Sanyaró Vendel 
válogatott nyögései

BUDAPEST
Kiadja Singer és Wolfner könyvkereskedése
Andrássy-ut 10.

A mű elektronikus változatára a Nevezd meg! - Így add tovább! 3.0 Unported (CC BY-SA 3.0) Creative Commons licenc feltételei érvényesek. További információk: http://creativecommons.org/licenses/by-sa/3.0/deed.hu

Elektronikus változat:
Budapest : Magyar Elektronikus Könyvtárért Egyesület, 2013
Készült az Internet Szolgáltatók Tanácsa támogatásával.
Készítette az Országos Széchényi Könyvtár E-könyvtári Szolgáltatások Osztálya
ISBN 978-615-5406-04-1 (online)
MEK-11808

Motti:
Hányan vagyunk, kik csak születünk és halunk
Csupán, hogy a létszám változzék általunk.
*
Tisztek se voltunk, máris degradáltak -
Zok szóval ezért mégsem illetem
Sem a minisztert, sem a honatyákat -
Mert  c z i m e t  adtak volna szivesen.

Előljáró nyögdelet.
Nemzetem veterán éhészei!
Rabszolgái a fölvilágosultság századának!
Itt vagyok. Nem a Munkácsy ecsetéből bujtam ki, hanem a nyomoruság talyigája tolt ide közibétek.
Itt vagyok köztetek, hivatalos levegőtől megszürt testemmel, teljes uniformisban, melyet a napidijak árán szereztem a Szerecsen-utczán.
Üdvözöljétek megjelenésemet!
Eljöttem hozzátok, hogy vigasztaljalak benneteket parizeren, szafaládén, töpörtyün, brinzán és pörkölt fürészporból szürt kávén, a ti szomorkodó estvéiteken ott a ti siralomházatokban: az „Ezüst balhában”.
Tanácsos, konczipista, irodatiszt s mindafféle czifra nyomoruság szülöttének sóhajtásait türjétek csöndesen s tegyétek rá a nyomoruság talyigájára! Majd annak nyikorgása elnémitja őket. Türjetek és támogassatok, mert a czél, mely felé az éhség párái nyomnak, az, hogy testté váljék a költő igéje: „Has, alkoss, gyarapits”!
S. V.

Sanyaró lant.
Másolás a mesterségem,
Másolgatok egész héten,
   S mind a mellett koplalok -
   Én napidijas vagyok.
Isten a megmondhatója,
Hogy el vagyok adósodva!
   S fizetni? azt nem tudok -
   Én napidijas vagyok.
Zálogházban van mindenem,
S nincs rá módom, hogy kivegyem,
   Pénzt senkitől sem kapok -
   Én napidijas vagyok.
Kalap, kabát, minden kopott,
Czipőm is rég lyukat kapott;
   Jobbhoz sohsem juthatok -
   Én napidijas vagyok.
Ha a várt „első” itt van már,
Szabó, suszter nyakamra jár;
   „Kérek pénzt! Mikor kapok?”
   Én napidijas vagyok.
Ha az utczán végig megyek,
Mind azt hiszik az emberek,
   Talán kisértet vagyok -
   Csak napidijas vagyok.
Ebédelni ritkán járok,
Még ritkábban vacsorálok;
   Igy mulnak a szép napok -
   Én napidijas vagyok.
S majd ha egykor kinban, lázban
Kiszenvedek a kórházban,
   Menybe visznek angyalok -
   Én napidijas vagyok.

