermeket, a ki szüleit szereti és tiszteli, semmiféle büntetendő vagy törvényellenes cselekményt el nem követett, nem lehet csak ugy rövidesen az örökségből kizárni” és ezért azt kéri, hogy a későbbi egyenetlenségek, gyülölködés és költségek elkerülése céljából ez az emlitett átruházás még a szülők életében semmisittessék meg és az örökség rendje állittassék helyre. Minderről a ténykedésről a tanács mielőbbi választ kér.
Gaertner János kétszer nősült. Első felesége Leopold Róza öt gyermekkel ajándékozta meg (Károly, Vilma, József, János és Anna), második feleségétől Szakács Rózától két gyermeke született (Mária és Ede). Első házasságából származó leányai közül Vilmát Gschwindt Mihály mechanikus vette feleségül, Annát pedig Róth János. A fiuk közül Károly Kassára kerül, a hol kereskedő lesz és polgárjogot nyer, Józsefről a későbbiekben lesz szó, Jánosról alig hogy valami feljegyzés maradt. A mikor Gaertner János vagyonát első felesége halála után (1817) megállapitja és a gyerekeit megillető anyai részt megállapitja, a gyermekek között János neve még előfordul, de az hiányzik már azokból az iratokból, a melyeket 1828-ban Gaertner János halála után vettek fel az örökség szétosztása alkalmával. Iratok bizonyitják pedig, hogy János megnősült, feleségül vette Kollnecker Annát, a ki 1867 december 23-án felvett végrendeletében megemlitést tesz néhai férje halálozási napjáról (október 26), az évszám azonban, sajnos, hiányzik. Érthetetlen, hogy miért maradtak ki ők ketten az iratokból, a hol a többi gyermekről szó van. Pedig az ifj. János özvegye, Kollnecker Anna jó szivvel gondolhatott rokonságára, mert, gyermek nélkül maradván, vagyonából Gaertner Károlynak Kassán, Gaertner József fiainak: Józsefnek és Alajosnak és időközben elhalt leányának: néhai Wolf Mihályné sz. Gaertner Vilma gyermekeinek is juttat. A második házasságból való két gyermek fiatal korban halt meg, előbb Ede, azután Mária; az utóbbi 1837-ben.
A kivándorolt család még egy ideig közlekedik a Friedbergiekkel. 1811 október 11-én Gaertner János legifjabb fia, szintén János utlevelet kap Bajorországba, de oly soká huzza-halasztja utazását, hogy a bécsi vámvonalnál az utlevelet, mint a mely már érvényét vesztette, elveszik tőle.
1814 junius 10-én Gaertner János bizonyitványt kap azon célból, hogy József nevü fia a bajorországi Friedbergbe utlevelet szerezhessen.
Ezen időtől kezdve nincs tudomásom további érintkezésükről.
Gaertner János jól menő üzletét ugy felvirágoztatja, hogy 1817-ben, a midőn vagyonát felleltároztatja és osztályt tesz, az három házból és kb. 22.000 frt készpénzből áll.
(Ugylátszik a közbiztonsági állapotok akkor is hagytak kivánni valót, mert 1796–1798-ig tartanak a körözések, a melyek órásboltjának kirablására vonatkoznak.)
Gaertner János nagy művészettel és szeretettel készitett óráit a régiséggyüjtők mai nap is nagyra értékelik. Megemlékezik róluk Lyka Károly is az Uj Idők 1907 december 1-i számában Művészi holmi a magyar házban cimen a következőképpen: „A zsebbe való órák mellett a lábas órák sora, köztük a nagyanyáink szobáiból ösmeretes meghitt empire munkák, a melyeket Gaertner mester oly bőkezűen juttatott fél Magyarországnak. A ki ezeket gyüjtötte, a mű mechanizmusát is latba vetette; némely óra szépen megmutatja kerekeinek csinját is: üvegházba rejtve a művük. Mennyi szeretet tapad e sok régi művészi holmihoz. Nemcsak a készitő mester szeretete, hanem a gyüjtőé is.”
Élete vége felé Gaertner János egészsége nagyon leromlott, ugy hogy orvosa nemcsak a testi, de a lelki fáradalmaktól is óvni rendeli. Szellemének frissességét azonban megőrizhette, a mint az egy Károly fiához irt leveléből látható, a kinek eljegyzése alkalmából a következőket irja:
Győr, 1827. február 27-én.
Kedves jó fiam Károly! A Mindenható áldása hulljon reád, miként azt szivem mélyéből kivánom. Ha a Mindenható Isten ugy áld meg téged, mint a jó gyermekeket, a kik a negyedik parancsolatot el nem felejtik, akkor boldog leszel. Csókold meg helyettem arádat, miután én magam nem lehetek olyan szerencsés. Áldásomat küldöm, a miként csak azt becsületes apai szivemmel adhatom, – legyetek boldogok. Még éldegélek, de annyira gyenge vagyok, hogy a beszédet és gondolkodást és minden üzleti munkát megtiltottak; – éljetek boldogul, a mit szivből kiván nektek a ti gyengéden szerető atyátok
Gaertner János s. k. polgári órás.
*
József, ki Bajorországból visszatért, 1818. év augusztusában Bécsben van Deder Sebestyén órásnál, mint segéd. Majd besorozzák és a katonaságnál szolgál atyjának 1827-ben bekövetkezett haláláig, amikor is junius 6-án a vagyon felosztásánál jelen van Győrött. Ekkor a cs. kir. 5. tüzérezred káplárja. Ugyanezen évben megkapja még az őrmesteri rangot is és a hadsereg kötelékéből elbocsátják. Katonai elbocsátó levele szerint szolgálati ideje alatt kiválóan jó magaviseletet tanusitott.
Gaertner János három háza közül az egyiket a kórházra hagyja; az eladási árból befolyt összeg kamatainak feléből a kórház rendes költségei fedeztessenek, de évente két mise szolgáltassák keresztelő Szt. János napján és halálozása évfordulóján. A kamatok másik felét teljesen szegény család kapja lakbére fedezésére még pedig a városi tanács belátása szerint. A második házat második felesége és ettől származó gyermekei, a harmadikat az első házasságából származó gyermekei, köztük József is, örökölték.
Gaertner József a rákövetkező évben polgárjogot nyer Győrött és megnősül. 1828 február elsején feleségül vette Veszprémben Szammer Pál kir. szab. könyvnyomdász Ilona leányát. A móringlevélben 1000 forintot biztosit hőnszeretett menyasszonyának.
Az 1830. év junius 22-én a Bürgerl. uniform. Jäger-Corps der kön. Freystadt Raab tagul veszi fel.
Még ugyanezen év folyamán átköltözködik Pestre, a hol a Szervita-téren dohány és tajtékpipaüzletet nyit, a melyet a „magyar cimer”-ről nevez el.
1839 január 3-án folyamodik Pest városa Tanácsához a polgárjog megadása iránt, a melyet 1839 február 1-i kelettel Eichholz János polgármester és Szén Miklós főjegyző aláirásával ellátott okmányon meg is kap.
Érdekes fenti kérvényének következő része: „Habár a fennálló rendelkezések értelmében nem is kivánhatom, hogy a polgárjog nekem megadassék, mégis részben vagyoni és műveltségi viszonyaimra való tekintettel, valamint arra is, hogy egy más dohánykereskedőnek M. A.-nak a polgárjog megadatott, mégis kérni bátorkodom. Miután ház vagy telek birtoka a polgárjog elnyerésére elég, könyüséggel megszerezhetném magamnak a jogcimet, mert tőkéim kamatozásra elhelyezve, mindég állanak rendelkezésre, mégis azt a szép jogot, hogy pesti polgárnak nevezhessem magamat, nem vagyonomnak, hanem a műveltség tulajdonának és saját egyéni értékemnek akarom köszönni.”
Gaertner Józsefnek három gyermeke volt: Vilma, József és Alajos. Vilmát Wolf Mihály tanitó vette feleségül.
Gaertner Józsefnek 1842-ben bekövetkezett halála után az özvegy folytatja a dohánygyártást és kereskedést. Folytatja egyuttal azokat a törvényes lépéseket is, a melyek a tőlük elrabolt ingóságok visszaszerzése körül szükségesek voltak. Erről a következő okirat tanuskodik:
„MI, SZÉKHELYI MAJLÁTH GYÖRGY Ország Birája, Sz. István Apostoli Király Jeles Rendének Commendátora, Császári Királyi Valóságos Belső Titkos, ugy szintén Magyar Királyi Helytartó Tanátsi Tanátsos, Honth vármegye Fő Ispánnya, ’s a Hétszemélyes Táblának Köz Birája. Adjuk emlékezetül mindeneknek, kiket illet, hogy alúl irtt helyen és időben Özvegy Gärtner Jósefnő született Szammer Ilona előttünk személyesen megjelenvén Kalota Constantin Posonyi kereskedőnek kézsége, hűsége ’s tapasztalt ügyessége eránti bizodalmánál fogva, őtet – a tőle elrablott, ’s Posony vármegyében kebelezett Szeredi Helység Uri Székén folyó év és hó 3-án fel vett, ingóságai eránti pernek folytatására és ’a behajtandók által vételére valóságos törvényes, és kétségtelen meghatalmazottjának választotta, vallotta, és rendelte; adván, és engedvén néki tellyes és általyános hatalmat, hogy mondott ügyét folytathassa, eránta egyezkedésre, és szerződésre léphessen, és mind azokat, mellyeket reája nézve hasznosoknak találand, végre hajthassa, ügyvédeket valhasson, azokat ha szükség lenne, akár hányszor vissza hivhassa, álhatatosan igérvén, hogy mind azt jóvá hagya, elfogadja, ’s megtartja, mit nevezett meghatalmazottja mondott ügyében teend, cselekedend, és végezend. Melly fentebb megirtt meghatalmazási vallásról jelen bizonyitványunkat hiteles birói petsétünkel megerősitve a meghatalmazónak további tellyes biztositékául a köz Igazsághoz képest kiadtuk. Kelt Szabad Királyi Pest városában Boldog Asszony hava huszonkettedik napján Urunk születése után Ezer nyolcz száz negyven kettődik esztendőben.
Majláth György s. k.
Udvardy Ferenc s. k.
A kezdetben jó módban élt család Gaertner Józsefnek 1842-ben bekövetkezett halála után szükösebb viszonyok közé került, a minek végeredményeképpen is Gaertnerné kénytelen volt egyébként pedig kitünően tanuló fiát az iskolából kivenni és valamely mesterségre adni.
Egyrészt talán azért, mert a nyomdászatot jól jövedelmező mesterségnek tartották akkor, másrészt azonban valószinű, hogy a család nagyanyai ágának példája is befolyásolta az özvegy felfogását s ez inditotta arra, hogy József nevü fiát a könyvnyomdászatra adta. Nagyanyja Szammer Ilona, a hires könyvnyomtató Szammer családból származott, a melynek egyik tagja Mihály már 1790-ben alapit nyomdát Veszprémben, de rokonságban voltak a Streibig családdal is, melynek alapitója Streibig Antal József 1725-ben vándorol be Wildbergából Magyarországba és Sopronban nyit nyomdát, majd onnan Győrbe vándorol. Szabadalmat 1731-ben szerzett. A Streibig család első szabadalomlevelét III. Károlytól kapta.
Gaertner József leggyöngédebb szeretettel viseltetett édesanyjával és testvéreivel szemben. Jellemző példája ennek az az eset, a mely vele még iskolásfiu korában történt. Valami verset tanultak, a melynek tárgya a beteg anya. Mialatt a verset olvasgatták, a kis Gaertner József gondolatai elkalandoztak és az otthonra gondolt. Hirtelen eszébe jutott, hogy anyja is beteg lehet valamikor és ez a lehetőség olyan aggodalmas gondolatokat váltott ki belőle, hogy dacára a téli időnek, otthagyott tanitót, iskolát, könyveket és kabát és kalap nélkül futott haza. A mikor édesanyját szokott foglalatoskodásai között egészségesen találta, megnyugodott és visszatért az iskolába, a hol érthető kiváncsisággal várta tanitója. A mikor a kipirult arcu, élénk szemü fiucska okát adta hirtelen távozásának, tanitója megcirogatta arcát és megdicsérte hő gyermeki szereteteért.
Általában a szeretet volt Gaertner József természetének alapvonása. Anyját nagyon fiatal korban (14 éves volt) vesztette el. Ezen időtől kezdve ő gondoskodott öccséről Alajosról és ebben a gondoskodásban részesitette öccsét sok anyagi csapástól sujtott egész életében. Nővérének gyermekeit is, a szülők korai elhalálozása után önfeláldozó módon segitette, egyiküket Gizellát évek hosszu során saját gyermekeivel együtt nevelte addig, mig az férjhez nem ment.
