Netkötet az Irodalmi Rádió kiadásában
Ajánlott felbontás 1024 x 768

(c) Szebeni Sándor, 2013

TARTALOMJEGYZÉK

Címlap

1. oldal

Tartalom

2. oldal

Az időre ragasztott ember

3. oldal

A kételkedés óráiban

4. oldal

Dalról álmodik a költő

5. oldal

Sugárzó jelkép

6. oldal

Halott szavak

7. oldal

Halott szavak temetőjében

8. oldal

Valami ismeretlen bánat

9. oldal

A holtak írnak történelmet

10. oldal

Múlt időd ölében ülve

11. oldal

Láttam a megszelídült vadakat

12. oldal

A halál foglya

13. oldal

Ne bánkódj a világ baján

14. oldal

Előhívja képeit az éj

15. oldal

Jobb lenne

16. oldal

Lélekszakadva futsz mögötte

17. oldal

A tűz hangjait hallod

18. oldal

Medveanyánk a körmenetben

19. oldal

Megint más győzött

20. oldal

Már régen más a gazda

21. oldal

Kilesed játékaimat

22. oldal

Nem porladunk

23. oldal

Tagolt beszédű birkaszájak

24. oldal

Híveid egyre fogynak

25. oldal

A romlás ördögi ünnepein

26. oldal

Néma szájjal magyarázod

27. oldal

Boszorkányok vad vetése

28. oldal

Újhold fényű jelen idő

29. oldal

Miért mérnéd a mérhetetlent

30. oldal

Fénylátóid kivirulnak

31. oldal

Napisten kegyelme

32. oldal

Szíved kényelmén a jóság

33. oldal

Hajt újmódi felemelkedés

34. oldal

Virágok serege követ

35. oldal

Tarisznyás bolond öregember

36. oldal

Az öregkor szakadékaiban

37. oldal

Szellemkerék

38. oldal

Rózsát vagy valami más virágot

39. oldal

Nefelejcsek hangtalan vonulása

40. oldal

Égig növő fa

41. oldal

Nem tudja hol jár

42. oldal

Hős az aki ellene lázad

43. oldal

Elbukod

44. oldal

Anarchista dal

45. oldal

A múltból jövő vándor

46. oldal

Áldott idején a vágynak

47. oldal

Mindig jön velünk valaki

48. oldal

Ebben a pompás zűrzavarban

49. oldal

Halálos porban

50. oldal

A fekete tűz népe

51. oldal

Kalászod szemei beérnek

52. oldal

Ajánlott felbontás 1024 x 768

IMPRESSZUM

Szebeni Sándor  Az időre ragasztott ember című netkötete
az Irodalmi Rádió Netkötet programjában készült.

A címlapon lévő illusztráció Paolo Uccelo:
Óra számlap a négy evangélista arcképével (1443)
c. alkotásának felhasználásával készült.

IRODALMI RÁDIÓ

Honlap: http://www.irodalmiradio.hu
E-mail: info@irodalmiradio.hu

Szerkesztette: Fuchs Izabella

A kiadásért felel: Zsoldos Árpád
20/544-372

Megjelent 52 oldal terjedelemben
OCR A Extended és Ariel betűtípusból szedve.
2013

Minden jog a szerzőnek (Szebeni Sándor) fenntartva!

Ajánlott felbontás 1024 x 768

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Az időre ragasztott ember

Csillag-tűzhelyek lángjaiból
a táguló semmi ködéből
idő az élet kezdetétől
a föld életre kelésétől

vizébe merültek a bölcsek
a régi kútban volt a kezdet
vétkeik hegyén ül a sátán
nem voltak angyalok se szentek

az üdvösség volt a lényeges
nem a lét e különös korban
az időre ragasztott ember
fekszik egy fényes buborékban

a vakító fényben semmi sincs
eltűntek földrészek világok
a semmiben szunnyad boldogan
szájából édes nyál szivárog

3. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

A kételkedés óráiban

(bizalmatlan Pegazus)

Ahogy leszáll nyomban odébb is áll
horkant és dobbant bizalmatlanul
fut a költőcske hogy utolérje
és megbéklyózza irgalmatlanul

(hamis múzsa)

Amint leér cigarettára gyújt
kölcsönzött szárnyait lecsatolja
s a sorvégeken villogó rímek
sugárfényeit lekaszabolja

de utána kifesti arcodat
s homlokod beírja virágporral
hogy így találkozz a mindenségben
fáradtan vánszorgó csillagoddal

4. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Dalról álmodik a költő

Remegő néma hegedű
megfagyott szívedhez bújva
verejték csurog szemedbe
rohanás és szolgamunka

a legszebb dal is megszakad
a csodák is mulandóak
tűzcsóvát húz a trubadúr
szárnyat az egykedvű holdnak

dalról álmodik a költő
harangvirág énekéről
leszáll magánya kútjába
merít márványzó vizéből

érted született érted él
táplál és figyelve oktat
rajzolj neki egy csillagot
nappal világító holdat

5. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Sugárzó jelkép

Vérfürdők vérengzések
dróton rángatott bábok
s íme az emberfia
keresztjén vers-virágok

szíve sugárzó jelkép
ragyog a tiszta égen
nem találsz ordas eszmét
ünnepe hátterében

a feje fölött kereszt
szellemtestével hódít
a világ fölé emel
vagy lejtő felé lódít

nehéz az emberélet
küzdelmek kínok könnyek
nem futnak el a bátrak
hűségbe menekülnek

6. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Halott szavak

Élni a nyálkás csúszós
puhányok között nehéz
facsarja kényes orrod
rossz szagú gázpöfögés

belefészkelt a fene
levedlett kígyóbőrbe
bűzös fehér folyása
szennyleve dől belőle

füstölgő halálsugár
fészkében tűztojások
nem bírja el a versed
növekvő vérnyomásod

az állad alatt metszés
halott szavak a szádban
már csak szolid lángolás
kúszik tüzed nyomában

7. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Halott szavak temetőjében

Kőkereszten függő cserépben
napon sütkérező virágok
látják megváltó végzetemet
mosolyomban az árvaságot

vermeimben orsók pörögnek
itt maradtak a földbe zárva
együtt bús álomszövőimmel
elítéltetve árvaságra

éji árnyak írásjegyei
halott szavak temetőjében
árnyékligetükből kiszöknek
s bolyongnak múltjuk erdőjében

ülök az álmos éjszakában
várva a világ hajnalára
piros tűzkotlós kotyogásra
tűzkakas kukorékolásra

8. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Valami ismeretlen bánat

Barátok boldog őrületben
emberrel teleírt vasárnap
feltartott ujjamra lepke száll
valami ismeretlen bánat

kutyatej a vaslétra alatt
bóbiskol egy elgurult kalap
játszom az üres madárházban
röptetek tört szárnyú madarat

9. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

A holtak írnak történelmet

Hagyomány-bombák sorakoznak
odalent a szakadék alján
s odafent a csúcson vad fiúk
marcangoló vérebe tör rám

nem kell a múlttal bíbelődni
költő-fároszok rám förmednek
míg élni termelési érdek
a holtak írnak történelmet

milyen jövő vár az életre
a mindenség vak csíráira
létünk szigorú bírálója
kiálts a múltat vádolókra

nem soká elcsendesül a szám
s csak papírról kiáltok én is
fölvert porát az őshumusznak
visszafújom a múlt igéit

10. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Múlt időd ölében ülve

Mint aki sírva hegedül
s egyetlen dallamot játszik
hitted a zene feloldoz
és értelmed kivirágzik

vigaszod volt kürt és kehely
angyal az ezüstserlegen
elsírt könnycseppek lebegtek
s erényöv volt a szíveken

füstölögve menekülnek
tűz-erdőd tölgyeit látom
szemedben hunyorgó parázs
s tüzek éneke a szádon

múlt időd ölében ülve
éled egyszeri életed
a végtelenhez nincs közöd
előtted világ-görgeteg

11. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Láttam a megszelídült vadakat

Alvilági káromkodással és
a szenvedély zászlós énekével
tör előre a hódító ember
homlokán a végtelen jelével

sarkantyús csizmában fegyveresen
masíroznak a szikla-fivérek
a halál pusztáin nevelkedtek
járásukról felismerem őket

tolldíszben mentek az ünnepségre
láttam a megszelídült vadakat
s a tűz örömét a pergamenen
feketék közt a piros sorokat

járőrözik bennünk a fegyelem
sorsunk a félelem dicsősége
s közben összeáll történelemmé
az emberlétezés szövevénye

12. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

A halál foglya

Üstökösök üstökén
csillag-csikók sörényén
mint búza közt a konkoly
mindig a latrok élén

felbuzog kilövődik
sistergő csillag-láva
beteljesül a jóslat
csillagom szent halála

mágikus bolhapiac
csoda-ámulatában
fenséges magzatburkod
repedésén beláttam

mint hamvába hullt dallam
mint jégbe fagyott illat
a halál foglya lettél
falánk fekete csillag

13. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Ne bánkódj a világ baján

Kiköszön az égből a nap
fején sárga szalmakalap
zöld fényt kaszál a sárga fény
állok tündöklő ég alatt

fonálon pók fiak ülnek
bíznak a felszálló szélben
a bozótban vadak állnak
meghallották füttyentésem

ragadozó madár röpkép
keresztre szegezett madár
bikaként öklelő szálfák
törzseit sodorja az ár

ne bánkódj a világ baján
nem lehetsz szelíd a harcban
jegyben jár léted és szavad
összeforr emberi dalban

14. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Előhívja képeit az éj

A feldíszített májusfákon
az éjszaka csillag-bábjai
zöld gyönyörük verítékében
izzanak kertem virágai

házamban fehér vállú szüzek
és jótékonykodó ifjoncok
álmaik terülj-asztalkáján
sikongva fellángoló csontok

előhívja képeit az éj
földbe döngölt fekete testek
és látok elvadult gépeket
letarolják az alvó kertet

virágok között piros labda
belelövök a pirkadatba
aki ellen harcomat vívom
fényből fon övet derekamra

15. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Jobb lenne

Kényeskednek a sáros utakon
regélő táltosok vasderesek
szarvasok állnak a tóban isznak
oldalukra orv puskacső mered

ablakomban egy gyönge madárka
palotám kapuját nem találta
vörös pipacsaim masíroznak
elevenen árván a halálba

lesújt ez a szomorú szerelem
tapasztalása kegyes tavasznak
szorongok szerelem kalitkában
jobb lenne kifestett áldozatnak

emlékeim közt lángol egy csillag
fényeskedik ragyog kihevülve
s egymást tükröző üvegvirágok
virág-szerelem hamvába hűlve

16. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Lélekszakadva futsz mögötte

Az éjszaka partjait nézem
a világtalan forróságban
virágok könyörögnek fényért
térdepelnek az éjszakában

bort mérnek a kocsmárosok mert
a csüggedés kezd úrrá lenni
vadrózsám piros babáit hát
engedd fényedben megfürödni

tűz-bikád túl jár hét határon
szarvával döfködi a holdat
izzó erei tüzes vérét
kellene már hogy megcsapoljad

lélekszakadva futsz mögötte
magadra kapott tunikában
mint lemaradó énekhangok
az emlékezők kórusában

17. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

A tűz hangjait hallod

Láng-angyal szélkeréken
mennyei láng a szélben
a szívem élő csillag
az ég öröme létem