- Egy hónap alatt im ez lett belőlem. Naponkint egy esztendőt vénülök. Milyen leszek én 20 év mulva, amikor az ideiglen helyettességből a tényleges helyettességbe lépek elő!
* 
- Nem soká rágódom a papiroson. Beállok phylloxerának.
*
- Fentartással fogadom azt a hirt, mintha az ischli császár találkozás alatt a felségek a dijnok-ügyekről tanácskoztak volna.
*
- A kinézereknek Fu-Csu az, ami nekem Fucs-eheu! Mert mindig eheus vagyok.
*
- Hazát és szabadságot kaptak a szászok, mégis zúgolódnak. Ha én egyszer miniszteri tárczát kapnék, nyugodtan tekintenék vissza dijnoki éveimre.
*
- Mig ifju voltam, éretlennek tituláltak. Hogy férfiságba léptem, azt mondják: penészesedem.
*
- Magam már elévültem, a czipőm még pót-intézkedést remél.
*
- Egy tanácsos többet nyom tizenkét dijnoknál.
*
- Isten hat nap alatt teremtette a világot, a hetedik nap megnyugodott. A concipistánk egy nap nyugszik, hat nap meg teremti a restantiákat.
*
- Udvarias tanácsosnak csúnya a leánya.
*
- A renumeráczió nem más, mint a megtakarított napidijak összegének a kamatja.
*
- Ha szafaládét parancsolok a Cziráknál, megkérdem mindég, hányadiki kiadás? Mert disznó sajtot az »ezüst balhában« antiquarice kapok.
*
- A czárnak az élete meg az én napidijam soha sincs bátorságban.
*
- Azt irja Detsinyi a tentájáról, hogy nem lesz kocsonyás. De inkább azt igérné, hogy megkocsonyásodik. Akkor legalább telnék a tentájából egy kis vacsora.
*
- Az Éhenbeőgh Franczi, az önkéntes dijbőjtnök, erősen vádolgat a pvinczipálisomnál. Ime: az anarchismus háboruja a tőke ellen!
*
- Szeptember. Végére járunk a szilvaszezonnak. Közelednek a kétszer szürt tea-esték.
*
- Hogy is tudta az a Gergely pápa a szökő évnek fölös napját utolsónak illeszteni be? Mért nem csinált belőle egy tizenharmadik hónap elejét?
*
- Vagy nagyon alant, vagy nagyon fent: vagy pincze-, vagy padlás-szoba a lakásom.
*
- Őszi felhők boritják a kék eget. Felsőkaputos napok virradoznak a boldog halandóra. Most kezdem érezni mily hőség uralkodott a nyáron.
*
- Nézem a konczipistát: a gyerek még csak most kezd pelyhezni. Nézem a praktikánst: az meg hózentrágerral szorítja a nadrágját a derekához. Egész gyerekvilág ebben a hivatalban! Csak a tanácsosomnak a kopár feje, meg a fasciculusokban szomorkodó restancziák mutatják, hogy nem a »Fröbel-kertben« vagyok.
*
- Sok irigyem volt a »félhivatalos« czimemért, mikor alapitványi dijtalan számfeletti ideiglenes magán napidijas 1-ső osztályu önköltséges gyakornok helyettes jelölt voltam. Ilyenkor a szegény hitelezők huzták a rövidet, mert azzal vigasztaltam őket: »Irja fel, s ha pénzre lesz szüksége, törülje ki!«
*
- Diurnista téntája a hónap elején születik, utóján kapja a keresztvizet.
*
- Egy laikus félnél több haszon kandikál ki, mint 20 darab szakértő fiskálisnál.
*
- Minek engedélyeznek nekünk szabadságot, mikor itthon sem tudunk megélni?
*
- Az én Koplalaghy kollegám tegnap egész ünnepiességgel nevezte ki az übercziháját téli kabátnak.
*
- Jubilálnak a szakemberek. Az Éhenbeőgh Franczi igás társam is közeledik 25 éves másolói jubileumához. Rávettem a gyereket egy gyönge alkalmi málé szoáréra sült-tök fagylalttal.
*
- Azt mondja Bismarck, hogy a kivándorlás csak azt bizonyitja, hogy az embereknek pénzök van. E szerint az is áll, hogy igen jó módban kell lennem, mert a kvártélyos asszonyom megint felmondott. Nincs erősebb bizonyitéka a vagyonnak, mintha fizetés képtelenség miatt teritik ki a lakó plaidjét. S a végrehajtó is addig foglal, amig millionáriussá nem egzekválja az embert. Hja ja - ha az ember minden nap ujat nem tanulna, nem kellene a régit elfelejtenie!
*
- Állandó népkonyhák felállitása: ez a mi drágasági pótlékunk.
*
- A hol én nem vagyok, ott az egerek dolgozzák fel a restancziát.
*
- Manapság, midőn annyi a párbaj, s mindenki a legkisebb dologért elégtételt kér: én, a kinek annyi baja van, csak elég ételt kérek.
*
- Nekem - mondja az Éhenbeőgh Franczi kollegám - nekem a hust, asztalomnak e fehér hollóját, legtöbbször német orthographiával kell irnom, igy: husch!
*
- Nem ismerek fölöslegesebb valamit, mint a fogpiszkálót.
*
- Ha pater Göndöcs okleveles méhész, akkor én kiérdemesült éhész vagyok.
*
- Teljes életemben mindig arisztokrata érzelmü voltam, most is egész főuri életmódot viszek; napjában csak kétszer eszem: délben a főzeléket, este meg a hozzá való kenyeret.
*
- Ha a gyomrát Noé apánk künn feledte volna a bárkából: megélhetne a pausálénkból még a miniszter is.
*
- A kegyelmes urunk exposéjában van a mi számunkra is egy kis czérnára való.
*
- Nálunk a pap nem egyéb, mint az érdemnek emlékhalma.
*
- »Sanyaró ur! Hol voltunk tegnap, hé?!» - dörög rám az irodafőnök ur. - »Nagyságos igazgató ur« - felelém megadással - »az ingemet mosattam.«
*
- A gyakornok-aspiráns csak disz figurája a főnök előszobájának: nézegetni valót nyújt a várakozó feleknek.
*
- De szép halál lehet az, csömörben halni meg!
*
- No Vendel, rád jár a rúd! Szentgyörgyi állam titkár urban hatalmas irigyedre akadtál. Egyébként, ha irigyli sorsomat, szivesen átengedem neki.
*
- Pedig sokjába fog kerülni ez a dijleszállitás az államnak. Mert eddig legalább, ha ehettünk, csak a magunk kenyerét meg krumpliját ettük. Most azonban kénytelenek leszünk a ragasztó ostyát megenni. És ez az állam pénze!
*
- Azt rendelte a kerületi orvosom, budai vizet igyam. Kérdem tőle fohászkodva: »nem jó lesz a pesti is?«
*
- Múlik a tél, jő a tavasz. Látom, érzem... drágul az aszalt körte meg a pattogatott kukoricza.
*
- Amióta dijnok vagyok, állandóan gyomorhurutban szenvedek: nem tudok enni.
*
- Beütött a takarékosság krachja az államba. Magához rendel bennünket a multkor az elnök és elmondja: az igazságügyminiszter úr ő kegyelmessége az irodai általányból - takarékossági szempontból - a tollakra előirányzott összeget törölvén, elrendeli, hogy mivel mindennek, ami létezik, van rendeltetése: növeszszék meg a dijnok urak a mutató ujjuk körmét, hasítsák meg és irjanak azzal.
*
- Egyet gondoltunk mindannyian: sztrájkolunk! Ha már koplalni kell, legalább sétálgatunk mellette.
*
- Mi vagyunk a modern alchymisták. Kapunk réz krajczárt és csinálunk belőle arany eret.
*
- Ne busuljanak a kiszabadulni vágyó hadkötelesek a Brooserianum megszünte fölött. Álljanak be napidijasnak és éljenek meg 31½ krajczár napidijukból. Ezzel a móddal még népfelkelni sem kell. Csak az a baj, hogy - ha megfogadják ezt a tanácsomat - óriási tul productióban leszünk és rohamosan leszáll majd az árunk.
*
- Csak a tudós Dr. Tanner a megmondhatója: az éhezés mesterség, müvészet, vagy tudomány-e?
*
- Itt van a nyár. Haj, haj! Hosszabb napok és rövidebb dijak!
*
- Ha a takarékosság erény, mi vagyunk a legerényesebb emberek.
*
- Nekünk nincs már hitelünk a derék Lefcsáknénál. Valjon lesz-e póthitelünk?
*
- Rám förmed a főnököm. »Mit morog maga Sanyaró?« - »Bocsánat« - szólok; »nem én morgok, hanem a gyomrom.«
*
- Ebben a nagy melegségben kutya napokról beszélnek. Nekem az egész esztendőben kutya napjaim vannak.
*
- »Ne busulj Vendel«, mondja a napokban kollegám az Éhenbeőgh Franczi; »van még akinek roszabb a dolga. Lásd: a katonának lénungja csak hat krajczár!« - »Könnyü neki« nyögöm vissza. »Mert a katonának silány lénungjából csak meghalni, de nekem megélni kell.«
*
- »Uráim, díl megván, mehetneg enyi!« mondja nyomatékkal tegnap a főnyög. - M...ehetnénk.
*
- Milyen istenes dolga van azoknak a sziúindiánereknek az állatkertben! Semmi munka, szabad stáczió, naponkint 2 frt diurnum. Csak onnan Montezuma vármegyéből vetődne ide egy impresario s vinne minket oda ethnographikus csodának a jómódu rézbőrüek közé!
*
- Diurnistának olyan kevés a vére, hogy minden szem balhára a kormány luxus adót vethetne ki.