Gaertner József, a ki soha semmiben a pazarlást, az oktalan fényüzést nem ismerte, bőkezü kézzel osztotta az anyagi és erkölcsi segitséget, ha megszorult rokonáról vagy barátjáról volt szó, de részvétet érdemlő esetben elég volt a figyelmeztetés bárki részéről is; soha zárt szivet, zárt erszényt nála nem találtak.
Lehetetlen csak meg is emliteni azt a százakra menő esetet, a melyekben szive legszebb, legnemesebb érzésének engedve attól az időtől kezdve, a mikor még maga is sanyaruságok között él, vagyoni függetlenségeig bőkezü kézzel szórta a segitséget. Meg is becsülték embertársai ezt a nemes, áldozatokra mindég kész szivet.
*
Nyomdász pályáját 1848 junius 1-én kezdette meg a Beimel J. és Kozma Vazul-féle nyomdában, a hol 1852 szeptember 6-án felszabadulván, 1854 december 31-ig működött mint segéd. 1855 január 1-től április 1-ig az Emich-nyomdában volt mesterszedő, a mikor is ismét visszatér a Beimel és Kozma nyomdába, de csak az augusztus 18-ig tartó időre.
Ekkor már öccse is megkereste az életfentartáshoz szükséges anyagiakat, miért is Gaertner József könnyebben mozgott.
Szakbeli tudását bőviteni kivánta és ezért elhatározta, hogy nehány esztendőre Bécsbe megy; ezen elhatározására kétségtelenül nagy befolyást gyakorolt Falk Zsigmond bécsi működése is, melynek következménye, hogy Sommer Lipót nyomdájában vállalt kondiciót.
Sommer Lipót nyomdája egyike volt a legnagyobb és legjobban berendezett magánkézben levő bécsi nyomdáknak. Az első magánkézben levő nyomda, a mely gőzgéppel dolgozott. Már 1847-ben 7 gyorssajtó működött ott. Az ötvenes évek elején a nyomda nagyon el volt hanyagolva és hirneve eltünőben volt. Ekkor lépett be oda Falk Zsigmond mint nyomdavezető, a kinek igyekvése odairányult, hogy az intézet ujra visszanyerje régi hirnevét és ismét felemelkedhessék régi szinvonalára. Falk Zsigmond vezetése áldást hozott a Sommer nyomdára. Az üzlet tulajdonosa az ötvenes évek végén hálából a nyomda igazgatójává nevezte ki.
Gaertner Józsefnek a Sommer nyomdában vállalt kondiciója 1855 augusztus 20-tól 1856 december 28-ig tartott. A működéséről kiállitott bizonyitványt Falk Zsigmond még mint faktor irta alá.
A Sommer-nyomda még ma is létezik és az a J. N. Vernay Kommanditgesellschaft (Geschäftsführer Bernhard Plaut) nevet viseli (Wien, IX., Marianneng. 17.).
Gaertner József már 1857 január 1-én ujabb kondiciót vállal a Mechitharista kongregáció nyomdájában, kezdetben mint szedő, majd későbben mint korrektor.
A kompressz munkákat, jó részben, pausaléban szedték a szedők itt is, a mely munkarendszer akkoriban világszerte szokásban volt. Ilyen módon egyik-másik szedő jóval fölül keresett az átlagon. Gaertner József is ezek közé az ügyeskezü szedők közé tartozott, ugy hogy ebben az időben már valamelyes megtakaritott pénzecskéje is van.
A Mechitharisták nyomdája, a melyet 1810-ben alapitottak, egyike Bécs legrégibb és legnagyobb nyomdájának, a melyet Ferdinánd császáron és Mária Anna császárnén kivül sok főherceg és külföldi uralkodó látogatott meg.
A nyomdát 1873-ban Karl Seidl és Felix Mayer veszik bérbe, utánuk Wilhelm Heinrich. Ma a nyomda ismét a Mechitharisták vezetése alatt áll. Cége ma: Mechitharisten-Congregations-Buchdruckerei és Wien, VII., Mechitharistengasse 4. sz. a. létezik.
Hogy az Édesanyja halálát követő esztendők nélkülözései nem nehezedtek még nagyobb sullyal Gaertner Józsefre, abban unokabátyja Gschwindt Mihály (kinek anyja Róza, huga volt Kertész József apjának) nyujtott rokoni szeretettel segédkezet. Gschwindték a nyári időben a Bécs melletti Badenben tartózkodtak s unokaöccsük náluk talált lakást és ellátást. Ugyancsak ők voltak azok, akik Gaertner Józsefnek nyomdája megalapitásakor is segitségére voltak s habár Gaertner József fáradalmat nem ismerő munkabirása utján szerzett jövedelmeiből kötelezettségeinek nehány esztendő leforgása alatt eleget tett, ezt a segélynyujtást sohasem feledte el és hálájának jóakaró rokonaival szemben a legnagyobb vonzódással és haláláig meg nem szünő szeretettel igyekezett kifejezést adni.
Az 1858. év elején katonai sorozásra hivják Pestre, de a katonai szolgálat alól április 4-én felmentik. Az erre vonatkozó iratot Ságody Sándor h. polgármester irta alá.
*
1858 október 12-ével fejeződik be Gaertner József kondiciója a Mechitharisták nyomdájában és evvel egyuttal bécsi tartózkodása is.
Még az 1858. évben lép az Emich Gusztáv könyvnyomda és könyvkiadóvállalat szolgálatába, a melyből később az Athenaeum irodalmi és nyomdai részvénytársaság alakult meg. Kezdetben mint szedő, majd mint korrektor működött, később a kiadóhivatal a „Sürgöny” cimü hivatalos lap kezelését bizta rá. Ez a lap Magyar Hirlap név alatt közölte a hivatalos hireket 1849 november 15-től 1852 julius 1-ig, akkor nevét Budapesti Hirlapra, 1860 december 1-én pedig Sürgönyre változtatta.
Érdekesek azok a visszaemlékezések, a melyeket Kertész József egyik kor- és hosszabb időn keresztül munkatársa, ezekről az időkről közölt:
„Erre vonatkozó első visszaemlékezésem az 1860–61. évekre vezet, midőn Kertész József az Emich Gusztáv nyomdájában akszidens-szedő, majd a Pesti Napló fő-korrektora és revizora volt, mellette pedig csekélységem mint másodkorrektor működött.
A lapszerkesztés abban az időben még nagyon kényelmesen történt; este 7 órakor a szerkesztő lezárta a lapot, a szerkesztőség kiürült s a főkorrektor vezette a lapösszeállitást s csinálta meg a bécsi postával érkezett lapokból a „Legujabb” rovatot és forditotta le a német nyelven küldött táviratokat. Ezen működési körében Kertész József nemcsak a kiadó Emich Gusztáv, de a főszerkesztő báró Kemény Zsigmond teljes bizalmát s elismerését is a legnagyobb mértékben birta, de a kiváló szaknyomdász is minden alkalommal nyilvánult benne, ha a lap technikai vagy typographiai előállitása körül merült fel valamely nehézség.”
Ebben az időben határozza el Gaertner József öccsével Alajossal és unokabátyjaival Károllyal és Tódorral, hogy magyar érzelmüknek a külsőségekben is kifejezést adandó, a Gaertner nevet Kertészre változtatják.
A Magyar Királyi Helytartótanács 1862 április 24-én küldi le a Sz. kir. Pest város közönségének Gaertner József kérvényét véleményes jelentés végett. A város közönsége véleményezésül Bizenti Frigyes főkapitánynak adja azt tovább, a kinek a névmagyarositás ellen rendőri szempontból kifogása nincsen. Igy vándorol a kérvény a főkapitánytól a városi hatósághoz, majd ismét vissza a Nagyméltóságu Helytartó Tanácshoz és végre onnan fel az Udvarhoz. Junius hó 29-én kelt a Helytartótanács 36002. sz. irata, a mely szerint:
„Ő császári és apostoli királyi Felsége folyó hó 3-án pesti lakos Gaertner József vezetéknevének „Kertész”-re kért átváltoztatását legkegyelmesebben megengedni méltóztatott.”
Ugyanezen időben erkölcsi bizonyitványt is kér és kap Gaertner József Krászonyi főpolgármester aláirásával, a mely szerint „erkölcsi és politikai magaviselete ellen panasz nem fordult elő.”
Mindezen iratok kiváltása két nagyfontosságu, egész életére döntő hatásu tervével volt összefüggésben. Családi tüzhelyet kivánt alapitani, ez volt az egyik terve és a másik az, hogy önállósitja magát és nyomdát alapit.
Mielőtt Kertész József életének ezen eseményekben dus szakaszára térnék, megemlitem, hogy Kertész József irodalommal is foglalkozott. A mellékletek között közlöm nehány művecskéjét, a melyek eredeti gondolataik és válogatott nyelvezetük folytán kellemesen olvasható apróságok. Ezeket a munkákat már 1860-ban is Kertész József névvel irta alá.
*
Kertész József egész életében nagyon szerette az irodalmat és művészetet. Lakását szép, művészi értékű képekkel ékesitette, könyvtára megközelitette az ezer kötetet, a mi akkortájt mindenesetre ritkaságszámba ment. Nagy kedvelője volt a színházaknak is; a klasszikus és a modern irodalom minden értékkel biró szinművét, a zeneirodalom minden remekművét ismerte.
Bécsi tartózkodása alatt, a mikor még anyagi viszonyai nem engedték meg a gyakori szinházbajárást, inkább beállt a Burgtheater statisztái közé, csak hogy kedvelt szenvedélyének hódolhasson.
Élete további folyamán sem változott meg felfogása. A Nemzeti szinház, az Operaház és a filharmóniai hangversenyek legszorgalmasabb látogatói közé tartozott. A művészet, irodalom és zene iránti nemes szenvedélyét gyermekeibe is átültette.

II.
CSALÁDALAPITÁS
Kertész József sorsának ezen egyébként is eseménydus idejére esik életének legfontosabb lépése. Ebben az időben ismerkedett meg volt iskolatársának és barátjának Szabó Lászlónak nővérével, Saroltával.
Tanulmányainak hirtelen megszakadása elválasztotta iskolatársainak legnagyobb részétől, de megtartotta a barátságot Szabó Lászlóval, Szabó János szűcsmester fiával.
A fiatal emberek elfoglaltságuk dacára elég gyakran találkoztak, a mit megkönnyitett az a körülmény, hogy Szabóék a Városház-téren laktak, Kertész József pedig munkára Emich Gusztávnak Ferenciek-terén levő nyomdájába járt.
Egy alkalommal, a mikor a két fiatal ember a déli órákban Szabóék házának kapujában beszélgetett, egy leány lépett be a kapun, a kit Szabó László barátságosan köszöntött. Kertész József, a kit a fiatal nő egész lénye, megjelenése megigézett, szinte öntudatlanul szólt barátjához: „Ezt a leányt szeretném én feleségül.” Szabó László tréfás megjegyzést tett barátja gyorsan hevülő természetére, de megmondta később, hogy nővére volt az, a kit köszöntött.
Kertész József most már nem nyugodott addig, mig barátja a családnak be nem mutatta, ugy hogy alkalma nyilott, hogy ideáljával gyakrabban találkozhassék.
Ezeken a találkozásokon, majd nehány kiránduláson és bálon szövődött tovább a fiatalok szerelmének regénye, de távol voltak még attól, hogy a szigorú szülők, főleg Szabóné engedélyét megnyerjék, kinek legnagyobb ellenvetése az volt, a mikor Kertész József imádottja kezét megkérte, hogy nem meri leányát hozzáadni, mert nyulánk, magas termete mellett tüdőbajt sejtett.
Szabónét (szül. Steiner Erzsébet) kardos asszonynak ismerték, a ki higgadt, józan gondolkodása révén közbecsülésben állt.
Lélekjelenlétének példáját adta egy alkalommal a szabadságharc leveretését követő elnyomatás idejében.
Talán azért, mert Szabó János a szabadságharc alatt nemzetőri szolgálatot teljesitett, de az sem lehetetlen, hogy besugó munkája volt, hogy Szabóék lakásában katonai kisérettel rendőrtisztviselő jelent meg és Kossuth-bankók kiadását követelte. Szabóné, a ki gyermekeivel egyedül volt otthon, sorra huzogatta fiókjait, megmutatta pénztárcáit, a melyekben bizony csak osztrák pénz volt látható, de a rendőr nem nyugodott és tovább kutatott. Hirtelen elhatározással kitárta erre Szabóné fehérnemüs szekrényének ajtait és felszólitotta a tisztviselőt, hogy ha nem hisz szavainak, szedesse szét katonáival darabonként fehérnemüjét. A rendőrtisztviselő vagy elhitte, vagy pedig mert hatott reá Szabóné büszke merészsége, távozott, magával vivén a katonai őrséget is.