örökkön forgó orsók
múltat temető férgek
élő kristály-képzelet
mélyén lobog az ének

s új láng születik íme
zengő növényi ének
mindenütt tűz virágzik
arcodra lázak jönnek

a tűz hangjait hallod

jön piros jajongással
bősz arany-üvöltéssel
sirass teremtést-romlást
szíveden gyász jelével

18. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Medveanyánk a körmenetben

Gépek fém-érzéketlensége
s emberség a lidérces földön
ős lándzsadöfések nyomai
az érdemes emberevőkön

ősszüléje a törzsi létnek
medveanyánk a körmenetben
mezítláb a tavaszi hóban
karmaival a halál ellen

futórózsám piros babái
sikongnak a szikrázó hóban
üres kasszába lóg az orrom
zárás után a szatócsboltban

kerítésemnél bámészkodó
emberek szemek fülek szájak
agglegények sovány kutyái
ugatják fán ülő cicámat

19. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Megint más győzött

Kisbíród dobol uram
minden szó előtt megáll
megint más győzött uram
győzött megint a halál

színpadán hold-közönyben
polgárpukkasztó játék
hirtelen éjbe olvad
mint gyors denevér árnyék

lila ködéből hullat
hervadt szirmokat eléd
dalok fáradt fényeit
élet-sirató zenét

csillag-szerelem után
részegen száll az űrben
fényködbe vesző halál
százkarú győztes isten

20. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Már régen más a gazda

Kezedben nyerő lap van
üres kezemmel szemben
törnek romboló eszmék
sorsomnak rendje ellen

nem az ujjamból szoptam
tudtam nem használ semmi
most ki kell bírnom ezt is
nem tudom elkerülni

részeges szél imbolyog
ablakom kifeszíti
előttem nyüzsgő dombok
nem köt hozzájuk semmi

magam csinálok mindent
már régen más a gazda
ellenségem is más lett
más ellen indul harcba

21. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Kilesed játékaimat

Szívverésed kihallatszik
lázasan törtetsz előre
vezekelsz az élő múltban
árnyék vetül agyvelődre

rajongóidnak himnuszt írsz
vezeklőknek más zenéket
vértjében reszkető lovag
téged választ vezérének

elrendeli a hatalom
hogy lépj be tiltott kapumon
elrejtőztem de megtalálsz
ha keresel míg friss a nyom

kilesed játékaimat
szemed a verselő babán
kiszabadítod magadat
s kérkedsz a bátrak oldalán

22. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Nem porladunk

Átfűtheti-e a tűz
a vének csontját vérét
angyal száll a körhintán
duzzadó keblű szépség

kifestett ajakcimpák
frissen fényezett fogsor
ma erre járt a drága
boromból futva kortyolt

jövendőmondó angyal
jött isteni malaszttal
nem élünk majd föld alatt
a földbe nőtt halottal

fényes vizekben úszunk
nem porladunk a földben
kijárunk ligetünkbe
s szeretkezünk a zöldben

23. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Tagolt beszédű birkaszájak

Azért szeretem a szemedet
mert törpe létem felnagyítja
s ember-léptékkel mérettetem
én az isten pinocciója

sokáig bokrok alján éltem
s részeg árnyékok ellenében
dúvadak nyomait követtem
rengetegerdő sűrűjében

illatos mezőről álmodom
hol virágok közt megtalállak
s hol zsenge füvet csipegetnek
tagolt beszédű birkaszájak

hold-kalap az éj gyapjas fején
szelíd a föld kiszámítható
a vadonvilág fejedelmét
élteti minden erdőlakó

24. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Híveid egyre fogynak

Zöld csönd rebbenéstelen
az éjt holdfény szövi be
mért szórsz izzó parazsat
pegazusod elibe

felér a mindenséggel
a benned épült világ
de a gyönyör sikolyát
összezárt szájtól ne várd

kővirágok az űrben
szavaid halott holdak
itt állsz vihartépetten
híveid egyre fogynak

lefut egy fényes csillag
kihuny homlokod mögött
s nyugszik a benti térben
letűnt csillagok között

25. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

A romlás ördögi ünnepein

Városa jövendő bicskásoknak
az utcán csörgősapkás pojácák
kék zöld vagy piros lehet a hajad
remek ez a girlandos szabadság

hallgathatsz üres litániákat
hallgathatsz ripacs gyászszónokokat
láthatod prémsapkás pribékeit
a vad és részeg mészárosokat

nyomorultak kígyósziszegése
jelszavak szónokok tribünjein
Belzebub busásan megjutalmaz
a romlás ördögi ünnepein

a bőség elektronikus képét
látod fölötted foszforeszkálni
ők a győztesek hát igazuk van
hogy élhess csontokat dobnak rágni

26. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Néma szájjal magyarázod

Azt mondod jó szagú a föld
s ismered az erdő fáit
mint léted vonalkódjait
és kinőtt kamaszruháit
egykoron volt ifjúságod
felváltatlan reménységét
az emberi tisztességet
sárkány-éned felmentését
emlékeid terítékén
a háborús géproncsokat
a lángoló madarakat
s a füstölgő tojásokat
újkori barlangrajzokat
lángokból épült őstojást
álmodozó mosómedvét
s álmából ébredt mormotát
az élet sikoltásait
beolvasztott harangokat
simított száraz dohányból
aranypikkelyes halmokat
erkölcsöt újító tavaszt
növényi monomániát
szűz lányok első szerelmét
s utcalány felkínálkozást
selyemszövet suhogását
száradó lepedők szagát
s falakról lepergő meszet
járványok rothadás szagát
kifakult régi grafikát
megkopott sírfeliratot
zsugorított pénisz-szörnyet
lila véreres dorongot
az élő idő szárnyait
s a halál cápauszonyát
az élő lét hímjeinek
spermáját és virágporát
a mindenség tiszteletét
bűntől borzadó lelkedet
kihalt élet maradékát
egysejtű élőlényeket
ikrás fekete némaság
fekete koromtengerét
a leforrázott toll szagát
konyhák zsíros leheletét
a vakok látomásait
belső világuk magányát
s magányuk hártyafalán át
hangulatok áramlását
kivert kutyák vonítását
hajnalok gomolygó ködét
elődeink mennyországát
s gazdasági létünk telét
százéves haragot dühöt
a bosszú kőgörgetegét
s aki szemében bitang vagy
s nem tudja városod nevét
az űrbéli erőszakot
s az idő virághangjait
sírhantjaink fölött a szél
éjféli sóhajtásait
a mezők sárga aranyát
s a fán lakók gyümölcseit
figurás tánckarikákat
szelek lökéshullámait
korod kristály-énekeit
s törvényei terebélyét
szentségtörő merészséged
s vétkeid faragott képét
ajkad csók-tapogatóit
s emberszabású szívedet
világod bársonyát selymét
s gyöngy-kerék könnycseppjeidet
az emberek arcán a tél
betlehemi áhítatát
s csipkefüggönyön a cédrus
elmosódott mintázatát
borzalmak zárt géptermeit
légkalapácsok himnuszát
néma szájjal magyarázod
amiért kiált a világ

27. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Boszorkányok vad vetése

Füstös petróleumlámpa
bagolylelkek éjszakája
szavak szárnyán szálló mondák
holdlovasok látomása

nyúl ugrik a dörrenésre
nézi a varázskalapot
szökken az ijedős őzbak
rémisztik kőkomondorok

hosszú lábú madárgépek
kitárt szárnyakkal lebegnek
megnyílik az ég felettük
teret nyit a gépörömnek

kápráztató látomások
boszorkányok vad vetése
leszúrnak vagy agyonlőnek
arccal érkezel az égre

28. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Újhold fényű jelen idő

A vízi tükörkép felszáll
éjszakába bukik a lét
álmatag vizeid árvák
szíved nem más csak nehezék