*
- A minap öt kollégámmal a czirkuszba mentem. Kérdi tőlem a pénztáros: »Hány jegy tetszik?« - »Csak egy«, - mondok; »elférünk mi egy ülésen mind az öten«.
*
- Azzal ijeszt az Éhenbeőgh Franczi kollegám, hogy ha ezekben a melegekben ily rohamosan apadok: a magas kormány még fogyasztási adó alá vet.
*
- Szent Herbateofrastus!... ha én ebből a szörnyü testi melegemből eltehetnék magamnak télire!
*
- Bizvást elmehettem volna tüntetni. Az árnyékot sem agyon nem szurhatják, sem le nem tiporhatják.
*
- A tudósok váltig tagadják a spiritistáknak azt az állitását, hogy létezik egy negyedik dimensio, mely ugyan látható, de térben ki nem terjed. Pedig hát hiába, tudós professor urak: itt vagyok én!
*
- A másik kollegám, Alig Éhnok, egyre biztatja a gyomrát, hogy majd jól lakik egyszer. Még megjárja szegény, hogy a gyomra elhiszi neki és kitágul a hosszu várásban.
*
- Szeretnék megkérdezni egy hires orvost, mire szolgál némely embernél a fog, s voltakép mi functiója van a gyomornak?
*
- A mult héten beállitottam a borbélyhoz, hogy szabaditson meg három zápfog alkalmatlanságától. „Három fogat egyszerre”! - kiáltja hüledezve a fogak müvésze. - „Igenis” mondom. „Nem vagyok luxushoz hozzá szokva.”
*
- „Miért nem teszi a téli kabátját zálogba, ha szükségben van?” kérdi a napokban a Bukovay jogász úr. „Jaj kérem, akkor nyáron mit öltsek magamra?” felelém neki.
* 
- Nedvet találtak fel, mely az ételt pótolja. Mi haszna? Nálunk a napidijból egy garasára szaftra sem telik.
*
- Hüh! Szabad lóhust árulni! Végre mink is böftökelhetünk már kedvezmény árakon.
*
- A diurnista-intézmény körülbelől 300 éves lehet, amit onnan magyarázok, mert ennyi ideje épen, hogy a krumplit Europába hozták.
*
- Mondják, hogy ez az élet tulajdonképen iskola. No, ha az: akkor mi diurnisták minden nap ott vagyunk marasztva ebédre.
*
- A mi operánk a városligeti „Paprika Jancsi.” Oda is csak akkor megyünk, ha lumpolunk.
*
- Szerelmi viszonyt nem akarok kezdeni. Félek, hogy abból is csak annyi fog jutni, mint a napidijból.
*
- Fabinyi miniszter úr ő exja oda nyilatkozott, hogy szivén viseli a mi sorsunkat. De hát a mi sorsunk a koplalás! Tán csak nem azt kivánja, hogy váltig koplaljunk?
*
- A vastag nyomoruságot a vékony tárcza példázza.
*
- Te jóságos Isten!... köszönöm neked, hogy nem teremtettél engem annak az állatkerti óriásnak! Törpévé kellene zsugorodnom a mostani fizetésem mellett.
*
- Aki az én czipőmet csinálta, annak talán már az unokája is veterán.
*
- Nem értem, mért maradunk mi diurnisták! Mintha bizony le volnánk kenyerezve - pedig dehogy vagyunk!
*
- Az a sereg, melyet a szél fuvott tova a földről - bizonyosan diurnista had volt.
*
- Ha ezt az én gunyámat más vette volna meg, már rég mint bankó forogna közkézen.
*
- A Miatyánknak az a mondata: „és ne vigy minket a kisértetbe!” - azt jelenti: és ne teremts belőlünk diurnistát.
*
- Csak attól félek, hogy van tulvilági élet. Irgalmas Egek!... hát nem elég a koplalás ide lenn?
*
- A mi imánk a mészároshoz, sóhajunk pedig a pékhez száll.
*
- Most kapok 39 krt, tehát nevemnek minden betüjére 3 krt. Milyen szerencse, hogy nem Ó Pál a nevem!
*
- A diurnista valóságos jövendőmondó. Én legalább határozottan tudom, hogy a jövő héten nem fogok ebédelni.
*
- Mindenkin meg tudnék könyörülni, csak egy hentesen nem!
*
- „Quem dii odere, paedagogum fecere” - tartja egy hajdani példaszó. Hajdanában bizonyosan a diurnista paedagogus is volt.
*
- A ki a sorozástól fél, az álljon csak be diurnistának.
*
- Egy könyv jelent meg a kövérség ellen. Igazi istenkáromlás ilyen munkát irni!
*
- A mi „Angol királynénk” reggel a kofa, délben Szt. Istváni Lacziné, este a vastag pékné.
*
- „Mi a lehetetlenség?” - kérdi a Bendő szomszéd. „Hogy valaki - felelem neki - megérezze, ha egy diurnista rálép a tyúkszemére”.
*
- Ha akkora virsliket adnának 4 vasért, amily hosszú sorokat irok, akkor mindig kitárt iven irnék.
*
- II. Fülöp spanyol királynak birodalmában soha sem szállt le a nap; a mi napunk meg itt Budán soha sem kél föl.
*
- Még a legyek is csipkednek, pedig nekik több husok van, mint nekem.
*
- Mondják, hogy a krumpliban sok a keményitő. No, hisz akkor mi diurnisták egy-egy állami keményitő gyár vagyunk.
*
- Kérdik tőlem: a nagy nyomoruság mellett mért hordok czilindert? - „Hm! - mondok - ha az Iczik handlé másfélét nem árul”.
*
- „Miért nem nősülsz”? - kérdi ingerkedve egy ismerősöm. - Amire igy felelek: „ugyan honnan jutna belőlem fölösleges oldalborda feleségre!?”
*
- „Fortuna szekerén okosan ülj”! mondja Faludi. A diurnista, ugy látszik, ennek a szekérnek már a vendégoldalán sem kapott helyet, hanem csak ugy szalad utána.
*
- Nem minden éhező ember diurnista; de minden napidijas éhezik.
*
- A pápa Augustus 20-ikára az egész országnak megadta a fölmentvényt a böjt alól - csak nekünk nem.
*
- No, én ugyan minden ruhámat elküldhettem volna a régiség kiállitásba.
*
- Én is diaetát tartottam a fürdő saison alatt: estve uzsonáztam fel az ebédemet.
*
- Kérdi a Franczi, ha tartom-e az ünnepeket? - „Hogy ne?” - felelem; - „minden vasárnap húshagyó keddet tartok”.
*
- Kezd immár derengeni az én napom is. A multkor kedveskedett a kormány egy üveg karból savval.
*
- A napokban egy illusztrált ujságpapirosba göngyölve pakoltam el magamnak estére egy kis délről maradt tésztát. Este a tészta természetesen ki volt száradva, a képből pedig lett egy eredeti - olajfestmény.
*
- Ha a léghajósok diurnisták lennének, akkor könnyen repülne a léggömb.
*
- Kérdi minap a Franczi, mi a különbség köztünk meg a Silberer között? - »Nem sok«, mondok: »az is a levegőbül él, mink is.«
*
- Menü a mezitlábasnál: Első fogás: pattogatott; második fogás: kifőtt kukoricza; harmadik fogás: piritott tökmag.
*
- Az én gyomrom olyan üres, hogy a léghuzamot rögtön megérzem belől.
*
- Derék! Succi kiállotta a koplalási próbát. Már most bátran beállhat közibénk.
*
- No nekünk is fölösleges volna az egyenruha! Megismerik már a csontjáról a napidijast.
*
- Ha „szegény ember szándékát boldog isten birja” - akkor az isten tele van a diurnisták szándokaival.
*
- Már van reményem, hogy nem fog ki rajtunk semmi. Ha Chevreul - pedig még nem is napidijas, csak tudós az istenadta! - elérte a száz évet: én nem adom alább 150-nél.
*
- Mio caro signore Succi!... más az a választott, és más az a kénytelen koplalás! Ön amabból jól megél, mi ettől nem birunk éhen halni.
*
- Napidijas: ez voltaképen azt jelenti, hogy a napfény a mi fizetségünk. Aranynak arany - de a Bábi néninél nincsen neki kurzusa.
*
- „Megérezted-é Vendel a napidij leszállitását?” kérdi egy ismerősöm. „Én nem - felelek - hanem a pékgyerek és a kofák, azok megérezték.”
*
- Én csak a városligetben szeretek sétálni. Annyi port nyel ott az ember, hogy szinte jól lakik.
*
- Olvasom az Ó-Testámentomban, hogy az Ur minden férfiuból egy-egy bordát kivett. Egészen elkeseredtem! Hogy volt hozzá lelke, ezt rajtam is véghez vinni?
*
- Nem fura, hogy az, a ki csaknem olyan földhöz ragadt szegény mint a napidijas, a koldus, gazdagságot hord a nevében!
*
- Ha az a kolera-bacillus csakugyan az ember gyomrába kerül - legalább már ne lenne olyan parányi!
*
- Miért nem forralva iszom a vizet? kérdi gunyolódva az Éhenbeőgh Fránczi. Felelem neki: „Mindegy nekem, akár nyersen, akár pedig főzve eszem meg a bacillust!”
*
- Ajánlja a Scheuthauer professor úr, hogy a kolerás időben jól táplálkozzunk és egészségesen öltözködjünk. - A tanár úr bizony jobb viczeket is mondhatna.
*
- „El vagy-e már látva valamivel télire?” - kérdi a Fránczi. - „El - felelem neki: karból savval.”
*
- Megint népkonyha! Nem tartom már mesének az egyptombeli sovány hét tehenet, a melyek fölfalták a hét kövéret. Én bennem is egy gombócz van, a mely hét akkora mint magam.