A Kossuth-bankók a legfelső sor fehérnemü alatt feküdtek.
*
Szabóék aggodalma Kertész József egészségi állapotát illetőleg elcsitult, meggyőződtek kifogástalan férfias gondolkodásáról és szorgalmáról és igy 1862 augusztus 11-ik napján örök hüséget esküdhettek egymásnak Kertész József és Szabó Sarolta, hogy huszonkilenc éven keresztül, gondokat, bút és bánatot, de az örömet és boldogságot is megosztva, példaképei legyenek a megelégedettséget és boldogságot megérdemlő polgári családnak.
A házasságot bő gyermekáldás tette boldoggá. Kilenc élő gyermek maradt utánuk, négy testvér egész fiatal korban halt el.
A gyermeknevelés nagy munkája főleg az anya vállain nyugodott, a mely feladatnak eleget tenni gyakran emberfeletti munkát követelt. Még a szerencse különös kedvezése volt, hogy a gyermekbetegségek meglehetősen megkimélték a családot, sulyosabb betegség alig kettő-három akadt.
Az otthoni boldogság megacélozta Kertész József erejét, ugy hogy nem kimélve időt és munkát, tudta családjának ellátás, lakás és nevelés dolgában is mindazt nyujtani, a mire művelt szülők gyermekei joggal számolhatnak.
Gyermekeik a legnagyobb szeretettel vették őket körül.

III.
A NYOMDA MEGALAPITÁSA
A mult század hatvanas éveinek elején a közgazdasági és ipari viszonyok javitásában és a javulás állandósitásában minden hazafiasan gondolkodó magyar embernek ki kellett vennie részét. Ez inditotta Kertész Józsefet is arra, hogy beálljon ezen nagy mozgalom munkásai közé, hogy tudásához és ismereteihez képest közreműködjék.
Hosszas megfontolás és a viszonyok kellő mérlegelése után eltökélte magát arra, hogy Budapesten nyomdát alapit. Sok évi tapasztalata, a magyarországi nyomdász-viszonyok alapos ismerete, finomult izlése hivatottá tették, hogy a budapesti nyomdáknak uj irányt mutasson.
Nagyon meggondolva kellett cselekednie, mert a politikai viszonyok sulyosabban nehezedtek minden magyar vállalkozásra, mint valaha. Hiszen az 1861. évi februári pátens ismét visszaállitotta a katonai biróságokat és egy ujságban – lett légyen az osztrák vagy magyar – sem volt szabad az aktuális kormánykérdést érinteni.
A lapok bélyeges papirosra való nyomatása és a cenzurának a lehetetlenségig menő zaklatása nehéz teher volt a nyomdákra.
A nyomda engedélyezése sem ment olyan könnyen, mint manapság.
Már az 1862. év május havában kérvénnyel fordul az illetékes hatóságokhoz, akkor még Gaertner József néven és engedélyt kér a könyvnyomdai iparüzlet gyakorlására. „Magyarország királyi helytartójától” érkeznek felsőbb helyről az iratok Pest város főpolgármesteréhez. A tanács jelentéstétel céljából Alkér Antal tanácsnoknak adja ki a kérvényt véleményezés céljából, a ki is tekintettel, hogy a kérvényező „helybeli születésü, nagykoru, ki a Beimel és Kozma társasági cég alatt fenállott könyvnyomdai intézetben a könyvnyomdászatot rendesen és szabályszerüen megtanulta és közel 10 évi segédkedése alatt magát nem csak józanul és erkölcsösen viselte, hanem mint betüszedő és javitnok művészi tekintetben szép előmenetelt tanusitott, továbbá hogy a Sürgöny cimü hivatalos lap kiadóhivatalában jelenleg mint lapkezelő van alkalmazva, továbbá, hogy politikai magaviselete ellen soha semmi panasz elő nem fordult, végre, hogy a hadi szolgálatok alól végleg felmentetett” az engedély kiadatását javasolja.
A mig a kérvény az egyik hivatalt a másik után megjárta, sok idő tellett el. Még hosszadalmasabbá vált az ügy azáltal, hogy az első engedélyt Gaertner helyett Güntner névre állitották ki. Ennek a kijavitása ujabb kérvényt és a kérvénynek ugyanazon forumokon való végigvándorlását kivánta meg; közben legfelsőbb helyen elintéződött a Kertész név használhatásának kérdése is, ugy hogy végre az augusztus 22-én tartott tanácsi ülés a végleges és helyes engedély kiadását Kertész József részére elrendeli, a mi az adóbizottmánnyal s a könyvnyomdászok testületével közlendő.
A nyomda engedélyeért 185 forintot kellett fizetnie; szokás volt annak idején, hogy az iparüzési engedélyek kiadásakor az illető iparos a jótékonysági alaphoz hozzájárul. Kertész József 65 forintot adott erre a célra.
Ezek után végre hozzáláthatott nyomdaalapitási tervének keresztülviteléhez.
Az 1862. év második felében érintkezésbe lépett Wolf János pesti, Haase prágai és Haenel berlini betüöntődékkel a betüanyag és Sigl bécsi gépgyárossal a nyomdagépek szállitása tárgyában.
Ezeknél az előkészitő munkáknál azonban nagy nehézségeket kellett leküzdenie.
Az első és legfőbb nehézség a pénzkérdés volt, mert habár Kertész József a nyomda felszerelésére igen szép tőkével rendelkezett, azt teljes mértékben a berendezésben lekötni nem akarta, hitel nyujtására pedig a szállitók, kik őt nem ismerték, vagy egyáltalában nem, vagy csak nagyon korlátolt mértékben akartak vállalkozni. Haase prágai betüöntő egész őszintén be is vallja 1862 december 15-én kelt levelében, hogy a magyarországi könyvnyomdáknak nyujtott hitelekkel olyan szomoru tapasztalatai vannak, hogy most már másképpen, mint a pénz előleges beküldésével, vagy az áruk utánvételes szállitásával, egyáltalán nem vállalkozik Magyarországon nyomdák berendezésére. A németországi betüöntő ugy látszik nem rendelkezett ennyire elriasztó tapasztalatokkal, mert megelégedett olyan fizetési feltételekkel, hogy a számla értékének egy harmada a megrendeléskor, egy harmada az áruk leszállitásakor és az utolsó harmad hat hónappal későbben fizetendő.
Nem kicsinylendő nehézségek voltak azok sem, a melyeket a sokféle betümagasság a megrendelésnél okozott. Majdnem minden betüöntődének más betümagassága volt. Kertész József szerette volna egész nyomdáját az azóta majdnem általánossá vált párisi magasságra berendeztetni, ebben azonban megakadályozta az a körülmény, hogy hónapok teltek el, mig a betüöntődékkel a szállitási és fizetési feltételek tekintetében végleges megállapodást létesithetett. Midőn aztán ezen hosszas huzavona után Haenel berlini betüöntő azt az ajánlatot tette, hogy ha az ő betüöntődéjének magasságát fogadja el Kertész József, akkor az összes nála rendelt kenyérirást nehány héten belül, a kijegyző és diszirásokat pedig 4 héten belül szállitja, Kertész József kénytelen kelletlenül elfogadta Haenel betümagasságát és most már ezen az alapon tette megrendelését ugy Wolf Jánosnál Pesten, mint a Gottlieb Haase Söhne cégnél Prágában.
De sok baj volt még későbben is az irásokkal. Hosszu levelezés utján birta csak Kertész József keresztülvinni, hogy az irások képe egy vonalba-eső, tehát a különféle irások együtt (keverve) is alkalmazhatók legyenek.
Zechendorf és Berthold 1863 február 6-án ajánlatot tesznek az irások és tömöntvények megacéloztatására, mely eljárás az ő szabadalmuk. (Ez alatt mindenesetre a galvanizálás értendő.) Ezért mázsánként a saját betüöntődéjükben készült betük után 5 tallért, a nekik beküldött irások után 8 tallért számitanának. (Az elszámolásokban 1 tallért 1 frt 80 krajcárral számitottak.)
A nyomdai gépeket Sigl G. wieni cégnél rendelte meg Kertész József.
Habár a nyomda mintakönyve 1863 március 1-ről szól, akkor még messze volt a nyomda attól, hogy teljesen késznek tekinthessék.
A nyomda első helyisége a feldunasor 13. sz. a. az István főherceg szálloda házában volt, a mely helyiségért 354 frt negyedévi bért fizetett. A szálloda azonban ugy látszik nem soká türhette a házában levő nyomdát, mert azt már 1864 szeptember havában a városház-térre (3. sz.) a Vasudvar második udvarába helyezi át. Itt már azután hosszabb ideig maradhat meg (1873 február 1-ig), a mig a nyomda folytonos nagyobbodása szükségessé nem teszi a költözködést, a mikor is a Lipót-utca 2. sz. ház egy részét, majd 1873 május 1-től az egész házat bérli, a miért évi 4000 forintot fizet.
Az 1863. év januárjában kezdték meg a szállitást azok a cégek, a melyeknek Kertész József megbizást adott, a szállitások zöme azonban a február hónapra esik. Még csak ebben a hónapban szerel fel a légszesztársulat 4 drb. kétágu, 2 drb. egyágu és 3 drb. fali lámpát, ugyanekkor állitják fel a kokszkályhákat is. Az első hetiszámlát február 28-án fizeti ki (88 frt). A szaporodó munkával természetesen az alkalmazottak száma is nő, ugy hogy májusban már 150 frt körül jár a hetiszámla összege, juliustól kezdve megközeliti a 800 forintot. Ez könnyen érthető is, ha egy pillantást vetünk arra (a könyv végén található) a kimutatásra, a mely az ebben az időben végzett munkákra vonatkozik.
Eduard Haenel Berlinből 500 font irást és 26 font körzetet, Gottlieb Haase Söhne Prágából közel 2000 font irást és 40 font körzetet szállitanak a január és február hónapok folyamán, a betüanyag legnagyobb mennyiségét azonban Wolf János szállitja Pestről, a ki az 1863. év végeig jóval több mint 8000 font irást szállit. Wolf János betüöntő prágai származásu volt. A 40-es években került Pestre. 1850-ben betüöntőműhelyt rendezett be Budán, a mi azonban még abban az esztendőben gazdát cserélt. Haderer és Huber lettek a tulajdonosai. 1855-ben megvette a Kozma Vazul nyomdájával kapcsolatos öntődét s 1868-ig dolgozott vele, a mikor az az Athenaeum részvénytársaság birtokába jutott.
A rézléniákat Zechendorf és Berthold szállitották Berlinből és pedig 1863-ban 71 fontot és 1869-ben 75 fontot.
A szállitott betük beosztása és célszerü elrendezése volt most a fődolog. Az irások elhelyezésére a következő fafelszerelés állt rendelkezésre:
9 szekrényállvány à 8 szekrény és 1 fiók
9 szekrényállvány à 8 szekrény és 1 fiók
1 szekrényállvány à 8 szekrény és 1 fiók
1 kettős szekrényállvány 20 kis szekrény részére
1 kettős szekrényállvány 10 kis szekrény részére
3 kettős formadeszkaállv.10–10 deszkához
3 kettős formadeszkaállv. 5–5 deszkához
62 nagy szekrény
15 nagy szekrény beosztás nélkül
50 kis szekrény
50 formadeszka
10 nagy formadeszka
6 korigálószék 
30 kézirattartó
1 anyagszekrény 9 fiókkal és 5 polccal
1 stégszekrény 20 rekesszel
1 stégszekrény 10 rekesszel
5 asztal
2 szekrény
8 nedvesitő deszka
7 présdeszka.
Már 1868-ban ujabb kiegészitésre volt szükség ugy irások, mint a fafelszerelés tekintetében, amikor is 8 nagy és 21 kis szekrénnyel és 12 fiókkal egészitette ki a fafelszerelést; ujabb irás is érkezett kb. 2200 font.
A nyomda megnyitó körlevelét és a betüminta könyvét, a mely 112 féle irást és 19 falragasz irást tartalmazott, Buschmann Ferenc szedte, a nyomda művezetője Lánghy János volt, a kit Kertész Józsefhez a legőszintébb barátság füzött.