*
- Én előttem csak egy nóbel első család van; a Breselmayer dynastia.
*
- Koplalnokyt kinevezték Belgrádba 3000 frankkal. Hát cserélnék én a belgrádi császárral, ha én is szolgálhatnám!?
*
- Egy az én férfi ideálom: az Opera portása.
*
- Fogat huzattam a miseriknél. Azt mondták, kopott volt. Uristen, valjon mitől?
*
- Megsegit az isten, lehetek még én házi úr - Szögeden.
*
- Felmondták a hónapos ágyamat, mert már vacsora előtt feküdtem le.
*
- 100,000 forintért koplalni nem nagy mesterség. - 5 kron ebédelni: ezt tegye meg Succi úr.
*
- Megvan! Rájöttem a titkára a műkoplalónak. Hát budapesti vizet iszik, a hamis.
*
- Szeretném megpróbálni; tudnék-e egész nap enni is?
*
- Egy gondolat bánt engemet: mért köll nekem fogyasztási adót fizetnem?
*
- Minden a szerencse dolga! Az a Succi hetekig nem eszik, és hire az egész világot járja. Mi évekig koplalunk, és ránk senki sem gondol.
*
- A hideg - azt mondják - össze húzza a testeket. No hiszen, még az kell az én ebédemnek!
*
- Egész Olaszországban koplalók versenye. Nyilván diurnista-strike ütött ki ottan.
*
- A nagy névre vergődött olasz koplalók egy orvosi testület felülvizsgálása mellett koplalnak, mi magyar diurnisták meg a nagyméltóságu miniszteriumé mellett.
*
- Ők a koplalásból fizetést húznak, mi a húzott fizetésből koplalunk.
*
- Egy ebédért mindenkit megtanitok a koplalásra.
*
- Boldog Olaszország! Csak két éhezője van neki: Succi és Merlatti.
*
- Ó az a Merlatti! Az a telhetetlen koplaló!
*
- A déli harangszó olyan nekem, mint a ki kivülről hallgatja a szinházi csengetést. 
*
- Ha a diurnista ebéd előtt kenyeret eszik - az szomorú; ha ebéd után eszik, - az még szomorúbb; ha ebéd idején eszik - az a legszomorúbb.
*
- Bizony nem tudom én, melyik dicsőbb: az-e, kinek bőségben van meg a mindennapi kenyere - mint Rothschildnak; vagy pedig az, kinek nincs is szüksége a mindennapi kenyérre, mint Succinak és Merlattinak.
*
- Nem bánnám én, ha egy liba vagy pulyka 100 arany volna is, csak egy poloskáért egy piczulát adnának!
*
- Egyet tanácsolhatnék: állitsanak fel diurnista egyetemet. Tanner legyen a dékán, Succi és Merlatti legyenek a professorok.
*
- Eddig azt tartotta egy viczes ur, hogy az emberiség két osztályból áll: az egyik azért él, hogy egyék - a másik azért eszik, hogy éljen. A legujabb események azt mutatják, hogy az egyik azért él, hogy koplaljon (napidijas); a másik azért koplal, hogy éljen (műkoplaló).
*
- Tanner, Succi, Merlatti: szép névsor! Már csak én kellenék közibéjök.
*
- A diurnista akkor sem ur, ha egyedül van.
*
- Ezentul mindent, amit megeszem, először megvizsgálok górcsővel, hogy nagyobbnak lássék.
*
- Csak azt mondom én, hogy ezzel a sok koplalással már nagyon jóllaktam.
*
- Csakugyan az én politikámat fogadnák el irányadóul a pénzügyekben? Eltelnék büszkeséggel, ha a büszkeségből jól lehetne lakni!
*
- Azt mondják: a pénzügyminiszter ur ő excja lelkiismereti furdalást érez, mert nagy a deficzit. Nem csuda, hisz mindennap találkozik velem.
*
- A Merlatti koplalása véget ért, az enyémet prolongálták.
*
- Tulkiadás az állam háztartásában - az én gyomromban meg semmi bevétel.
*
- Benéztem a menazseria bodéjának egy résén. Épen etetés volt. Hej! ha az a menazseriás engem majomságra méltatna!
*
- De hisz akkor négykezü létemre két annyit másoltatnának velem!
*
- Népfelkelő vagyok! Jaj neked muszka: fölfallak!
*
- Más országban a koplalás sport, nálunk monopolium.
*
- Merlatti, Succi üstökösök. Mi vagyunk a naprendszer.
*
- „Éltem delén vagyok”, mondta multkor a főnököm. Mit ér az élet dele, ha délre nincs eledele!
*
- A közrendőri állás egy fokkal magasabb a mienknél. Őket konyha körüli szolgálatra is alkalmazzák.
*
- Hej, ha a jogászok nekem is tüntetnének úgy, mint hajdan Tiszának, mikor tojásokat hajigáltak be az ablakán!
*
- Minket diurnista népfelkelőket, ugy hallom, olyan várakban helyeznek el, melyeket az ellenség éheztetéssel akar bevenni.
*
- Ha az Opera portását látom, eszembe jut, hogy ehhez az emberhez képest én csak „huskivonat” vagyok.
*
- A diurnista halálára joggal el lehet mondani, hogy ,,jobb létre szenderült”.
*
- Negyven millió póthitel!... Fázva sejtem, hogy a napi dijamból megint lekopik egy piczula.
*
- Be szeretnék én a gr. Teleki Sándor ezredes úr adjutánsa lenni, ha még egyszer ő vezénylené a szalámisi csatát.
*
- Kaptunk egy izraelita kollegát. Még nem tudja a boldogtalan, hány hosszú napja lesz neki!
*
- Végre! A tanács minket bíz meg az erzsébettéri verebek kipusztitásával.
*
- Mióta egy pinczérrel vagyok egy ágyon, lázas álmaim vannak.
*
- Ha a korgás beszéd számba menne, én volnék a leghiresebb hasbeszélő.
*
- Leirhatatlan harczias hév fogott el, amikor olvastam, hogy a kormány 20,000 drb hús conservet rendelt meg.
*
- A munka-időt egy órával megtódják és a napidijból egy hatoskát levonnak. Holdtölte és holdfogyatkozás egyszerre.
*
- Azt mondja Buckle: a természetben semmi sem fölösleges. Hát az én fogaim?
*
- Kedves jó Február! Ebben a hónapban két nappal kevesebbet fogok koplalni.
*
- A vacsora idejét kellemesen fogom eltölteni ingyenes népfelkelő czéllövészettel.
*
- Azt mondja az ingyenes doctorunk, hogy has-takarót vegyek. Nem tudom miből, mikor has-bélésre sem telik.
*
- Ha nekünk szegény verebeknek is akadna egy Herrman Ottónk!
*
- Ádám, mert evett, büntetésül halandó lett. Vajjon én elnyerem-é a halhatatlanságot?
*
- Tudom már, mért nem emelik a napi dijamat. Azt tartják a miniszter urak is - mivel folyton szemmel tart a főnökünk: - hogy a gazda szeme hizlalja az ökröt.
*
- Egy ünnep van, melyet a diurnista mindig megül, s ez a bőjt.
*
- Kérdi tőlem Koroghy filozopter ur, miért van az embernek szeme kettő s szája csak egy? „Azért - mondom - mert nem szabad az embernek mindent megenni, amit lát.”
*
- Ha én lettem volna Ádám, akkor az én oldalbordámból nagyon silány Évát teremtett volna az Isten.
*
- Mások farsangot csinálnak a bőjtben is; én pedig bőjtöt csináltam a farsang alatt is.
*
- Az emlékező tehetség a gyomorban van.
*
- Nem kérek én emlékül oszlopot érczből. Csak egyszer akkora sonka piramis tetejébe állhatnék, mint a milyen a sarki hentesbolt ablakában van - az volna nekem a legkedvesebb monumentum.
*
- A „Pesti Hirlap” szerint a háboru 52 milliós költségéből 6½ frt jut mindegyőnk bőrére. Már az én bőrömet egy kissé túl találták becsülni.
*
- Ha majd kiüt a háború, nem kell hivatalba járni. Hisz a háború napjai vörösre festett napok lesznek!
*
- Engem bátran megbizhatna a római pápa téritői missióval az antropofágok közé. Nem volnék én nekik való ebéd.
*
- Tragikus végzetemet példázza az is, hogy a „Borsszem Jankó”-nak ezredes népfölkelési szemléjéből kiszorultam. Istenem, ha elgondolom: 1000 szám, 1000 hét, 1000 vasárnap - ezer ebéd! Szédülök.
*
- Rég nem mosolyogtam. A héten mégis erőt vett rajtam a derültség, mikor a könyvárus ablakában egy könyvet látok meg, melynek ez a czime: „Az elhizás ellen.”
*
- Végre kitaláltam volna, hogy lehet egy szál kolbászt ugy megenni, hogy az ember ne egyszerre jusson a végére. A közepén kezdi s akkor kétszer jut a végére. Csak volna min bemutatnom az uj találmányomat!
*
- A delegáczió csöndesen megszavazott 60 milliót, hogy ne legyen háboru. Ha mi kérünk egy piczulányi dijemelést, kitör a háború.
*
- Ha legalább kétlakiak volnánk, - a vizben akadna tán még enni való.
*
- Láttam azt a hypnotizált nőt. Ha az orvos azt mondja neki: „ön ebédelt!” - a gyomra kidomborodik. Jól tenné a miniszter, ha kérdést intézne az iránt, valjon minket nem lehetne-é histeriába ejteni?
*
- Engem csak az tart meg az életnek, mert nem tudom, hogy a más világon protectió nélkül leszek-é egyéb mint diurnista.