Lánghy János, a ki 1848–49-ben mint honvédkürtös élte végig a szabadságharcot, a becsületesség és szorgalom mintaképe volt. Pontossága és rendszeretete ritkitotta párját. Őszinte szeretettel vonzódott ahhoz a vállalathoz, a melynek fejlesztésében és felvirágoztatásában becsülettel vette ki részét. A sors csodás véletlene folytán, váratlanul bekövetkezett hirtelen halála is a nyomdában érte el. Asztalán, a melyet esti munkája után elhagyni készült, készen volt a következő napon végzendő munkák jegyzéke. Kézmosás után érte hirtelen halála. Mintha még a legfelsőbb itélő biró előtt is tiszta kézzel akart volna megjelenni, a milyen egész életén keresztül volt.
*
Az irások ára jóval meghaladta a mai árakat. Igy pl. a nonpareille irások közül az Antiqua 11/12 tallérba, a Fraktur 19 ezüst garasba (ugyanennyibe a kizárás is), a kijelölő irások 11/6 tallérba kerültek, a petit irások ára egy tallér, a Corpusé 5/6 stb. Diszirások ára 2½ tallérig is terjedt.
A gépberendezés a következő gépekből állott:
egy körmozgásu gép 20 × 30” irásnagyság nyomhatására,
egy körmozgásu gép 24 × 36” irásnagyság nyomhatására,
egy prés 24 × 36”,
egy kézi prés 24 × 36”,
egy kis kézi prés,
egy szatináló hengermű 26” hosszu hengerekkel.
Ezekhez még 12 lekopogófa, 1 hengerállvány, 423 formazáróstég és 40 drb. formazáró ék, mindezek fából, járt. Vas záróstég először az 1870. év elején fordul elő. A nyomda maga öntötte hengereit.
A szatinálógép ezen időben a legfontosabb segédgépek közé tartozott. A munka gyorsithatására már az első felszereléssel 20 imperial és 20 royal cinklemez és 200 imperial simitólemez érkezik.
A papirost az első időkben a hermaneci papirraktár, Posner Károly Lajos, Gyapai, Dona Döme pesti és a Franzensthaler Maschinen-Papierfabrik bécsi cégek szállitották.
A festéket Bécsből kapták és pedig a közönséges fekete festéket fontonként 75 krajcárért, a finomat 3 forint 50 krajcárért; a kézisajtó festék fontjáért 55 krajcárt fizettek.
*
A nyomda működésének ezen idejéből sajnos a személyzeti ügyekre vonatkozólag alig van feljegyzés. Buschmannon kivül Szöllősy Mihályról és Márián Györgyről tudom, hogy a nyomdában alkalmazva voltak.
Nevezettek visszaemlékezése szerint is, de későbbi magatartásából is megállapitható, hogy Kertész József alkalmazottai ügyes-bajos dolgait megértő, azokat igazságosan biráló főnök volt, a kinél szivesen dolgoztak. Személyzetének mindig igaz barátja, őszinte jóakarója volt s ugyszólván familiáris szeretet és bánásmód kapcsolta össze a főnököt alkalmazottaival.
A nyomda, a mai viszonyokkal összehasonlitva, bizony több tanoncot alkalmazott, mint a hogyan azt mai szabályzataink megengednék. De oly általános szokás volt ez akkor, hogy ebből a már régen elitélt rendszer árnyékából Kertész Józsefre nagyon kevés esik.
Ebben az időben történt meg – az 1863–1864. évek telén – hogy a nyomda nagy elfoglaltsága különórázást tett szükségessé. Az egyik szedő a neki kiosztott munkát sokalta s kijelentette, hogy azt 9 óráig kiszedni nem lehet. „Persze könnyü a főnöknek, az most a szinházba megy.” Kertész József meghallotta ezt a megjegyzést. Bántotta nyomdászönérzetét, hogy róla igy beszélnek s habár fiatal feleségével valóban a szinházba készült, nem volt rest és munkakabátját felhuzva pár perc mulva a szekrénynél állt. A szedés 9 órakor korrigálva készen volt, s habár a szinházi mulatságból nem lett semmi, a nyomdászönérzet elégtételt kapott. A fiatal asszony, ki ezalatt a nyomda irodájában tartózkodott, éppoly büszke volt erre, mint férje s egy pillanatig sem mutatta, hogy rosszul esik az elrontott mulatság.
*
Szándékosan foglalkoztam hosszabb ideig a nyomda megalapitásának körülményeivel. A mai előrehaladott korban, a sajtószabadság idejében, a midőn a szedőgépek és önműködő berakókészülékek mind a gyors munkát szolgálják, valóban már történeti időknek nevezhetők a magyar nyomdászság ezen évei. Érdemes a megörökitésre mindazok élete, a kik mint a későbbi haladás előmunkásai rakták le azt az alapot, a melyen a nyomdászat a mai fejlettségét elérhette.

IV.
A NYOMDA FELLENDÜLÉSE
Az a különleges helyzet, a melyet Kertész József nyomdájának mintaszerü felszerelésével szerzett, kiaknázásra várt. A magánmegrendelők munkái már a nyomda megnyitásának első napjaiban jelentkeztek ugyan, a nyomda igazi igénybevétele azonban lapok nyomtatásának elvállalásával mutatkozik. A nyomda első 15 esztendeje alatt valóságos ujságnyomdának nevezhető, mert nincsen ezen idő alatt egy év sem, a melyben lapot ne készitett volna, de vannak olyan évek is, a mikor 5–6 időszaki lap (1867), vagy pedig mint az 1874. év, a mikor két napilapot, egy hetenként kétszer és egy hetenként háromszor megjelenő lapot nyomtattak Kertész Józsefnél.
A mint ez már rendesen történni szokott, a lapokhoz szükséges nagy személyzetet Kertész József felhasználni törekedett a laptechnika rapszódikus munkakivánalma mellett és ezért könyvek, füzetek stb. előállitására is vállalkozott. Az elkészitett munkák tiszta nyomása és csinossága mihamarabb ujabb és ujabb megrendelőket szerzett. Többek között visszahóditotta a magyar ipar részére Kertész József a hirneves Ráth Mór cégnek kiadványait, a melyeket hosszu időn keresztül Holzhausen bécsi nyomdász készitett.
Erre a körülményre vonatkozólag érdekes néhai Szöllősy Mihály visszaemlékezése, a mit a következőkben szó szerint ismertetek:
„Mint a magyar nyomdászat fejlődésének szempontjából fontos bizonyitó körülményt sorolom fel azon emlékezéseimet, melyek annak idején, habár csak meglepetésszerüleg nyilvánultak meg előttem. Ugyanis 1862. év elején Bécsbe mentem conditióba a hires Holzhausen Adolf nyomdájába, hol abban az időben Ráth Mór könyvkiadó magyar könyvkiadványait készitette, s mintegy nyolcan foglalkoztunk mint szedők a magyar munkákkal.
Az 1864. év közepén azonban fokozatosan csökkent a magyar munka s visszajöttem Pestre, hol foglalkozást az akkor még nem rég keletkezett, de már jó hirü Kertész József nyomdájában kerestem és nyertem. Nagy volt azonban meglepetésem, midőn a nyert munkám kéziratából megtudtam, hogy az Ráth Mór kiadványa s a nyomdában több munka folyt a hires kiadó részére. Ekkor értettem meg okát a bécsi nyomda magyar munkái csökkenésének és ezzel konstatálom Kertész József nyomdájának nagyjelentőségü befolyását a hazai nyomdaipar fejlesztésére és megizmosodására.
Kertész József könyvnyomdája akkor a Lánchid-téren az István főherceg szálloda sarokhelyiségében volt, a lehető legjobban berendezve, ugy hogy akkor a főváros nyomdászkörei a legnagyobb elismeréssel nyilatkoztak műképességéről s elsőrendü műnyomdának nyilvánitották, mire valóban rá is szolgált, mert az akkori időben fennállott nyomdák mind régi systemátlan berendezésüek voltak s a visszamaradott betürajzu irásokkal előállitott nyomtatványokat szép és izléses kivitel tekintetében magasan tulszárnyalta Kertész József ifju nyomdája s versenyre, fejlődésre kényszeritette a visszamaradottakat.
Ez volt Kertész József nyomdász ambiciójának fényes eredménye, mi a hazai nyomdászat művészies irányban fejlődésére is tagadhatatlan nagy befolyást gyakorolt.
Ezekkel járulok hozzá néhai Kertész Józsefnek, mint magyar könyvnyomdásznak kiváló nagy érdemei elismeréséhez és emlékének méltó megörökitéséhez, mit kortársai még a boldogult életében kinyilvánitottak, a hálás utókor pedig kegyelettel fogja megőrizni, mint a jelen magas szinvonalon álló könyvnyomdászat fejlődésének egyik uttörő bajnokáét.”
Kertész József nyomdájának jóhirnevét bizonyitja az a körülmény is, hogy a 60-as és 70-es években alapitott lapok nagy része nála készült.
Az ezen időkben forrongó politikai kérdések a lapokat olvasottakká tették. Ha nyomtatási mennyiségük a maiakkal összehasonlitva elenyésző kicsinynek is látszik, nem szabad az összehasonlitásnál az akkori viszonyokról, a közönség nagyságáról sem megfelejtkeznünk.
A különféle pártárnyalatu lapok alkalmat adtak ugy az ellenzékhez, mint a kormányhoz közel álló hirlapirói és politikus körökkel való megismerkedésre. Kemény Zsigmond báró, Podmaniczky Frigyes báró, Rákosi Jenő, Kaas Ivor báró, Kecskeméthy Aurél, Lonkay Antal és még sokan fentartották a baráti viszonyt Kertész Józseffel akkor is, a mikor már régóta megszünt közöttük az üzleti összeköttetés.
Ezen időben egy alkalommal képviselőséggel is megkinálták, de azt részben mert politikai szereplésre nem érzett hajlandóságot, részben pedig, mert ellenzéki felfogása más tábor felé vonzotta, nem fogadta el.
Az ellenzék eredményes nagy küzdelme a hetvenes években teljes kormányváltozással járt. Az ellenzéknek kormányrajutása a Kertész nyomdára majdnem katasztrofális jellegü volt, mert rövid időn belül, majdnem egyik napról a másikra szüntek meg olyan lapok, a melyek addig az ellenzék elveit hirdették és a melyek előállitása többek között a Kertész nyomda munkáinak a gerincét képezték. A lapok egy része más lapokkal egyesült.
Még egyszer volt idő, a mikor Kertész József nyomdája napilapok előállitásával is foglalkozott. Tóvölgyi Titusz Magyar Hirlapját és Mende Bódog Nép Zászlóját készitették akkor nyomdájában (1877.), de ezután kérlelhetlenül bekövetkezett az a hatás, a mely a nyomda egyéb munkáinak a lapok előállitása mellett történt elhanyagolásával járt. A nyomda felszerelése nem volt már teljesen kifogástalan, a nagy hajszában készülő napilapok (a Magyar Hirlapból naponta 3–8000 pldt nyomtak) a nyugodt munkát teljesen kizárták, ugy hogy Kertész József nyomdász érzékét bántotta az a tudat, hogy már nem sorolhatja magát a magyarországi nyomdák legelsőbbjei közé. Ez az elkedvetlenedés az idők folyamán csak fokozódott, ugy hogy az 1877. év végén tárgyalást kezdett Tóvölgyivel a nyomda eladása tekintetében, a mely tárgyalások 1878 elején be is fejeződtek.
Igy ért véget Kertész József nyomdájának az a korszaka, a melyben a lapok, a politika vannak tulsúlyban, a melyek nagy fellendülést hoztak magukkal, de egyszersmint magukkal hozták az enyészet csiráját is.
A mig azonban a lapok fejlődése vagy megszünése Kertész József nyomdáját előnyösen vagy hátrányosan befolyásolták, a hetvenes évek végeig mintaszerü munkát végzett az ipar és kereskedelem, a pénzvilág, a hivatalos és a magán élet részére szükséges nyomtatványok előállitásával. Csinosság, helyes nyomdászérzékkel választott betük és azok szabályos elrendezése, kifogástalanul tiszta nyomás jellemezték már akkor is a nyomda minden nyomtatványát és ezek az okok tették közkedveltekké.
Nem is kell tekintetbe vennünk az akkori anyagok tökéletlenebb voltát, ha az üzleti világ részére szükséges nyomtatványokat összehasonlitani óhajtjuk. Nem vonatkozik ez persze a most nagyon divatos és rendszeresen használni szokott reklám-nyomtatványokra, mert az ezeknél használatos anyag tekintetében a betüöntődék az utolsó két évtizedben olyan óriásit haladtak, a mely fejlődés már-már alig áttekinthető gazdag anyagot nyujt a nyomdák részére.
Fájdalommal vált meg Kertész József ezen nyomdájától, de csak rövid időre vonult vissza a nyomdászpályától, melyhez élete utolsó percéig a legnagyobb szeretet füzte.

V.
NYOMDÁSZTESTÜLETI MŰKÖDÉS
Az a kiváló helyzet, a melyet Kertész József nyomdája ezekben az időkben a pesti nyomdák között elfoglalt, érthetővé teszi, hogy a pesti nyomdásztestület (főnökegyesület) Emich Gusztáv lemondása után elnökévé választotta.
Sajnálatos körülmény, hogy a volt nyomdásztestületi iratok felett nem rendelkezhettem. 1878 május 3-án ir dr. Szabóky Adolf mint a fővárosi iparszakbizottság elnöke és kéri a már feloszlott testület végszámadásait és iratait s egyuttal kérdést tesz, hogy a testület feloszlásakor maradt-e vagyon. Ezen felhivásra Kertész József a következőkben válaszolt: „A budapesti könyvnyomdásztestület, melynek utolsó elnöke én voltam, 1870 végén szüntette meg, mint olyan együttes működését. A testületnek nem volt és nincs is vagyona az itt átküldött testületi iratokon kivül, miknek időszerinti összeállitását (1867 junius 27–1870-ig, mint elnökösködésem ideje), a mennyire lehetett, rendeztem.” Dr. Szabóky Adolf ugyanezen év május 12-én átveszi az iratokat a célból, hogy azokat Budapest főváros tanácsának hivatalosan átszolgáltassa. Hogy Szabóky már ez időben fellépett (a fővárosi levéltári iratokból megállapitható) betegeskedése (meghalt 1880 jul. 22.) alatt kallódtak-e el az iratok, nem állapitható meg: tény az, hogy a levéltárban az iratoknak nyoma sincsen. Ennek következtében Kertész József nyomdásztestületi működéséről majdnem kizárólag csak azok az adatok állottak rendelkezésre, a melyek „a Budapesti könyvnyomdászok és betüöntők egylete negyedszázados fennállásának történetében” és az „Egyesült erővel” cim alatt kiadott ötvenéves szakszervezeti tevékenység történetében foglaltatnak. Nagyon természetes, hogy ennek folytán teljes kép nem alkotható, mert igy csak az a levelezés olvasható, a melyet a nyomdásztestület és a segédek szervezete váltott olyan esetekben, a mikor bérmozgalom volt.
Az 1861. évi szerencsétlen kimenetelü árszabálymozgalomnak eredménye: a segélyző egyesület megalapitása volt. Már az árszabály tárgyalásakor szóba került alakitásának szükséges volta s Kocsi Sándor a Kozma-féle nyomda művezetője egyszerü, keresetlen beszédben ecsetelte a segédek kilátástalan jövőjét. Kocsi szavai nem is maradtak hatás nélkül, mert már ezen a gyülésen kimondották a főnökök, hogy segélyző egyesületet alakitanak. A sztrájk után a munkásbarát nyomdavezetők gyülést hivtak egybe, a melyen a főnökök is megjelentek és a melyen egy rokkant-segélyző pénztárt alapitanak, melynek alaptőkéjéhez a főnökök minden egyes segédjük után heti 10 krajcárral járulnak. 1863. évi augusztus 30-án tartották meg az „Általános buda-pesti nyomdászi beteg- és segélyző-egylet” közgyülését. Ezt a közgyülést Kozma Vazul, a pesti nyomdász-testület elnöke hivta össze és ennek első tárgya a már felsőbb helyen megerősitett egylet végleges szervezése. A meghivón a következő nyomdák neve szerepel („A főnök urak névjegyzéke:”) Bagó Márton, Bartalits Imre, Bucsánszky Alajos, Emich Gusztáv, Engel és Mandelló, Fanda és Társa, Herz János, Hornyánszky & Hummel, Kertész József, Kozma Vazul, Landerer & Heckenast, Müller Emil, Noséda Gyula, Poldini Ede, Trattner-Károlyi, Kir. Egyetemi nyomda, Wodianer Fülöp.
Kertész József maga is az egyesület leglelkesebb pártolói közzé tartozott s nyomdája még ma – 50 év után – is fizeti a főnökilletéket.
Az önképző-egylet alapszabályait a m. kir. helytartótanács 1866 junius 10-én hagyta jóvá. Közben azonban könyvtára szépen gyarapodott. A mint az önképző-egylet első közgyülésének (1866 julius 22.) jegyzőkönyvéből kitünik, a könyvtár alapját Kertész József vetette meg 18 kötet könyv ajándékozásával. De ez csak kezdete volt a könyvadományoknak. Későbbi években is gyakrabban juttatott könyveket a könyvtárnak.
Az első magyar felelős minisztériumnak 1867 március 17-én az 1848. évi XVIII. törvénycikk tárgyában kibocsátott végrehajtási rendelete, mely szerint az emlitett törvénycikk XVIII. fejezetének 37. §-a értelmében 15 nap alatt minden nyomdatulajdonos Budapesten 4000, vidéken pedig 2000 forintot biztositékul tegyen le, nagy konsternációt keltett a nyomdatulajdonosok között. Az 1867 junius 27-én tartott testületi közgyülés elhatározza, hogy kérvénnyel fordul a képviselőházhoz ezen rendeletek visszavonása tárgyában. Kertész József, mint a nyomdász-testületnek akkor még ideiglenes elnöke 1867. évi julius 2-án eljár Pest város főpolgármesterénél és a testület abbeli kérését adja elő: járjon közbe a főpolgármester a belügyi és igazságügyi minisztériumoknál, hogy a követelt biztositék letételére a határidő augusztus 10-től azon időig hosszabbittatnék meg, mig az országgyülés a fentemlitett kérvény tárgyában határozatot hoz. A főpolgármester ezen kérésnek nem tehetett eleget, de azt a tanácsot adta, hogy a testület forduljon kérvényileg közvetlen az emlitett minisztériumokhoz időhalasztásért. Kertész József körlevélben értesiti a nyomdatulajdonosokat, hogy ha az országgyülés augusztus 10-ének közeledtéig határozatot nem hoz, a kérvényt az illetékes helyen be fogja adni. 1867. augusztus 5-én Kertész József id. elnök és Pollák Károly id. jegyző fogadtatáson voltak Wenckheim Béla báró belügyminiszternél, a hol ugyancsak a biztositék letételére való határidőnek meghosszabbitását kérték. A belügyminiszter a viszonyok tekintetbe-vétele után igérte intézkedését, végeredményben azonban a biztositékokat le kellett fizetni.
Ugyancsak a julius 2-iki levelében hivta fel Kertész József a nyomdatulajdonosokat az 1848. t.-c. 39- §-a által előirt üzleti könyvek vezetése, illetve lepecsételése tárgyában.
Az önképző-egylet 1867. április 7-i ülésén Hirsch Lipót azt az inditványt terjeszti elő, hogy a tagok anyagi érdekeinek megóvása céljából a főnökök testülete feloszlattassék és ujra szerveztessék s ehelyett egy főnökökből és segédekből álló egyenjogositott testület létesüljön, mely a közös ügyeket közösen tárgyalná. A nyomdatulajdonosok testülete 1867. augusztus 4-iki ülésében tárgyalta az átiratot s arra a következőkben válaszolt: „A főnöktestület már a petició benyujtása előtt gondoskodott a felsorolt bajok orvoslásáról. A közös értekezletekre vonatkozó alapszabályokat azonban elfogadhatóknak nem találta, miről a tisztelt pest-budai könyvnyomdászok önképző-egyletét ezennel értesitjük. Pest, 1867 augusztus hó 5-én. Pollák jegyző, Kertész József elnök.” Az önképző-egylet ezek után a fővárosi tanácshoz fordult, a mely ezen felebbezést az általános választói jog, a gyülési és egyesülési jog törvénybeiktatása ügyében beadott kérvényekkel együtt felküldte a miniszterelnöknek az országgyülésen való előterjesztés végett, a hol aztán örökre eltemették.
A további árszabálymozgalomban nem játszott Kertész József vezető szerepet. Igy az 1870-es év elején lezajlott sztrájk idején a már a főnökök által kiküldött 11-es bizottságnak sem volt tagja. Ugyanigy történt ez az 1885. évi bérmozgalom alkalmával is, a melynél lovag Falk Zsigmonddal és Légrády Károllyal együtt aláirta ugyan az értekezletre szóló meghivót, de már a kiküldött 5 tagu végrehajtóbizottság működésében nem vett részt.
Résztvett 1883-ban és 1884-ben is azokban a tárgyalásokban, a melyeknek célja egy főnöktestület alapitása volt. Az 1884-ben január 27-én a Tigris szálloda termében tartott értekezleten hosszas tárgyalások után a következő inditványt teszi: „A gyülés kinyilatkoztatja, hogy testületté alakul s ennek végleges szervezésére s alapszabályok kidolgozására öttagu bizottságot küld ki, mely a testületet ideiglenesen képviseli, mig a módositott ipartörvény hatályba lép és csak ez után, ennek rendeletei értelmében, fog a főnök testület végleg megalakulni. A bizottság feladata lesz a testület érdekeit szem előtt tartani, azt minden irányban képviselni, az ipartörvény módositásainak az országgyülésen való tárgyalásakor befolyását érvényesiteni iparérdekeink megvédésére, valamint személyes érintkezés által a még nem csatlakozott nyomdák főnökeit a testületbe való lépésre megnyerni.” Ezt az inditványt egyhangulag elfogadták és az öttagu bizottság tagjaiként megválasztották Falk Zsigmondot, Kertész Józsefet, Morvay Józsefet, Buschmann Ferencet és Fanda Józsefet. Ennek a Főnöktestületnek további sorsáról nincsenek adataim, csak annyit tudunk, hogy a következő években a munkáskérdések tárgyalásánál ez az ötös bizottság szerepel.

VI.
AZ UJ NYOMDA MEGALAPITÁSA
A vállalatának megszüntetésével járó izgalmak és a csalódás is, egyidőre visszavetette Kertész József munkakedvét. Még 1875-ben egyemeletes kis házat vásárolt a Hunyady-u. 48. sz. alatt, ide vonult vissza ekkor már nagy családjával és nyugalomban töltötte napjait.
Ebben az időben egyszerre hat gyermeke járt iskolába, a mi bizony nem csekély gonddal járt. Ezeket a gondokat is megoszthatta Kertész József végtelen türelmü feleségével, a ki férjét is, gyermekeit is odaadóan szerette, értük minden áldozatra kész volt. Páratlan szeretettel foglalkozott gyermekei nevelésének apróbb, nagyobb gondjaival, pedig az ő, elemi iskolába járó fiait is lelkesitette a Vadölő, meg Robinson és Péntek romantikus története és az akkori iskolai rend szerint szabadon rendelkezésre álló csütörtöki napon, gyakran lehetett őket ijjal-nyillal felfegyverkezve a fák ágai között találni, a mi ritkán történt meg anélkül, hogy a gondos anyának foltozó munkát ne adott volna.
Kertész József természetével azonban a tétlenség nem volt összeillő s ezért foglalkozás után nézett. Eleinte valamelyes hivatalnoki állásra gondolt s meg is kisérelte a pénztárnoki állás elnyerését a Földhitelintézetnél, majd onnan történt elutasitása után a Magyar vasuti banknál, de ez utóbbi terve sem sikerült.
Barátai, társadalmiak és üzletiek, bátoritották, hogy fogjon ismét régi foglalkozásához, térjen vissza régi ideáljához és alapitson ujra nyomdát.
A mit fiatal fővel, a családalapitás előtt, telve nemes ambicióval és tettrekész vággyal elhatározni oly könnyü volt, az most meglett férfikorban, nevelésre váró nagy családdal bizony sok gonddal járt.
De döntött ebben is az, a ki életének mindég vezető muzsája volt, döntött az áldozatrakész feleség, a ki a legjobban értette meg a ki nem mondott gondolatokat is, a ki legjobban tudta, hogy a családfő vágyik ismét régi működési tere után és ha valami visszatartja, ugy az csak az az aggodalom, hogy a családja jövőjének biztositására összegyüjtött kis tőkét merje-e kockára tenni.
Az egyetlen irányadó oldalról bátoritva, serényen munka után lát. Mintegy uj életre kel, a szunnyadó gondolatok szárnyra kapnak, megindulnak a számitgatások és tervezgetések. Minden oldalról biztatók a kilátások. Társadalmi és üzlet-barátai, kartársai és a betüöntödék, mind örömmel látják ujra a szakma vezető munkásai között.