*
- „A jövőbe vetett bizalom táplálja az embert!” - mondta a multkor a főnököm... én is ettől hiztam ennyire.
*
- Azt mondja Flammarion: „a földrengésnek oka a föld gyomrában össze halmozott anyag sokasága.” Volna csak egy évig diurnista koszton, elmenne a kedve a rengésektől.
*
- Milyen könnyü vagyok, és a diurnistaságnál még sem birok fölebb emelkedni!
*
- Már meg valami Cetti úr vágott bele a mesterségembe. Azt hiszik ezek az urak: olyan könnyen megy az praxis nélkül!
*
- Vendéglősök kongresszusa! Igazán vannak vendéglősök?
*
- Nem tudom, minket mikor vesznek már észre egyszer? Hja, a deficzittel senki sem törődik. 
*
- Ebéd idején rendszerint alszom, és álmomban rendszerint ebédelek.
*
- Bölcsésznek és diurnistának két karakterisztikonja van: jó gyomor és rosz czilinder.
*
- Ha igy gyarapodik a sport-koplalók száma - még rákenik az országunkra, hogy minket sportsmanekké nevel.
*
- A bőjtölők csak amolyan Syrius-féle csillagocskák, melyek tőlünk - a naptól - kölcsönzik fényüket.
*
- Szent isten! A következő év szökő év lesz! Hát már most 366 napon át fogok koplalni?
*
- „Az országos dijnok segély-egyesület”, mely egyik fiókja a nagy „Succi” egyletnek - Morzsányi Sándor „Succi”-tagtárs szerkesztésében kiadta a kegyes pártfogók névjegyzékét. Csodálatos, hogy e jegyzékben sem a vizvezetékek igazgatójának (aki pedig tápláló atyánk), sem egy hentes, sem egy retkes kofa neve nem fordul elő.
*
- Telik - fogy az idő. Én csak fogyok.
*
- Rendes ember létemre beosztom magamnak a hét napjait: szombat vasárnap nem eszem; kedden, szerdán éhezem; csütörtökön koplalok; - hanem aztán, mint jó keresztényhez illik, pénteken böjtölök.
*
- Cartesiusnak a mondása: „cogito, ergo sum” - az én nyelvemen: koplalok, tehát vagyok.
*
- Szemközt egy takaros szobaleány szokta az ablakot tisztogatni. Hogy hizlalom ilyenkor a szemeimet az ennivaló Juczikán!
*
- Jóllaktam az éhezéssel s éhezem a jóllakásra.
*
- Szegény Marczi kollegánk a budai bástyasétány egy fájára kötötte fel magát, szembe a hegyekkel. Ha már életében nem volt, legalább a halálában legyen kilátása.
*
- A virginia szivar látása büszkeséggel tölt el. Még sem vagyok olyan vékony.
*
- Boldog ökör! Kérődzhetik.
*
- Csak szárnyaim hiányzanak, hogy szitakötő bogárnak nézzenek.
*
- Szerelmes vagyok. A világhirü „Zsuzsi tortába” szerettem bele. Ha nem lehet az enyém... „Jókai golyóval” fogom megölni magam.
*
- Az én életemet a keserő turó is megédesitené.
*
- Szökő év. Ennek a hónapnak 29 napja van. Pah!... oda sem nézek annak a rongyos 24 órának.
*
- Olvasom, hogy a szombathelyi szinházban a „Succi” egyletünk hivatalos költője, Éhen Gyula ur „Gróf Lipót” czimü vigjátékot adatott elő, melyben egy sertéskereskedő Gombócz ur a hős. Én az ilyen szerep osztást nem nevezhetem vigjátékinak. Vigjáték akkor volna, ha Gombócz vinné benne a főszerepet.
*
- A hétnek két legkimagaslóbb eseménye: Bismarck beszéde és a filozopterek vacsorája.
*
- A multkor kibicsaklott a nyelvem, s már mindjárt irigykedni kezdtek rám a kollegáim. ,,Elmáléztam”, mondtam nekik; pedig bizony csak „elméláztam.”
*
- Furcsa az a „Kisfaludy-lakoma”! Böjti rendezi, mégis jóllaknak!
*
- Ezentul hűségesen fújom a Beöthy Zsoltárokat.
*
- Mikor egyszer-másszor nem nyilatkozom s vagy egy hétig hallgatok: az egyik azt fogja rám, azért hallgatok, mert bizonyosan jóllaktam - a másik meg azt hirdeti felőlem: bizonyosan annyira ki vagyok már éheztetve, hogy szólni sem birok.
*
- Igazán halálos-e a rák a gyomorban?
*
- Sok barom rágódik az én szivemen; én egy barom szivén sem rágódhatom!
*
- Beállnék én muzsikusnak, csak tudnám, hogy a conservatoriumban conserveket osztogatnak.
*
- Csak az az igazi éhetetlen, aki éhezni nem tud.
*
- Elmult hushagyó kedd is, de nekem semmi husfélét nem hagyott.
*
- Krisztus urunk 40 napig böjtölt a pusztában... no már ebben a tekintetben én nagyobb capacitás vagyok.
*
- „Ugyan, Sanyaró, - rivall rám a főnököm - ne nyelje el beszéd közben a szavakat!” - ,,De mikor éhes vagyok!” - nyögök vissza alázattal.
*
- Ha van kereskedelmi világ, arisztokrata világ, pénzes világ: mért ne képeznénk mi is egy világot? Mi vagyunk az árnyék-világ.
*
- Hallottam, hogy némely ételek kiülnek az arczra. A hústól megpirosodik, a tésztástól megkövéredik az ember. Hát bizony van abban valami. Nem hiába, hogy annyi pattogatott kukoriczát ettem - de ki is van pattogatva az arczom.
*
- „Succi”-egyletünk nagy-gyülése konstatálta, hogy ez évben a műkoplalók teljesen kifogytak, mig a hivatottak örvendetesen szaporodtak.
*
- Hanslick hirneves zene kritikus ur azt mondja, hogy a hangok rendkivüli hatással vannak az emberre. Magam is tapasztaltam ez állitás igazságát a multkor, hogy a szomszédom disznót ölt.
*
- Minap következő házassági ajánlatot tettem ki a „Budapesti Ujságba”: Egy kellemetes külsejü főbb hivatalnok ismeretséget szándékozik kötni egy szakácsnéval.
*
- Succi-egyletünk nagy sikere ujabb tevékenységre buzditott. Részvényekre alapitottunk egy »Kölcsönös beretváló hitel-vállalatot«, melyben a tag urak osztalék fejében gratis borotválásban részesülnek. Hiszen ugy sem az egyetlen iparvállalat ez, hol a részvényeseket megberetválják.
*
- Izraelita hitfelekezeti társaink (mert ilyen élhetetlenek is vannak) megalapitották a »Nebbich« szövetkezetet, mint fiók egyletet. Elnöke Rachmónesz Aladár.
*
- Bált adtunk a bakács-téri városi épület köztermében. A hölgyeket arra kértük a meghivón, hogy a »legegyszerübb öltözékben jelenjenek meg.« Mink is tudunk ám viczelni. Csakhogy magunkra. Magam ugy ellaktam a málé-krémmel és pattogatott kukoricza tortával, hogy a tour de mains alatt elszédültem.
*
- »Ez igazán boszantó!« - mondja a főnököm; »az ujságok tele vannak kacsával!« - »Hol vannak?« - kérdém mohón. Nagyon éhes vagyok az ilyen hirekre.
*
- Imádott tavasz! Alig várom megérkezésedet! Oly illatos ilyenkor a levegő, oly édes reményektől duzzad a kebel, és óhajtva sejt a lélek; mert hisz a tavasz hoz életre téged, vágyaim oltárképe: sóska!
*
- Hallom, amint a tót kollega Petőfiből deklamálja hogy: »Egy gondolat bánt engemet - ágyban párnák kezt hálni meg!« - »No, no - igazitom őt helyre - csak ne olyan hetykén! A szalmazsák még nem multa divatját!«
*
- »Mi lelte a czipőjét, Sanyaró ur?« - szánakozik rajtam a princzipálisném. - »Nagy baja van annak, kérem: vizi betegségben szenved.«
*
- Azt irják, vannak még emberevők. Rémitő! De hogy vannak evő emberek: ez meg csodálatos.
*
- Milyen jól esik olykor megroppantanom a vállpereczemet és megtapogatnom a térdem kalácsát.
*
- Hojtsy csillagász úr, kérem: nem hozhatná le nekem a magas égből a fiastyúkot?
*
- Egyetlen szóval vallottam szerelmet a princzipálisom szakácsnéjának. Csak azt mondtam neki: »nefelejts!«
*
- »Nehéz már a téli kabát, Sanyaró ur«, mondja a főnököm. - »Majd levágok róla két gombot« - felelém neki könnyed mosolygással.
*
- Sajt-kukacznak lenni sem utolsó dolog.
*
- »Ismeri ön Sanyaró ur az emberi élet két végletét?« kérdi tőlem Koroghy tandijmentes ur. »Előbb a töltött kolbász két végletével szeretnék megismerkedni« - felelém.
*
- »Levele van Sanyaró ur,« - mondja a házi asszonyom. »Mit ér, ha nem szállitó levél?« sohajtom vissza.
*
- Az én szerelmem lángos.
*
- Lábszár-csontjaim recsegnek, porczognak. »Zsidó maga?« kiált rám főnököm.- »Leider nem«, rebegém vissza. - »Hát akkor - folytatja - mit ropogtatja itt egyre a maczeszt?«
*
- Négy hét után. Vége a bőjtnek, kezdődik a - koplalás.
*
- »Nem maga lopott az én lécz keritésemből?« kiált rám egy városligeti majoros, nézve a lábszáraimat.
*
- Szorgalmasan hallgatom a böjti prédikácziókat. Az ember minden vétkét a hus és vér szüli. Mégis jó valamire az a csont és bőr.