Az 1880-as év végén már javában folynak a tárgyalások a szállitókkal és 1881 év májusában ujra megnyilik nyomdája a Mária Valéria-utca 11. sz. a. házban. A nyomda felszerelése kicsiny, de tökéletes. Még emlékében voltak Kertész Józsefnek a lapok előállitásával szerzett tapasztalatai és ezen nyomdáját kizárólag kereskedelmi nyomtatványok előállitására rendezi be.
Megnyitó körlevele és üzleti kártyája feltünést keltenek s „arról tanuskodnak, hogy az uj üzlet csin, izlés és szép kiállitás tekintetében meg fogja állani a versenyt nem egy – elsőrendü nyomdával is.”
Az ezen időben megjelenő szaklapok közül az egyik felemliti, hogy „ezért csak rokonszenvvel üdvözölhetjük, ha olyan férfiak fordulnak ismét a könyvnyomdászat felé, akik régebben a felburjánzó rabló gazdálkodás következtében bucsut mondtak kedvelt foglalkozásuknak.” Megemliti még ugyanez az ujság, hogy a nyomda belső ügyeinek vezetését Lánghy Jánosra, erre a humánus és barátságos gondolkodása folytán jól ismert férfira bizták. Ugyancsak ekkor nyert alkalmazást Pfalzer József is, mint szedő, a ki későbben Lánghy János halála után a nyomda vezetője lett. Pfalzer József 15 évig volt alkalmazásban nyomdánkban. Működése teréről kinos halál szólitotta el az örök nyugalom hazájába. Pfalzert Holl Kristóf követte (17 év). A szedőosztály vezetője ma Kertész Ernő. A nyomda első gépmestere Krause József volt. Őt követte Hopp Flórián, majd Hell Ferenc. 1883. szeptemberétől kezdve Stern Ferenc, utána Stadler Gyula, a kit Bressán Gyula követett, a ki még most is működik a nyomdában.
Kertész Józsefet azon eltökélt szándékától, hogy napilapokat nem vállal többé, nem térithette el semmisem. Két esetben történt meg pedig, mindjárt a Mária Valéria-utcai nyomda megnyitása után, hogy olyan férfiak akartak vele társulni, a kiket egyénileg a legmagasabbra becsült, a vállalkozások részéről talán nem is igényeltek volna tulságos anyagi áldozatot, de mindez nem tudta feltett szándékától eltériteni. (Ma mind a két vállalat a milliós vállalatok között foglal helyet.)
Még az időszaki folyóiratok ellen is bizonyos ellenszenvet érzett, a minek a következménye, hogy a szapora lapalapitásból hasznát nem láthatja, de nem is köti le feleslegesen a hitelre már akkor is nagyon rászoruló lapoknál, forgó tőkéjét. Nehány egészen apró, tulajdonképpen folyóiratnak alig nevezhető, összesen 5–6 füzetben megjelent kiadvány után a nyolcvanas évek legvégén tárgyalásokba bocsátkozik Taborsky Ottóval, a Technológiai Iparmuzeum akkori igazgatójával, a ki Technológiai Lapok cimmel egy havonként kétszer megjelenő műszaki folyóirat kiadását tervezte. Kertész József, a ki Taborskyt páratlan igazságszerető természetü, egyenes modora miatt nagyra becsülte, kivételt tett ezen esetben és a lap készitésére berendezkedett. Ezen lap után már csak fiának dr. Kertész Józsefnek „Sebészet” cimü lapját készitette.
Nyomdájának megrendelői mindjárt kezdetben nehány legelőkelőbb bank és takarékpénztár, majd ezekhez sorakozik a Budapest–pécsi, Mohács–pécsi és Kir. szab. pécs–barcsi vasutak üzlet-igazgatósága, a melyeket a vasut államositásáig a legnagyobb megelégedésre szolgál ki. 1887. december 18-án a következő levelet irta az üzletigazgatóság: „A menetrendek kiváló csinnyal és gyorsasággal való kiállitása, de különösen annak technikai mintaszerű felszerelése tanuságot tesz intézetének kitünő berendezése és szakszerü vezetéséről ugy, hogy örömmel felhasználjuk jelen alkalmat Önnek ezen, a hazai ipar terén oly kiváló helyet elfoglaló intézet vezetőjének – teljes megelégedésünket és köszönetünket nyilvánitani.”
Mint pénzintézetek nyomdája, magától adódott, hogy az intézetek által kiadásra kerülő értékpapirosok nyomásával is nyomdáját bizták meg, rendkivüli azonban az a bizalom, a melyet a vele összeköttetésben levő intézetek részéről élvezett. Nemcsak hogy a nyomtatáshoz szükséges összes klisék és szedések nyomdájában őriztettek, de az ő őrizetére voltak bizva az ezen értékpapirosok nyomtatásához szükséges papirosok is. Volt idő, a mikor egyszerre hét különféle vizjeles papirost őrizett a nyomda.
Már a legelső értékpapirosok megrendelésénél győzött Kertész Józsefben a könyvnyomdász, a ki a litográfiát csak segitő eszközül fogadta el és az értékpapirosokat könyvnyomdai uton készitette. El is érte azt, hogy azok az értékpapirosok, a melyeken nyomdájának jelzése rajta van, mentesek minden sablontól. A nyomtatás izlésességét külföldi: osztrák, német és francia bankintézetek is többször elismerték.
Nyomdájának megalapitása első éveiben is előfordultak értékpapiros-megrendelések, ezek azonban szórványosan és csak kis nyomtatási mennyiséggel jelentkeztek. Az első ilyen eset 1867 novemberében van, a mikor összesen 1,9 millió korona értékű értékpapiros készült. Az értékpapiros-megrendelések gyakrabbi ismétlődése a nyolcvanas évek közepére esik. 1886-ban még csak 11,9 millió korona értékű záloglevél és kötvény készül, a mi 1895-ben 102, 1903-ban 127, 1911-ben 131 millió koronára emelkedik. Az utolsó 25 évben (1888–1913) készült
záloglevél és kötvény 	1342 millió	
pénztári jegy 	458 millió	
különféle értékpapiros (részvény, részjegy stb.) 	417 millió   	
összesen 	2217 millió korona értékben.	
Ugyanezen idő alatt készül 1/3 millió darab takarék-betétkönyvecske és félmilliónál több csekk és utalvány. Ha ezeknél a számoknál figyelembe vesszük a nyomdának kisszerüségét, méltán lehet a fenti számokból az élvezett bizalom tartósságára és nagyságára következtetni.
Kertész József uj vállalkozását tehát teljes siker koronázta.
*
A mig igy üzleti vállalkozására megelégedéssel tekinthetett, otthonában is a nyugodt, becsületes polgári élet nyujtott a munka után pihenést.
Gyermekei apránként felnőttek, a nevelés felelősségteljes munkája nehányuknál a befejezéshez közelg. Lányai közül három már kivált az iskola falai közül és az otthoni munkákban segédkeznek. Fiai közül a legidősebb az orvosi pályára készült, a következő – e sorok irója – érettségi vizsgája után (1888) a nyomdába került. A gondos anya volt az, a ki a mást tervezgető fiut terveinek megváltoztatására birta. Jellemző Kertész József felfogásának helyes szigoruságára, hogy fiát a nyomda tanoncai közé sorozta, a hol is minden szakmabeli munkában részt kellett vennie, ugy hogy mód és alkalom bőven nyilt arra, hogy szaktudását megszerezze és fejlessze.
Kertész József egészségi állapota, ideges főfájásától eltekintve, mindég kifogástalan volt. Életében mindössze háromszor volt beteg. Családjában is mentve volt a komolyabb aggodalmaktól, ugy hogy nyugodt bizalommal tekinthetett a jövő elé.
Ezt a most vázolt időszakot munkában eltöltött életének legnyugodtabb, leggondtalanabb idejének lehet nevezni.

VII.
KERTÉSZ JÓZSEF HALÁLA
Az előbbi fejezetben vázolt időszak boldog nyugodtságának a sors kérlelhetlen, irgalmat nem ismerő keze szakitotta végét.
A mikor legidősebb fia, ki orvostudori oklevelét már megkapta, családot alapitott és Kertész József megkezdhette a nevelés legnehezebb, de legszebb munkáját, hogy gyermekeit önállóvá tegye, hogy a maguk munkája és szorgalma utján törjenek utat az előmenetelre, biztosan támaszkodván a szerető szülők vezető kezére: váratlanul, előkészités nélkül, kegyetlen hirtelenséggel fosztotta meg őt huszonkilenc éves házasélet után feleségétől, a gyermekeket pedig gyöngéd, szeretettel, gondoskodó jóakarattal teli anyjuktól.
Mintha a sulyos sorscsapás okozta fájdalom megfagyasztotta volna a család minden tagjának érzőképességét, dermedten, rémülettel telve keresték egymásban a vigasztalót, hogy megtalálják a fájdalomra a szavakat, a vigasztalásra a könnyeket.
*
Nehéz idők következtek ezután. A fájdalom hosszu időn át erősebb volt a munkakedvnél, hónapok és hónapok kellettek, a mig Kertész József ujra megkisérelte családja körében vigasztalást találni és nem csak azokban a könnyekben enyhülést, a melyeket felesége mindig virággal boritott sirjára hullatott.
*
A család a napi kötelességek végzése közben leküzdötte az első fájdalom élességét és az elvesztett anya képét mindegyik rózsakoszoruval övezte szivében. Sarolta leányának menyasszonysága, unokáinak születése ismét éreztette vele a családi boldogságot. Ezek azonban fénysugarak voltak csak, a melyek életének utjára estek.
Habár gyerekei szeretetükkel vették körül, mégis hiányzott egy lélek, a mellyel legbensőbb gondolatát szabadon közölhette volna, a kivel gondjait megosztaná. 
Hosszas lelki küzdelem előzte meg azt az elhatározását, hogy ujra megnősül. Finoman érző lelke tudta, hogy sokan lesznek a kik lépését megérteni nem tudják vagy félremagyarázzák, de érezte, hogy csak egy őt teljes mértékben értékelni tudó, gyöngéd nő gondoskodása szerezheti vissza ismét érzéseinek, gondolkodásának és munkájának frissességét.
Szándékát megvalósitotta és feleségül vette Heckenast Ottiliát.
*
Az üzleti élet változatlan folyt tovább. Eredményes munka teszi jellegzetessé ezt az időt és a mint régebben lapjai után a politikai élet vezető egyéniségeivel került szorosabb barátságba, ugy most a pénzügyi világ kapacitásai tüntették ki vonzalmukkal.
Az 1891. év Karácsonyakor felszabaditotta Árpád fiát, a kire ezen időtől kezdve a nyomda vezetésének munkájából mind nagyobb rész jutott, majd 1895 juniusában, a mikor ez a fia nagykoruságát elérte, társul fogadta.
A házassága által remélt boldogság, a melyet egy leány gyermek születése is növelt, nem volt hosszu. Alattomos szivbaja évről-évre sulyosbodott, hiába keresett ellene orvosszert. Az 1895. év nyarán betegségének már sulyosabb tünetei mutatkoznak; javulás nem is áll be. A kór december elején ágyba dönti és három héten át tartó kinos szenvedésétől december 27-én váltja meg a halál. Utolsó napjáig tiszta gondolkodási tehetséggel, a halál biztos tudatában türt panaszkodás nélkül. Azok a szavak, a melyekkel gyermekeitől búcsuzott, fenkölt, szeretettel teli lelkének megnyilatkozásai voltak.
*
Nagy családja, barátainak és tisztelőinek végtelen sora kisérte utolsó utjára; kevés szem maradt könny nélkül, a mikor visszaadták a földnek azt, a mi belőle a földből volt.

VIII.
KERTÉSZ JÓZSEF HALÁLÁTÓL NAPJAINKIG
Megalapitójának elhalálozása nehéz helyzetet teremtett a nyomda részére, a mit még az 1895. év végén kezdődő gazdasági válság is sulyosbitott.
Ebben az időben, 1895. legvégén lépett a nyomdába cégtársként Kertész Loránd, kor szerint a harmadik fiu, a ki a kőnyomdászatot tanulta ki.
Megelégedéssel és hálával állapitom meg, hogy megrendelőink kivétel nélkül továbbra is kitüntettek bizalmukkal és megrendeléseiket változatlanul utaltatták át nyomdánknak.
Itt van a helye annak, hogy megrendelőinkről is nehány szóval megemlékezzem. Könyveinkben több név található, a mely már a nyomda megalapitásának idejében is szerepelt a megrendelők között. Különösen ki kell emelnem a Pesti magyar kereskedelmi bankot, a Gschwindt-féle szesz, élesztő, likőr- és rumgyár részvénytársaságot, a Macher és Roszner céget. Mind a hárman végig kisérték megrendeléseikkel a Kertész József könyvnyomdája cégnek 50 esztendős multját. Fogadják ezért e helyen is hálás köszönetünket.