*
- A tegnapi szél kifujt a kalapom alól.
*
- Arra kérem az állatkert direktorát: engedje meg, hogy passive vehessek részt a nagy etetéseknél.
*
- Hej, de könnyen hozzá szoknám a szegénységhez a Simor primás asztalánál!
*
- Succi-egyletünk két szakácskönyvet vásárolt az antiquárnál. Most mind az egyleti könyvtárba járunk vacsorálni.
*
- Beh jó dolga van a töltött káposztának: sohasem üres a béle.
*
- Turós csusza a legszebb női kézimunka.
*
- Egy álmatlan éjjelt töltöttem a minap. Oda arra a napra a lúdpecsenye és a kalács.
*
- »A ki nem dolgozik, ne egyék!« mondja szent Pál. Miért nem inkább igy mondá: »A ki nem eszik, ne dolgozzék!«
*
- Ténta nyalónak apostrofált a minap egy úri ember. Honnét tudja már ez, hogy mi a kosztom?
*
- A diurnistát meg a halakat egy kategoriába lehet sorozni, mert táplálékát mindkettő a vizben keresi.
*
- Ha delet harangoznak, ugy elfogja szivemet valami, - ugy szeretnék térdeimre ereszkedve szerelmet vallani a főnököm felesége szakácsnéjának.
*
- Mit bánom én, ha az uj törvény megdrágitja a hust, csak a retket ne bántsák!
*
- Oh boldog muzeumi állatok! Mind ki vannak tömve!
*
- Olyan sikkasztót szeretnék én látni, aki a mi állami segélypénzeinket birná elemelni.
*
- Közgyülést tartottunk, s már a milyen praktikus legények vagyunk: az első elnökünk morzsányi, a második meg csak névleges mészáros.
*
- Egy kollegánk Pécsett a lutrin ternót csinált és erre örömében megütötte a guta. Legalább nem volt lapos.
*
- Boldog Boulanger, tele szájjal beszél!
*
- Milyen jóizü szerkesztői vannak a »Budapesti Hirlapnak«! - Csukási, Rákosi, Kaas!
*
Böjtös ugyan, de megeszem én a böjtös eledelt böjtön kivül is.
*
- A Succi-segélyegylet a dijnoki reputáczió megmentése czéljából vasárnap gyülést tartott, melyen elhatároztatott, hogy a hentesi bevásárlások ezentul nem nappal, hanem este - a nyilvánosság kizárásával - történjenek. Egyuttal Succihoz, az egylet pátronusához egy kérő levél intéztetett, engedné át a gyomorlikőrjét az egyletnek.
*
- Megörültem a mult éjjel, hogy alattam letört az ágy. Csak későn vettem észre, hogy a házi asszonyom macskája is ott feküdt.
*
- Ha meg nem házasodom is: azért még sem hal ki a Sanyarók faja.
*
- Napidijas vagyok, hét számra koplalok, hónapos ágyra járok. Csak a nyomoruságom huzódik évről évre!
*
- A napokban dicsekszik egy beamter barátom, hogy nekik még az állam is hitelez, mert előre kapják a fizetésöket. Akkor mi napidijasok, - mondom szerény büszkeséggel, - még nagyobb urak vagyunk: mert mi meg hitelezünk az államnak, melytől csak utólag kapjuk a fizetést.
*
- „Nem fekszi az a gombócz a gyomrát, Sanyaró ur?” - kérdi a Koroghy ur a népkonyhán. „Bárcsak feküdné is meg vagy két hétig!” - felelém őszintén.
*
- Azt mondja Buckle, hogy „a természetben az ellentétek kiegyenlitik egymást.” Diurnista és hentes a legnagyobb ellentét. De hol a kiegyenlités? Beszélhet már Buckle is!
*
- Azt kérdi a Bukovay ur, képes volnék egy családot fentartani? »Hogy ne? - mondám - ha hozzá szoknának az én kosztomhoz.«
*
- Megnéztem az Aranyszobor pályázók müveit. Ezek az urak a testes alakokat „vázlatnak” nevezik. Hát akkor én mi vagyok?
*
- Nem tudom, minek köszönhetem még azt a kis életet, ami bennem van - ha csak annak a kevés élesztőnek nem, amely abba a három napos kiszikkadt pereczembe van belé gyurva.
*
- Ami játékban a kibicz, az vagyok én az evésben. Mikor mások esznek, én a csöndes szemlélő szerepét viszem.
*
- Azzal vigasztal a költő egyik versében, hogy „Lesz szőlő meg lágy kenyér!” Ha a költő jós is, mért nem mondja, hogy mikor?
*
- A katonák ezután már vacsorát is kapnak; hát mi mikor kapunk ebédet?
*
- Ha volnának még lelánczolt Prometheusok, de sokan vállalkoznának miközülünk a máj evő sas szerepére!
*
- A gummi arabicum is étel. Ma annyi bélyeget ragasztottam az aktákra, hogy szinte jóllaktam.
*
- Rám förmed a főnököm, hogy: „hallja maga Sanyaró, micsoda pazarlás ez? Itt a maga kabátján zsiros pecsétet látok!”
*
- Bár csak ne volna igaz, amit a főnököm mond, hogy: „Önnek barátom nincs sütni valója.”
*
- Az én koplalásomnak meg a Basilica templom fölépitésének egy a terminusa: a végtelenség.
*
- Milyen kis pont a mi életünk tengerén a bőjt nagy hete!
*
- Ha a fogalmazónk ásit, azt mondják: „szerelmes, sohajt a szive!” - Ha meg én: „éhes, ohajt a gyomra!”
*
- Csak találnék egy modern Jákobot, aki első szülöttségemért adna egy tál lencsét.
*
- Irigylem a rendőrök sorsát! De sok rothadt gyümölcsöt fogyaszthatnak el jó egészséggel!
*
- Sokszor ha rágondolok a nyomoruságos helyzetemre, igy kiáltok fel: Bár csak a föld alatt lehetnék, teszem fel a - »markotányos pinczében!«
*
- Szent Isten! Meg akarják szürni a vizvezetéki vizet! Miből fogunk mi akkor jóllakni?
*
- A pluto- és arisztokráczia s a főváros hivatalnokai teljes gázsival mehetnek népfölkelni, s a diurnistáktól megvonják ilyenkor a napidijat. Csak azt engedik meg, hogy a hazáért meghaljunk. Megélni - az már más.
*
- Tegnap reggel, mikor fésülködtem, tünődve néztem a hajkefémet. Mért csak a disznó sörtéjéből jut nekem, és sohasem a husából?
*
- Ajánlkoztam mükoplalásra a budapesti orvosi fakultásnak. De mikor megtudták, hogy fővárosi diurnista vagyok, a doktor urak azt mondták, hogy az nem „kunszt”.
*
- Csak mindig Budáról jöhetnék át Pestre!
*
- Hogy én nálam semmi óra nem marad meg! Megpróbálom a homok órával, azt nem lehet becsapni.
*
- A franczia akadémikusok »halhatatlanok«, mi diurnisták meg »élhetetlenek« vagyunk.
*
- Az állatkerti gorillának árt a mi bakteriás levegőnk - engem meg táplál.
*
- Milyen boldog ország az a Debreczen! Ott egymásnak kolbászszal integetnek az emberek.
*
- A Koroghy tandijmentes költő „Morzsák” czimen munkát irt. Nagyon számit egy kis hulladékra.
*
- Bizony, ha a talpam nem volna olyan széles, rég bele estem volna valami csatorna rácsozat likába.
*
- Maholnap árnyékot sem vetek.
*
- A kinaiak született diurnisták. Rátérek még én is a sült hernyóra s a spékelt cserebogárra.
*
- Tizen álltunk egymás mellett, mikor a Bukovay jogász ur oda jön és kérdi, hogy micsoda szél fujt össze bennünket? Csak aztán vettem észre, hogy szó szerint igaza van.
*
- Clair ur gazdag szellemi táplálékot igér a „Keresztyén Magyarország” előfizetőinek. Mintha csak én igérnék egy pár népfelkelőnek ingyen kosztot.
*
- A diurnista azért nem akasztja fel magát, mert fél, hogy valaki rosz akaratból le találja vágni.
*
- Valjon elférne-é bennem egy gombócz? A hozzá való traininget mindenesetre makarónin szeretném megkezdeni.
*
- „Ugyan Sanyaró úr, hogyan czepelheti nehéz, ódon parupliját?” - kérdi tőlem multkor Bukovay úr. „Kérem - felelém neki - nem én tartom őt, de engem támaszt ő.”
*
- Két parupli burokból csináltatok magamnak egy nadrágot.
*
- Tegnap a Koroghy Bendő filozopter ur tüntetőleg vájta előttem a fogát. Szegényke: emésztési nagyzásban szenved.
*
- Áldom az eget, hogy se feleségem, se gyermekem - mert én lennék a XIX. század Saturnusa.
*
- Az a szerencsém, hogy a lélek hálni jár csak belém - mert ha napközben is magammal kellene vinnem, elpusztulna bele az istenadta.
*
- Hallom a malmosok panaszát: nagyon sok a liszt. Valjon hallják-e ők az én panaszomat: milyen kevés a kenyér!?
*
- A mi Succi-egyletünk határozatához képest Török patikárius urtól mutatóba kértünk 6 szem Brandféle pilulát. Legalább lesz egy jó napunk.
*
- Mióta egy beteg kollega kikerült a klinikáról s csoda dolgokat beszélt az ottani kosztról - mindnyájan erőlködünk egy kis gyöngélkedés után.
*
- Nagy napom volt tegnap. A vak kódis alamizsnát kért tőlem.
*
- Ha az idén beüt a sóska termés, vacsorával egybekötött majálist rendezünk.
*
- A diurnista csak akkor tékozol, mikor a szalámit meghámozza.