Azon vállalatok, társaságok és cégek üzemeinek fellendülésével, a melyekkel a nyomda üzleti összeköttetésben állott, fellendült a nyomda üzeme is. A koronaértékben való számitás kötelezővé tételekor a forint értékre kiállitott nyomtatványok kiselejtezése és uj nyomtatványokkal való pótlása több hónapra terjedő erős igénybevételt jelentett vállalatunk részére.
A gazdasági válság fokonként való gyengülése lehetővé tették ismét a normális üzletmenetet, a minek következményeképpen a vállalat 1896-ban és 1900-ban egy-egy uj gyorssajtóval szaporitotta gépfelszerelését, a mely megrendeléseknél irányadóul a nyomda alapitójának az az elve szolgált, hogy magyar gyártmányt használjunk mindig és mindenütt, a hol az lehetséges. Nyomdánkban ma sincsen más, mint Wörner-féle magyar gép.
Nyomdánk első volt a budapesti könyvnyomdák között, a mely nem elégedett meg azzal az általános nyomdászcimerrel, a melyet állitólag még III. Frigyes német császár adományozott a könyvnyomtatóknak. Ezen cimert a régibb nyomdász nemzedék annyira tiszteletben tartotta, hogy gyürüjébe vésette és hordta. Érdekes példája ennek az az 1828 február 1-én kelt móringlevél is, a melyet Gaertner József és Számmer Ilona kötöttek. Ezen okiratot, mint tanu, aláirta Számmer Pál, kir. szab. könyvnyomdász, a kinek pecsétlenyomata két pajzsot mutat, a (nézőtől) baloldalon levő két (!) fejü sast ábrázol, a mely karmaiban kézirattartót és szedő-vasat fog, mig a jobb oldali mezőben az S. P. monogramm van. A pajzsok felett ötágu koronás sisak, melyből egy (!) fejü sas emelkedik két markában egy-egy egymásra helyezett festékpárnával. A menyasszony cimerében a baloldali azonos az előbbivel, a jobboldaliban oroszlán tartja a két festékpárnát, a sisak felett öt águ korona. A III. Frigyes adományozta eredeti cimerben a német egyfejü sas van.
Már az 1900. évben vette alkalmazásba a mellékelt mintáju nyomdai jegyet, melynek egy stilizált alkalmazását is bemutatjuk, de ezt nem tartottuk még a végleges megoldásnak.
1906. óta használjuk azon védőjegyet, mely a szakkörökben is általános tetszést aratott, s a melynek legelső alkalmazásakor egyik szaklapunk azt mint a legideálisabb megoldásu nyomdászjegyet méltatta.
Az 1903. év elején, diszes kiállitásu emlékfüzettel ünnepeltük meg a nyomda megalapitásának 40-ik esztendejét. A üdvözlő levelek olyan nagy mennyisége érkezett akkor, hogy büszkék lehettünk, mily nagy még mindig a száma azon férfiaknak, kik a nyomda alapitójában a minden jóért és nemesért lelkesülő férfiut tisztelték, a kik páratlan becsületességét és kötelességtudását ismerték és el nem felejtették. Nem tartjuk szükségesnek, hogy mindazoknak nevét, kik üdvözlő soraikkal megtiszteltek, felsoroljuk, csak dr. Donhoffer Ede, min. o. tanácsos leveléből közlünk néhány sort: „Örömmel vettem azon közlésüket, hogy nyomdaintézetük 40 éves jubileumát fogja megünnepelni, mert élénken visszaemlékszem intézetük születésére, odajártam sokszor az István főherceg cimü házba, a hol egyenként láttam bevinni a gép részeket és láttam édes atyjuk örömét, hogy vállalata szépen sikerült. Bánattal azért, mert ezen mű létesitője, habár nálamnál fiatalabb volt, ezt az örömet meg nem érhette.”
Az államvasuti nyugdij intézet házának lebontása 1904-ben szükségessé tette a nyomda költözködését. Huszonkét éven keresztül volt vállalatunk egy helyen, folyton nagyobbodó helyiségben s sajnálattal váltunk meg a helytől, a mely a nyomda alapitójának működéséből az utolsó tizennégy év részére nyujtott munkateret. Az uj helyiségbe, V., Nádor-utca 28. való átköltözködés bizony époly nehezen ment, mint minden nyomda költözködése, de szorgalmas munkával egy hónapon belül ismét minden a legnagyobb rendben működött tovább.
Habár az uj helyiség nagyobb területet nyujtott, mint a milyent a nyomda a régi helyiségben elfoglalt, mégis rövid időn belül, néhány lap elvállalása következtében a szedőosztály alapos bővitése vált szükségessé. Részben a helyiségek drágasága, részben pedig azoknak szerződéses lekötöttsége más megoldást tettek kivánatossá; igy esett a választás egy szedőgépberendezés beszerzésére. A Monotype-tipust választottuk, amely más rendszerü szedőgépekkel szemben a mi céljainknak a legjobban megfelelt.
*
Kötelességet mulasztanék, ha az alkalmazottakról meg nem emlékezném.
Ha a kifizetési jegyzékeket végig nézem, azonnal szembeötlik a törzsszemélyzet állandósága. Főleg régebb időben példaképpen emlegették Budapesten azt a patriarkalis viszonyt, a mely Kertész József nyomdájában főnök és alkalmazottak között fennáll. Hogy ez a mai időben talán nincsen már meg olyan mértékben, mint annakidején, az nem mulik a nyomda főnökein; megváltoztak az idők és a viszony is más ma munkaadó és munkás között, mint régebben. Hogy ez a viszony a munkás jogai és gazdasági helyzete tekintetében hatalmas változás, az kétségtelen; ennek a változásnak jogosultságát azonban kétségbevonni alig lehet.
Egynehány példáját megemlitem annak, hogy Kertész József könyvnyomdája főnökei birtak kellő érzékkel azok ügyes-bajos dolgai iránt, a kik, ha munkássorban is, munkatársaik voltak. Azt már megemlitem más helyütt, hogy a nyomda fennállása óta fizeti az ugynevezett főnökilletéket. Ezen kivül 1899-ben és utána nehány évig a nyomda fizette az összes alkalmazottak illetményeit a jótékonysági kör tagsági jogosultságáért. Hogy ennek fizetése miért maradt abba, máig sem tudom.
1900 május 1-én a 8 órai munkaidőt rendszeresitette a vállalat. Képzelhető, hogy ez annak idején, a mikor már homloktérben állt a munkások 8 órás munkanap iránti követelése, meglehetős feltünést keltett. Ez a rendszer, a melynek célszerü vagy célszerütlen voltát elbirálni a mostani alkalmat nem tartom időszerünek, nehány évig volt életben. Akkor azonban, a mikor a bérszabályzati szerződések a maguk uniformáló hatásukkal életbeléptek, a 8 órás munkaidőt egy egyedül álló vállalat fenn nem tarthatta, mert egyforma kötelezettségek alatt állván, nem hozhatta magát rosszabb helyzetbe az egyébként is mind vadabbá váló konkurrenciával szemben.
*
Már 1903-ban rendszeresitettük azt, hogy nyári időben, fizetésének élvezete mellett, minden munkásunk egy teljes heti szabadságot kapjon, sőt ezt az utolsó években megtoldottuk avval, hogy az egyes osztályok vezetői, a kiknek felelősségteljesebb állása még több jogot nyujt a szabadságidő élvezetére, két heti szabadságot kapnak. Ezzel a rendszerrel egy-két évig egyedül álltunk, majd követte példánkat nehány nyomdavállalat, a mig az azután általános törvénnyé vált a nyomdaiparban. Büszkék vagyunk arra, hogy kollektivszerződésünknek legemberibb pontja a mi kezdeményezésünk alapján kelt életre.
Hogy olyan alkalmakkor, a mikor régi alkalmazottak elhalálozása következtében az özvegy szükséget szenved, vagy maga a régi alkalmazott betegsége által munkaképtelenné válik, de még más méltánylást érdemlő esetekben is, a főnökök a legnagyobb emberszeretettel segitettek jó tanáccsal és pénzsegitséggel, azt csak a történeti hűség kedvéért emlitem meg: sajnálnám, ha valaki is ebből talán hivalkodási vágyat olvasna ki.
*
Alkalmazottaink közül legrégibb ideje van nálunk Kaschny Johanna (28 éve). Tizennégy éve van alkalmazva 1, tizenhárom éve 2, tizenegy éve 2, kilenc éve 1, nyolc éve 1, hét éve 2, hat éve 1, öt éve 3. Ezekbe az időkbe az illetők esetleges tanoncévei nincsenek beleszámitva.

Mindezek után leteszem a tollat, befejezem kis munkámat, a mely Kertész József áldásdús életének nagy vonásokban adott rajza kiván lenni. Élete példája volt a szakmájáért lelkesülni tudó, munkára képes, tettre kész férfinak.
Emberbarátai búja, bánata iránt tanusitott áldozatra kész jóindulata nemes, önzetlen, ünnepeltetésre nem vágyó szerénységgel volt összekötve; jótéteményei mindég megtisztelők voltak, soha megszégyenitők!
Meleg szivének legtöbb szeretetét családjára pazarolta. Szigorusága sohasem volt rideg. A korholás, feddés pillanatában is átérezhető volt a szeretet melege, a melyet gyermekfejjel oly nehéz megérezni, de a melyre meglett korban visszaemlékezni boldogság.
Közel 20 éve már, hogy közülünk elköltözött. Ez a hosszu idő sem tudta elhalványitani a gyermeki szeretetet, a mely most leteszi a hála és szeretet örökké zöld babérkoszoruját.
Áldás emlékére!

IX.
MELLÉKLETEK
a) A NÉVVÁLTOZTATÁSRA ÉS A NYOMDA NYITÁSÁRA 
VONATKOZÓ IRATOK MÁSOLATAI
7101. szám.
Pest városa Főkapitányi hivataltól.
T. cz. GÄRTNER JOSEF urnak
a Sürgöny ujság kiadó-kezelőjének
Pesten
Folyó évi Junius hó 3-ikán 8553. szám alatt kelt kegyes királyi udvari rendelettel ön vezeték nevének „Kertész”-re kért megváltoztatása legkegyelmesebben megengedtetett.
 Miről uraságod a nagyméltóságu magyar királyi Helytartótanácsnak folyó évi Junius hó 29-én 36002. szám alatt kelt leirata folytán azon hozzáadással értesittetik, hogy ezen engedélyért járó 3 frt 15 kr.-nyi udvari dijt e hivatalhoz mielőbb adja be.
Pest, 1862. évi Julius hó 15-én.
A főkapitány:
P. H
BIZENTI s. k.

MÁSOLAT
a székesfővárosi levéltárban őrzött eredetiről.
Magyar Királyi Helytartó Tanács. 23807. sz. Sz. kir. Pest város közönségének. Gärtner József pesti lakos vezetéknevének Kertészre átváltoztatása iránti folyamodványa nevezett város közönségének véleményes jelentés végett átküldetik. Kelt Budán a magyar királyi helytartótanácstól 1862. év ápril hó 24. Sztonkovics Károly s. k. Tóth Imre s. k.
9100/862. Véleményezésül Bizenti Frigyes főkapitány úrhoz utasittatik. Kelt Pest, 1862. ápril 29-én tartott tanácsülésből. Kiadta Schraml Antal s. k. aljegyző.
4372/1862. Pest városa főkapitányi hivataltól. Tekintetes Tanács! Folyó évi ápril hó 29-én 9100. sz. alatt kelt ... s ... alatt visszacsatolt meghagyás folytán van szerencsém jelenteni, miszerint Gärtner József a Sürgöny ujság kiadó-kezelője vezetéknevének „Kertész”-re leendő megmagyarositása ellen rendőri szempontból akadály fenn nem forog. Pest, l862-ik év május hó 6. A főkapitány Bizenti s. k.
9941/862. Bemutatott folyamodvány ezen tudósitás értelmében a n. m. magy. kir. helytartótanácshoz fölterjesztetni rendeltetik. Pesten a városi tanács által 1862. május 10. Kiadta Schraml Antal s. k. aljegyző.