*
- A madarak repülését az üres csontok segitik elő; nem sokára madár leszek én is.
*
- Ha a diurnista inyenczkedik: tavasz elején pattogatott kukoriczát, tavasz végén sóskát, nyáron szedret, őszszel vadkörtét, télen pedig aszalt almát eszik.
*
- Az én betegségemnek csak pék a doktora s hentesbolt a patikája.
*
- Lét-ideálom: a szakács müvészet kiállitásán jury-tag szeretnék lenni.
*
- Hejh, ha én választási visszaélő lehetnék!
*
- Milyen boldogok az irnok urak! Ők most kiadhatják magukból azt a sok gorombaságot, amit napidijas korukban magukba fojtogattak.
*
- Az egyik collegámnak Zsiros a neve és Malaczkára való; a másiké Dinnyés és Gyümőlcskényre való; a harmadiké Zsemlye és Bélesre való. Igazi Tantalusok az istenadták!
*
- »Hátra van még a fekete leves«! mondja a főnököm egy csomó aktára mutatva. - »Hol van?« kiáltok fel, fogaimat csattogtatva.
*
- Az állam dijazástól felkopik az állam.
*
- Csak a szakácsnékkal kokettirozok, nem szenvedhetem a szobalányokat.
*
- Nincs rendesebb életmód az enyémnél. Remény a reggelim, áhitat az ebédem s emlékezés a vacsorám.
*
- Bánt a szerelmi vágy. Oh, mily kedves volna egy kis megenni való oldalborda.
*
- Többet ér egy kalács, mint háromszáz tanács.
*
- A multkor, hogy tyukszemgyürüt vásároltam, azt kérdi mosolyogva a patikáros: »Ugyan Sanyaró ur, talán el akarja magát jegyezni?«
*
- »Hallja Sanyaró« - mondja az irnok ur - »én már jóllaktam a maga munkájával!« - »Bár én tudnék vele jóllakni!« felelém.
*
- Térdemre könyökölök az irodában. »Ugyan ne zörögjön!« - kiált rám a főnököm.
*
- Ezelőtt kopaszodtam. Most, ellenkezőleg, a folytonos térvesztés által oly közel értek hajszálaim egymáshoz, hogy maholnap alig birom a sörényemet.
*
- Még járda koptató sem lehetnék. Hiszen nem kopik alattam a járda.
*
- Öngyilkossá válnék, ha meg nem vigasztalna az a gondolat, hogy végre is meghalok.
*
- Merje még valaki azt mondani, hogy nem vagyok gavallér! Elhatároztam, hogy annyit adakozom a tüzkárosultak javára, mint az összes magyar főpapok.
*
- No van már nekünk is élvezetünk. A ki közénk áll, annak a mi »Succi-egyletünk« megszerzi azt a kedvezményt, hogy ha megbetegszik, »ingyen élvezheti a gyógyszereket.« (Bud. Hrlp. 1887 május 18.)
*
- »Succi«-egyletünkben dalárda alakult. Két régi, de érzelmeinknek megfelelő dalt tanultunk be. Az egyik: »Jaj de busan szól a déli harangszó!« A másik: »Nem ettem még ma egyebet - fekete retket, kenyeret.«
*
- Nagyon biztat a főnököm, hogy a törvényszünet idejére kiprotegál falura dinnyecsősznek.
*
- Hajnali harmat a früstököm, déli verőfény az ebédem, esti lanyha szellő a vacsorám. És mégis azt mondják, nincs bennem költészet.
*
- »Succi«-egyletünk katholikus tagjai irigylik református kollegáikat, akik kenyérrel áldozhatnak.
*
- Szeretnék szerelmes lenni. Azt mondják, hogy a szerelem mindent pótol.
*
- Kövér dijnok és sovány kanonok talán még a mesében sincs.
*
- Nem birok zöld ágra vergődni, pedig alattam nem törnék le.
*
- »Hol van Sanyaró?« - kérdi tegnap a princzipális az irodában. A tollamtól nem látott meg az öreg.
*
- Mily szatira! Négy napidijas lakik a »Kenyérmező« utczában!
*
- Ezt a dalt: »Ritka buza, ritka árpa, ritka rozs« - alighanem valami poetikus diurnista szerzette éhomra.
*
- A törvényszünet a diurnistának az, ami a medvének a téli álom.
*
- Valjon: van-é nékem is sulypontom?
*
- Szeretném a fogaimat olyan embernek árendába adni, akinek sok a betevő falatja. Nálam ugyis hevernek.
*
- Akad-e majd biografia iró, aki az én életemhez »adalékkal« szolgálna?
*
- Én a hideg ételt is forrón szeretem.
*
- Annak a Schweningernek szeretnék én egyszer a szeme közé nézni!
*
- A Vágó Pali modelnek kér föl. Most festi »egy halálra itélt utolsó napjait.« Nem sikerültem neki. Természetes is, - mikor a halálra itélt az ő utolsó napján pecsenyét szokott enni.
*
- Az aranyos Ilka föllelkesitett. Verseket irok „Korgó hasból”!
*
- Csak azt szeretném én tudni: már megint éhes vagyok-e, vagy még mindig?
*
- A hentes pont (.) - a pék kettőspont (:) - a kereskedő felkiáltó jel (!) - a hivatalnok vessző (,) - a városi diurnista kérdőjel (?) - mi szegény állami diurnisták csak gondolatjel (-) vagyunk.
*
- A platonicus szerelem csak a mi számunkra van kigondolva.
*
- Aggaszt annak a gondolata, hogy a bajuszkámat a zsebemben kell majd hordanom, mert maholnap el nem fér az arczomon.
*
- Az állatvilágban a komfortáblis ló a díjnok.
*
- Mikor fog már egyszer kiütni közöttünk a kenyér-irigység?
*
- Hej de boldog volnék, ha sok jelölt pártvacsorából nékem is jutna egy Morzsányi.
*
- Hát a hentesek meddig hagynak még bennünket strikolni?
*
- »Ejnye Sanyaró ur, de lassan jár!« rival rám multkor a főnököm. Felelém neki: »Tehetek én róla, ha a szél nem fúj?«
*
- Szeretnék én is hypnotismusban szenvedni. Milyen jó volna, ha az orvos minden délben rám fogná, hogy: »Vendel ur, ön most libapecsenyét evett uborka salátával.«
*
- Félek, hogy ha a fogyasztási adó törvénnyé lesz, rám azért vetnek adót, mert fogyok.
*
- Succi, Merlatti, Cetti: sportból koplalnak - nekünk ehhez is protectio kellett.
*
- Lehetnék nagy talentom én is, ha jobbról a Tisza Kálmán és balról a Jókai karjába kapaszkodhatnék.
*
- A végrehajtó exequálni jött hozzám. Azt mondtam neki: »ha talál nálam valamit, adjon belőle nekem is.«
*
- A nap hosszabbodásával én rövidülök meg.
*
- Tegnap egy fogamat huzattam ki - hitelbe.
*
- Valjon, Kalotaszegen a szafaládé is varrottas-e?
*
- A 200,000 forintos bazilika sorsjegyemet eladtam egy gőgös kapitálistának - a mi hivatali szolgánknak, s ő a főnyereményt megütötte vele. Milyen jó, hogy nem tartottam meg! Örömömben későn jöttem volna a hivatalba.
*
- Az a temesvári kollega bazilika sorsjegyen játszott. Mintha nem tudhatta volna, hogy a napidijas sorsa akkor javul meg, majd ha a bazilika fölépül.
*
- Mindjárt tudtam, hogy svindli az a temesvári sorsjegy história, mikor azt olvastam, hogy Szőcs a nyertes sorsjegyet egy megszorult diurnistától vette. Az, hogy egy diurnista megszorul - az természetes, de hogy sorsjegye legyen - az lehetetlen.
*
- Hol tehetnék szert egy kenyeres pajtásra?
*
- »Az ész emeli magasbra az embert« - mondja egy tudós. Elfelejtette oda irni, hogy a diurnistát a szél.
*
- Jövendőmondó ugyan nem vagyok, de azt tudom, hogy ebéd előtt fogok meghalni.
*
- Ha elgondolom, hogy Perczentovecz vissza találna jönni közénk a csöndbe, a honnan zajos utjára megindult: kezdek félni magamtól.
*
- Ami a szerelmi bánat a szivnek, az lehet a gyomornak a csömör: egy kedves fájdalom.
*
- Mikor a főnököm egy órakor az ebédhez megy, azt kérdem magamtól: valjon fogok-e én is egy-kor ebédelni?
* 
- Kezdek büszke lenni. Nem rég egy ünnepelt férfiu igy buzdította a sokaságot: »Ne feledjük uraim, hogy munka legyen az ebédünk, erény a vacsoránk!« Önérzettel néztem a hasamra.
*
- Én sem a Popper, sem a Krancsevics négyest nem becsülöm annyira, mint a kassai négyest.*
*
- Az én összes nyári toilettem abból áll, hogy most itatós papirosból viselek inggallért.
* 
- Az irodai igazgatóm épen annyival dolgozik kevesebbet mint én, a mennyivel neki több a fizetése. Hijába, régi dolog: »ökör szánt a zab alá, de ló eszi meg.«
*
- Az is csak az én pechem, hogy a disznó nem a pók formájára van teremtve; akkor tán olcsóbb lenne a sonka.
*
- Az én ágyam ugy van megvetve, hogy csakugyan megérdemli a megvetést: - minden éjjel háromszor kelek fel róla - pihenni.
*
- Az én agyaram között a fogvájó csak ártatlan demonstráczió a publikumnak félrevezetésére.
*
- A szakácskönyv majd minden capitulusának van egy függeléke ily cimmel: »Ugyanaz más módra!« De jó mód lehet még a módban is válogatni!
*