Magyar Királyi Helytartó Tanács. 36.002. sz. Szab. kir. Pest város közönségének. Gärtner József pesti lakos vezetéknevének „Kertész”-re átváltoztatása f. hó 3-án 8553. sz. a. kelt kegy. udv. rendelettel legkegyelmesebben megengedtetvén, a városi közönség, hivatkozással f. évi május 10-én 9941. sz. a. kelt jelentésére oda utasittatik, miszerint a ... alatti keresztlevelet az ezen engedély felől értesitendő folyamodónak kezéhez szolgáltassa és attól a névváltoztatási udvari dijt 3 frt 15 kr.-ban beszedvén, azt mielőbb ide küldje fel. Kelt Budán, a m. kir. helytartótanácstól. 1862. junius 29. Szulber Zsigmond s. k.
14572/862. A beküldött keresztlevél kézbesitése és az illetőnek kellő értesitése és a 3 frt 15 kr.-nyi udvari dijnak, úgyszinte a városi jótékonyintézetek javára netán felajánlandó összegnek beszedése és bemutatása végett a főkapitányi hivatalhoz, másolatban pedig a népszámlálási könyvek kiigazitása végett a szállásolási hivatal népszámlálási osztályához utasittatik, erről feljegyzés végett a számvevőség jk. kivonaton értesitendő. Pest, 1862. jul. 8. tart. tan. ülésből kiadta Schraml Antal s. k. aljegyző.
15477. jul. 17. 1862. Szabad királyi Pest városa Tekintetes Tanácsának. A főkapitányi hivatal 14572. számhoz Gärtner József vezetéknevének megváltoztatásáért járó 3 frt 15 kr.-nyi udvari dijt s a szegényalap segélyére adott 1 frt 85 kr. bemutatja. Öt forintot átvettem. Pesten 1862. jul. 17. Olvashatatlan aláirás.
7101. szám. Pest városa főkapitányi hivatalától. Tekintetes Tanács! Folyó hó 8-án 14.372. szám alatt kelt s ... alatt visszacsatolt meghagyás folytán van szerencsém Gärtner József vezetéknevének megváltoztatásáért járó 3 frt 15 kr.-nyi udvari dijt s általa a szegényalap segélyére adott 1 frt 85 kr.-nyi összeget tisztelettel bemutatni. Pest, 1862. jul. hó 5. A főkapitány Bizenti s. k.
15477. A bemutatott 3 frt 15 kr.-nyi udvari dij a n. m. m. kir. helytartótanácshoz átküldetni rendeltetik, egyszersmint utasittatik a letéthivatal, hogy a bemutatott 1 frt 85 kr.-nyi összeget a szegényalap javára bevételbe helyezze. Miről a számvevőség is értesitendő. Pest, 1862. jul. 19-én tart. tan. ülésből. Kiadta Schraml Antal s. k. aljegyző.
15477/862. A n. m. magy. kir. helytartótanácshoz Budán. Pest szab. kir. város tanácsa 15477/62. és 36.002. szám k. intézvény folytán Kertész, előbb Gärtner Józseftől beszedett 3 frt 15 kr.-nyi udvari dijat felterjeszti. Lássa letéthiv. a 3 frt 15 kr. hozzácsatolása és elküldése végett.
15477/862. N. m. magy. királyi helytartótanács. Folyó évi junius 29-én 36.002. sz. a. kelt k. intézvény folytán van szerencsénk Kertész előbb Gärtner Józseftől névváltoztatási engedélyért beszedett 3 frt 15 kr.-nyi udvari dijat ... mellékletben tisztelettel felterjeszteni. Pest, 1862. jul. 19. tartott tanács ülésből. Schraml s. k.
*
Magyarország kir. helytartójától. 10544. Nagyságos Krászonyi József urnak sz. kir. Pest városa polgármesterének Pesten. Gärtner Józsefnek, egy könyvnyomdai iparüzlet engedélyezése iránt benyujtott kérvénye nagyságodnak kimeritő véleményes jelentéstétel végett visszavárólag kiadatik. Budán, május 15-én 1862. Helytartó őnagyméltósága nevében. Simon István s. k.
10570. Vizsgálat s véleményes jelentés végett Alkér Antal tan. urhoz utasittatik. Pesten, 1862. május 17. tart. tan. ülésből kiadta Barna s. k. jegyző.
12733. jun. 14. 1862. Pest városa tek. tanácsához 10570. sz.-ra. 1862. Alkér Antal tanácsnok Gärtner Józsefnek egy könyvnyomda felállitását megengedtetni kérő folyamodványára tudósitást tesz. Tekintetes Tanács! Gärtner Józsefnek könyvnyomdai iparüzlet engedélyezését szorgalmazó ... alatti folyamodványára a tekintetes tanács f. évi 10570. sz. pont alatti végzése következtében van szerencsém hivatalos tisztelettel jelenteni: miszerint a folyamodó hitelt érdemlő bizonyitványokkal igazolja: hogy helybeli születésü, nagykoru, ki a Beimel és Kozma társasági cég alatt fennállott könyvnyomdai intézetben a könyvnyomdászatot rendesen és szabályszerüen megtanulta és közel 10 évi segédkezése alatt magát nemcsak józanul és erkölcsösösen viselte, hanem mint betüszedő és javitnok művészeti tekintetben szép előmenetelt tanusitott, továbbá, hogy a Sürgöny cimü hivatalos lap kiadóhivatalában jelenleg mint lapkezelő van alkalmazva, továbbá, hogy politikai magaviselete ellen soha semmi panasz elő nem fordult, végre, hogy a hadi szolgálatok alól végkép fölmentetett. Miután ezen tulajdonok és körülmények folyamodót a kért iparjog elnyerésére kellőleg minősitik, szerintem akadály nem forog fenn miszerint esedező kérelme a nagyméltóságu magy. királyi helytartó tanácshoz pártoló szavazattal felterjesztessék. Pesten 1862. junius 11. Alkér Antal s. k. tanácsnok. 12733. Folyamodó kérelme tárgyában annak tárgyiratai pártoló szavazattal a nagyméltóságu magy. kir. helytartó tanácshoz felterjeszteni rendeltetik. Pesten, 1862. jun. 13. tart. tan. ülésből kiadta Barna s. k. jegyző.
Magyarország királyi helytartójától, 14006 eln. sz. Nagyságos Krászonyi József urnak sz. kir. Pest város főpolgármesterének Pesten. Gärtner József pesti lakosnak f. évi junius 13. 12733. sz. a. kelt jelentésével felterjesztett abbeli kérvényét, mely szerint egy könyvnyomdai iparüzlet engedélyezéseért folyamodik, a jelentésben felemlitett adatok nyomán alaposnak találván, részére a kért könyvnyomdai iparüzési engedélyt ezennel megadandónak találtam, miről folyamodó kérvényéhez csatolt bizonylatok kézbesitése mellett kellőleg értesitendő leend. Kelt Budán, julius 17. 1862. Helytartó őnagyméltósága nevében Privicer István s. k.
15709. 1862. évi julius 9. Jelen kegyes intézvény tudomásul vétetvén, folyamodónak könyvnyomdai iparüzleti engedélyt helyettesitő okirat gyanánt hiteles másolatban kiadatni s erről a cs. kir. adóbizotmány és a könyvnyomdászok testülete szokott módon értesittetni rendeltetik. Minthogy pedig folyamodó a tárgyiratokhoz zárt nyilatkozata szerint ebbeli jogositványának leendő élvezeteért a keb. jótékony intézetek javára 65 frt összeget felajánlott, j. könyvi kivonaton utasittatik, hogy ezt a keb. dijszedő hivatalban fizesse le, minek feljegyzéseül a keb. számvevőség hasonló módon értesitendő. Egyébiránt azon körülményről, hogy esedező Gärtner helyett Güntner néven neveztetett, a nagyméltóságu magy. kir. helytartó tanács értesittetni rendeltetik. Pesten, 1862. jul. 26. Pesten tartott tanácsülésből.
15709/862. N. mélt. Erdődi és Vöröskövi gróf Pálffy Mór cs. k. táb. és Magyarország kir. helytartójához Budán. Sz. k. Pest városa tanácsa 1862. jul. 26. 15709. sz. a. bejelenti, hogy a f. é. jul. 17.14006. eln. sz. k. intézvényben engedélyezett könyvnyomdai jog tulajdonos Gärtner József helyett Güntner József név iratott. 15709/862. N. mélt. magy. kir. helytartó úr! Kegyelmes urunk! Folyó évi julius 17. kelt 14006. eln. sz. k. intézvényben könyvnyomdai iparüzletre jogositott Güntner József név iratott, minthogy azonban a jelen ügyre vonatkozó tárgyiratok és folyamodó okiratainak – ki ezek szerint Gärtner József néven neveztetik – megtekintése után azon meggyőződésre jutottunk, miszerint Gärtner József név helyes, a Güntner József név tollhibából eredhetett a kérdéses könyvnyomdai jogositványt Gärtner Józsefnek szolgáltassuk ki; mely körülményt ezen névcseréből netalán később felmerülhető kételyek meggátlása végett nagyméltóságodnak legalázatosabb tisztelettel feljelenteni kötelességünknek ismertük. Kik egyébiránt hódoló alázatos tisztelettel öröklünk. Pesten, 1862. jul. 26. tartott tanácsülésből. Legalázatosabb szolgái Barna s. k.
Nagyméltóságu magy. királyi helytartó tanácsnak. Kertész annakelőtte Gärtner József a felsőbbi legkegyesen adott könyvnyomdai iparüzlet engedélyét mostani neve Kertész József név alatt leendő élvezése iránti kegyelmes engedelmeért alázatosan könyörög. Nagyméltóságu magy. kir. helytartótanács! Egy Pest városában nyitandó könyvnyomdai iparüzlet engedélyeztetéseérti folyamodványom érdemében folyó évi junius 13-ikán 14006. eln. sz. alatt kelt s a kért engedélyt kegyesen megadott magas rendeletében nevem Gärtner helyett tollhibából Güntner név vezettetett, a melynek következtében Pest városa tanácsa e körülményt minden jövendőbeli félreértések elmellőzése tekintetéből folyó évi julius 17-én 15709. számu hivatalos felterjesztvényben tudomás végett alázatosan feljelentette, de egyszersmint az e részben nyerendő magas rendelet elérkeztéig a kért könyvnyomtatási iparüzlet iránti engedély számomra leendő kiadatását felfüggesztette. Minthogy pedig a kegyelmesen megadott engedély élvezetéből addig kizárva vagyok, mig e részben az imént érintett városi felterjesztvény folytán a magas rendelet Pest városának ki nem adattatik, ezen alkalmat alázatosan alulirt használva tiszteletteljesen előterjeszteni bátorkodom hogy ... alatti eredetiben idemellékelt f. évi junius 29-én 36002. sz. magas helytartósági rendeletnél fogva ő császári és apostoli királyi felsége folyó évi junius 3-án Gärtner József vezetéknevemnek Kertészre kért átváltoztatását legkegyelmesebben megengedni méltóztatott. Ennélfogva a nagyméltóságu m. kir. helytartó tanácsot alázattal kérem, méltóztassék a Pest városi felterjesztvényre adandó magas rendeletében Gärtner nevem helyett a már most viselő Kertész József nevemre leendő könyvnyomdai iparüzlet engedélynek kiszolgáltatását kegyelmesen megengedni, ki egyébiránt mély alázatossággal ajánlva tiszteletteljesen maradok Pest, 1862. augusztus 7-én a nagyméltóságu magy. kir. helytartó tanácsnak legalázatosabb szolgája Kertész annakelőtte Gärtner József.
Magyarország kir. helytartójától. 16037. Sz. kir. Pest város főpolgármesterének azon meghagyással adatik ki, hogy a folyamodó részére innen f. évi julius 7-én 14006. eln. sz. alatt adott könyvnyomdai iparüzleti engedély Kertész József nevén adandó ki, az első engedély pedig, mely f. évi julius 26-án 15709. sz. a. kelt jelentés szerint hibásan Gärtner helyett Güntner Józsefre szól, megsemmisitendő. Budán augusztus 15. 1862. helytartó őnagyméltósága nevében Simon István s. k.
Jelen k. intézvény tudomásul vétetvén utasittatik a kiadóhivatal, miszerint a f. évi juli 26.15709. sz. a. Güntner József névre kiállitott könyvnyomdai engedélyt Kertész előbb Gärtner József urtól visszavevén, azt mint a fennebbi k. intézvény által megsemmisitetnek kimondottat levéltárba juttassa s annak helyébe jelen kegyes intézvényben foglalt könyvnyomdai engedélyt Kertész Józsefnek hitelesitett másolatban szolgáltassa ki; miről könyvnyomdászok testülete j . k. kivonaton értesitetni s ezen tévedés az iparsorozatu jegyzőkönyvben kiigazittatni rendeltetik. Pesten, 1862. aug. 22. tart. tan. ülésből kiadta Barna s. k. aljegyző.
. . .