- Azt mondja Brillat-Savarin hires evőmüvész ur: az ebéd sajt nélkül olyan, mint a könyv bekötési tábla nélkül. Én hát ilyen mód sokszor csak könyvtáblát ebédelek.
*
- Minő paradoxon az, mikor egy diurnista arról panaszkodik, hogy sulyos helyzetben van.
*
- Az volna a legnagyobb képzelődés, ha diurnista bele ugorván a dunai uszodában a vizbe, azt hinné, hogy már most e miatt emelkedett a vizállás!
*
- Budára akartam átutazni. Beadtam a folyamodásomat a közlekedési miniszter ő nagyméltóságának egy kedvezményes jegy iránt a lánczhidon való gyalog átkelésre.
*
- Mondja a főnököm, átadva egy fasciculust, hogy különösen figyeljek a főtételre. Mennyivel fontosabb nekem a főtt étel!
*
- Egy választási vesztegetés folytán egyszer én is jól lakhattam. Össze is csipettem magam az Éhenbeőgh kollegával, hogy meggyőződhessem nem álmodom-e?
*
- Uborka saison. Hol van hát?
*
- Azt mondja a főnököm, hogy őt a legcsekélyebb léghuzam lefekteti. Különös! Engem meg fölemel.
*
- A »Succi«-segélyegylet is megalakult. Segélyért már első nap folyamodott az elnök.
*
- Azt mondják: örökké éhségről panaszkodom. Jobb szeretném magam is, ha nehéz emésztésről panaszkodhatnám.
*
- A Koroghy Bendő a multkor egy fél liter bort kapott ajándékba névnapjára egyik rokonától. Azóta még mindig abból az üvegből isszuk a vizet - olyan kellemetes borszaga van!
*
- Keservetes rébusszal boszant az Éhenbeőgh kollega. Azt mondja, hogy a főnökünk hizik a semmitevéstől. Mi meg fogyunk tőle.
*
- A jogász eszik, a filozopter rágódik, a napidíjas kérődzik.
*
- A jogász él, a filozopter tengődik, a napidíjasba az élet csak hálni jár. Roszabb ágyat nem is kereshetett magának.
*
- A nyári szünet alatt bujtogató körutra indulok az operaház portásával: hadd tudja meg a világ, mekkora a különbség egy állami diurnista s egy protectiós ember között!
*
- A jelöltek szerencséje, hogy nem vagyunk választók.
*
- A főnököm kis Rudiját, aki selyp, ezzel az emlék-versikével erősítem:
Répa, retek, mogyoró
Ritkán rágja Sanyaró.
*
- A kvárglit is csak a szagáról ismerem. De ez legalább alapos szag.
*
- Ha elmegyek a Szikszay mellett és megállok a nagy tükör ablak előtt, hát ott látom magamat az ebédlő teremben. Ugy megirigylem akkor a képem mását.
*
- Sok ember örülne, ha a lelkét csak annyi terhelné mint az én gyomromat.
*
- A tramwayn utazva elgondolkoztam. Ha annyi ülés esnék a mi állásunkért, mint a hány állás itt egy ülésért!
*
- »Milyen szép fehér fogai vannak, Sanyaró ur!« - mondja a multkor Zirzabella ő nagysága. »Teheti aki nem koptatja!« mondom neki hetykén.
*
- Ha az evés valóban nagyon prózai dolog, akkor a diurnisták a legnagyobb poéták.
*
- Ha én egyszer teljes meggyőződésből szavalhatnám el Petőfitől: »Ebéd után«!
*
- Szivarcsutka csak akad mindig s igy folyton füstölök. Csak is ezzel magyarázom szivósságomat. A füst-conserv tartós.
*
- Tudom, nem egy napidijas hasa volt az a has, melyről Agrippa azt meséli Coriolanusban: hogy fellázadt ellene a test minden tagja, amiért minden eledelt beszed.
*
- Azt mondja az ingyen doktorunk, hogy Éhenbeőgh kollegának rák van a gyomrában. Ugyan hogy kerülhetett bele?
*
- Misét hallgattam vasárnap. Azt mondja a prédikáló pap, siessetek az »ur asztalához«. Hát hol van?
*
- A maradék czukromból egy darabkát a számba teszek s megszopom a tollamat. Ez az én fekete kávém.
*
- A főnököm selyp: nem tudja kiejteni az r betüt. Mindig csak »vendelkezési alap«ról beszél. Még a testi hibájával is engem csufol.
*
- Könnyü megfogyatkozni a holdnak, mert az rendesen meg is telik.
*
- Fegyelmi vizsgálat indittatott Koroghy Bendő egyleti ellenőr ellen, kinél egy a gyülekező helyen talált szafaládé további intézkedésig letétbe helyeztetett, de a melynek két végén a varrány hiánya nyilván valóvá teszi, hogy belsejéből jó adag töltelék kiszopatott. A fegyelmi vizsgálat »hütlen kezelés« és »hivatalos hatalommal való visszaélés« czimén indittatik meg.
*
- Ha mi diurnisták éhenkórászok vagyunk, a népszinháznak nyárára elcsapott kardalnokai éhenkóristák.
*
- A népfölkelési könyvembe kövér betükkel van beirva: »termete sovány«.
*
- Én még vignettás üvegből mást nem ittam, mint budai keserüvizet.
*
- Mióta hallottam, hogy husevő növények is vannak, azóta nem merném a disznólábat rajta hagyni a káposztán - ha majd lesz káposztám s rajta disznóláb.
*
- Hogy e héten egy piczulám akadt, nagyszerü pénzügyi müveletet dolgoztam ki, amelylyel száz percent nyereségre dolgoztam. Huszszor megyek át Budára és vissza.
*
- Ha én is nemességet kapnék egyszer, prédikátumnak ezt választanám: Hasonszenvy S. V. (A »Koplalaghy«-t még jobban szeretném, de ez már le van foglalva.)
*
- Ha szél lesz, én is részt veszek a szt.-istván-napi versenyfutáson.
*
- Ha gyököt lehetne vonni az Opera portásából: még akkor is többet tenne ki, mint egy négyzetre emelt diurnista.
*
- Hiszen jó volna már nekem vegetárius konyha is.
*
- A Csepel szigetre kijárni kellemes. Oda torlódik mind az elkobzott gyümölcs. Hatalmasan lehet ott becsemegézni!
*
- Hogy kapálódzik a tejbe esett légy! A háládatlan!
*
- Ha az operaházi portás nekem adná a lájbiját, három rendbeli öltözetet csináltatnék belőle.
*
- A »Segitség«-ünnepre Succi-egyletünk dalárdája a következő nótákat tanulja be: »Lágy a kenyér, piritani nem lehet.« - »Vékony héja van a sárga répának.« - »Még azt mondja a retek.« - »Sárga répa, csicsóka, petrezselyem, zeller.«
*
- Koroghy szegény megbetegedett, de akadt szerencsére egy Maecenasa, aki magával vitte Berlinbe és Schweninger tanárral gyógyittatja. És ime mi történik? Koroghy a Schweninger-kurától meghizott!
*
- »Sanyaró« - kérdé a multkor leereszkedőleg a főnököm - »evett-e már malaczpecsenyét?« - »Oh kérem« - felelém szerényen - »én a malaczokat nem falni, hanem nyalni szoktam.«
*
- Ujabban ludtollal irok. Kéjes élvezetet szerez, hébehóba a számba vehetni egy liba testrészét.
*
- Rémes álmom volt a multkor. Gyógyintézetben voltam; dr. Schweninger gyógykezelte elhizott testemet - s ott volt Wiltné is, aki aszkórban szenvedett.
*
- Azt az egyet tudom: a pokoltól nincs mit tartanom. Hisz még a testem is olyan lenge, hogy folyton a mennybe készül.
*
- Milyen furcsa, - hogy anagrammban az élet = étel.
*
- A holdban is négy fertály van - a libában is; de mig a holdtöltét én is élvezem, a libából csak a fogyatkozásban van részem.
*
- A multkor azt álmodtam, hogy Nero vagyok s felgyujtottam a kőbányai sertés telepet s vad gyönyörrel szemléltem, mint pörkölődik ezer számra az áldozat. Én kaczagtam és ők végröfögtek.
*
- Ugyan, meddig számitanak még a statisztikusok minket is a husfogyasztók közé?
*
- Árpa nőtt a szememen: most már elhiszem, hogy a leghitványabb talaj is alkalmas az árpatermelésre.
*
- Nem igaz, hogy a hőség kiterjeszti a testeket. Egy szafaládét tettem ki a napra - csak olyan kicsi maradt, a milyen volt.
*
- Ugyan mi hasznom van nekem abból, hogy jó az aratás, mikor a zsemle nem dagad nagyobbra, az ára meg nem apad kisebbre?
*
- Milyen óriási ellenmondás van ebben a kifejezésben: »keserü falat!« Hogy lehet a falat keserű?

Sanyaró Vendel dalaiból.
Hentes kirakat.

Nézlek, nézlek. de hiába nézlek, -
Nem vagy való te szegény legénynek!

Pék Kirakat.

Kerek ez a zsemlye,
Nem fér a zsebembe!

A kerületi orvosnál.

Sanyaró Vendel. Orvos ur! - már harmad napja, hogy egyáltalán nem vagyok képes egy falatot emészteni.
Kerületi orvos. Az baj; - s miért nem képes emészteni?
S. V. Oh, uram - mert nincs mit.

Állatsereglet előtt.

S. V. Még egy hires koplaló! Csak minden harmadik hónapban eszik egyszer. No, rá szánom egy heti ebédemet, hogy ezt a hasznos titkot eltanuljam tőle.

Az uj kocsma.

Koplalagi csárda mellett
Bendő, Vendel ott delelget;
Énekelnek, kurjongatnak -
Hej, nagybusan vigadoznak!