ököllel hódító majmod
fel-le rohangál egy kővel
folyik-e folyódban álom
s mi van a fürdőző nőkkel

madár csobbanás az égen
szelet hömpölygető szárnyak
apró tüzek libasorban
az alvó folyóra szállnak

újhold fényű jelen idő
hallod jön az aranyvonat
falkád kiseprűzött szépe
papírszíveket hajtogat

29. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Miért mérnéd a mérhetetlent

Órák s percek repedésein
kiszüremlő szerelmi zajok
verset skandáló papagájok
kínrímeket hurcoló sorok

a világ mocska az utakon
külvárosok letiport gyepén
mit ér korai ébredésed
meghalni jön szemedbe a fény

miért mérnéd a mérhetetlent
a lelkekből áradó erőt
szívek lázát hőhullámait
s a dalokra torlódó időt

viharokkal dacoló szirtek
és méla mezők és vad dzsungel
ott kószálj virágporos arccal
s fehérséged nem feketül meg

30. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Fénylátóid kivirulnak

A jövőről nem tudsz semmit
múlt falának veted vállad
aranyhörcsögök pitiznek
szőre-hullott csincsilláknak

égő virágok rossz szaga
álmosan kering körötted
aszfaltra kivert kutyáid
éjszaka mellém szegődnek

égboltodon sárga napod
városom szelíd csillaga
mezítelen testemre száll
hajnalod hűvös harmata

fénylátóid kivirulnak
múlt időd magzatvizében
néznek néznek de nem látják
virág-újjászületésem

31. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Napisten kegyelme

Arany fényszálaival
eged sűrűn beszövi
s hogy a földről felszállhass
terhed magára veszi

számba vesz bárdot taglót
tüzet vezénylő kardot
levágott állatfejet
s szétroncsolt emberarcot

félelmetes ökleid
hűségét és haragját
zilált idegeid közt
sebészkés villanását

évek kristály-mérlegén
lelked gyémánt-világát
sorsod ezer keresztjét
szíved minden halottját

32. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Szíved kényelmén a jóság

Jogosan követel a föld
konok magvaid beértek
madárkád magot csipeget
s nincs felette karvalyfészek

lassuló fordulatszámon
a jelen tengelyén forogsz
kitárod ölelő karod
s földre rogyván is mosolyogsz

mirhával kitömött szíved
nézi vergődő szívemet
szívemben a kés idilljét
s a vérrel áttört lepleket

szíved kényelmén a jóság
ül mint mennyei trónuson
túléled emlékművedet
örökké élsz egy csillagon

33. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Hajt újmódi felemelkedés

Fák között legelésző bárány
oldala mentén arany sávok
akit nem ismer arra ráfúj
hódolatát hiába várod

csodák köréből nincs menekvés
várható a beteljesedés
mesehősökkel nem viaskodsz
hajt újmódi felemelkedés

megforgatod arany korongját
nekifeszülsz a teleholdnak
és jelented égi sikered
az együgyű támogatóknak

kik sivár szürke életükben
verejtékezve robotolnak
de a szívük mint fényes oltár
ahol az imák felragyognak

34. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Virágok serege követ

Tizennégy kavics szonettje
vers a keserű gyökérről
darazsak és dongók napján
virágpor hullik az égből

bujkálsz de nem vagy egyedül
virágok serege követ
nagyságos karok és rendek
s olykor a nagyságos tömeg

eged felhő-üstökének
szálas esője eláztat
szélben úszó illatot és
szivárványos csiganyálat

lovászaid énekében
ló sorsa és ember sorsa
városomban téged várnak
megrendezett vigalomra

35. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Tarisznyás bolond öregember

Életpusztító hadigépe
nyergéből leugrik a földre
hadonászik lobog szakálla
zihál konokul lélegezve

viseli vitézi érmeink
ez az ember közülünk való
s ő merengve így szól én vagyok
az a széles szertelen folyó

tarisznyás bolond öregember
lábad nyoma a sáros havon
összezárt szájad éneklését
áthallani a vályogfalon

gyűlnek időtlen énekedben
kőtáblák izzó parancsai
ördögfik másznak lányaidra
nem tudsz az égig kiáltani

36. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Az öregkor szakadékaiban

Átszűrődik a napkorong fénye
a mindenség-fa lombjai között
futóárkokban bújócskázunk
a szétszóródott repeszek között

az öregkor szakadékaiban
mit kezd az ember a szabadsággal
drámaiságát megalapozza
s tetézi önkéntes véradással

még mindig élnek a felemások
születésük óta hitványodnak
elveszejtve majd újraszületve
hazájuk romjain hadakoznak

lezabálják a húsos tálakat
s te rágcsálsz száraz kenyérdarabkát
és leszerelve áll az udvaron
csillagos homlokú falovacskád

37. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Szellemkerék

A sötétség oszlopai a szélben
a dübörgésen átszivárgó fényben
betűvető a mennyköves viharban
rejtőzködő ember az égzengésben

forog az óriás szellemkerék s ím
felemelkedik előtted a sátán
a szent forgatagban térdre borulsz vagy
forogsz az extravagancia láncán

a falakon túl a gyermeklelkűek
álom-magvakkal teli pofazacskók
fényes szelekben meztelen seregek
lila ködökben ismeretlen arcok

magával ragad a fellázadt város
vergődve vágyod a hömpölygő árban
a glóriás halál simogatását
fájdalmak őrjítő forgatagában

38. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Rózsát vagy valami más virágot

Csók személytelen és oszthatatlan
zeneszó nagyságos fájdalommal
s az emlegetett sárga nagy hajó
körülötte a csodálkozókkal

fluoreszkáló védősisakban
ácsorognak a figyelők között
csak állnak viharban jégesőben
a kiválasztott férfiak mögött

rózsát vagy valami más virágot
kapnak a százéves nyeretlenek
a sűrűsödő örvényspirálok
gyűrűjében rekedt kísértetek

őszi bánattal felvirágozott
bús özvegyeik csónakba szállnak
s bedobják a folyó közepébe
a szívükből sarjadt virágszálat

39. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Nefelejcsek hangtalan vonulása

Jelmezben a felfuvalkodott fiúk
körülülik kiásott kincseiket
a múlt kifakult filmkockáin élnek
a létre függesztve tekintetüket

az evilági formákat szeretik
élni hisztériásan nem szorongva
táncolni megrészegült madarakkal
a csapkodó szárnyakat összefogva

vasdübörgésben hajlong a rozmaring
traktor a bazsalikomszagú kertben
a sebbel átvert madártorok hallgat
a kövér uraság hadd énekeljen

virágok mezei katedrálisa
oltárán az ördög gyertyái égnek
nefelejcsek hangtalan vonulása
elől vajon érdemes-e kitérned

40. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Égig növő fa

Találmányok és felfedezések
vívmányaink a világzsákban de
kötődsz a fűszerillatú földhöz
énekelsz virágok kórusában

állsz az erdei nyüzsgés közepén
s mesélsz egy fényfoltos dámbikáról
a fák levelei lázba jönnek
a felajzott szél indulatától

patakja már a völgy fái között
kanyarog s felsejlik érrendszere
égig növő fát ültet az isten
az anyagelvűek kertjeibe

tövisei az élő szövetben
a fájdalom elevenszülői
és földben kúszó gyökereivel
a holtakat fogja megkötözni

41. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Nem tudja hol jár

Aranytartalékát a megváltónak
a szentek átveszik és továbbadják
a halál remegő áldozatai
látják-e hívó jeleid mennyország

tapogatódzva mennek a fény felé
terelgetik a lemaradt jószágot
s eltemetik a felfúvódott dögöt
elhullott bárányt mint sarus nomádok

akinek az élet a lét csodája
s kit homo sapiensként emlegetnek
már nem tudja hol jár céltalan bolyong
lábára kusza indák tekerednek

a bevert szájúak alázatával
kifordított életét megmutatja
de súlytalan lebeg az űrben isten
halotti szemfedővel letakarva

42. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Hős az aki ellene lázad

Örömlányokkal csókolózik
aranyhintóban koronásan
léte szemetét szétdobálja
lezüllesztett birodalmában

paráznasága mentségére
ujján forgat aranykarikát
rejtőzködik fák árnyai közt
vándorol erdők zónáin át

övé a rezgő nyáras erdő
falán preparált állatfejek
leütteti bohócod fejét
és kitépeti a nyelvedet

hős az aki ellene lázad
rejtőzködve vagy bátran élve
mint ősbűnt az emlékezetbe
véssed nevét a jáspis égbe

43. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Elbukod

Füttyjele száll a légben
jelt ad a támadásra
sínen a régi mozdony
zakatol útján járva

evett izzó parazsat
az táplálta szent hevét
léte piros hajnalát
s perzselő tüzes delét

egemen izzó gömbök
arany fényében arcod
hiába kard és páncél
elbukod dicső harcod

fejed fölött a tagló
sújtásra vár meredten
ez nem az ember napja
az égben sír az isten

44. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Anarchista dal

A költőkben kialudt a tűz
mindenütt szelíd buzeránsok
valaki tapsol és kiabál
éltet polgári szabadságot

a hatalom mellén rendjelek
s rangja van lengő acélgömbnek
a törvényekbe foglalt tiltás
bogos hálói megkötöznek

hétrét görnyedt emberi nagyság
együtt a hangosak s a némák
beszéded végtelen cikornya
deákod jól forgatja tollát

megtörtek között egy töretlen
árván sarlóval kalapáccsal
s vágyva a földi létezésre
ott áll egy angyal harsonával

45. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

A múltból jövő vándor

Szemfedél alá bújtál
helyettem holtan fekszel
vének lesik ablakod
szívükben félelemmel

a múlt szekerén ülnek
ülnek szétdúlt reményen
burjánzó növényhabok
és kúszó indák körben

a görögtüzek után
szegények csillag-éje
a múltból jövő vándor
felhág a fénylő bércre

kettétört kőoroszlán
széthasadt márványsziklán
tudod-e mit őrizel
kővárad omladékán

46. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Áldott idején a vágynak

Feledi a rém pofáját
palástja alá bújt mesét
arca derült fényességes
tisztának tudja kedvesét

szívében ünnep misézik
körötte virágok nyílnak
földijei a szarvasok
köszöntik és elrobognak

áldott idején a vágynak
a kéjben kiéli magát
aranytallérok szavai
pecsétje mézelő virág

47. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Mindig jön velünk valaki

Utazunk a derengésben
mindig jön velünk valaki
megbámul egy girhes sakál
szájából kilóg valami

testi-lelki barátságban
fán lakó majomcsaláddal
unatkozó majomkölyköt
mulattatsz újmódi tánccal

ereszkedő esőfelhő
könnye a hegyekre csorog
virágaink évszakait
belepi a futóhomok

jószágaid három bikák
szénapajtám előtt állnak
vesszejükkel ott vizelnek
ahol a szarvasok járnak

48. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Ebben a pompás zűrzavarban

Vonulunk fekete sereggel
megyünk ünneplő feketében
fölöttünk csillag-árvaságok
szemek az átderengő fényben

kislányokkal és vénlányokkal
ihletett szűz liliomokkal
zsibárus az üveges égen
szélhámoskodsz a csillagokkal

nézed a vajúdó földanyát
a fanszőrzetbe ragadt babát
s vállalsz viseltes boldogságot
karolod szeretőd derekát

ebben a pompás zűrzavarban
lám minden tücsköt és bogarat
és minden kis mozgást változást
felnagyítva számon tartanak

49. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Halálos porban

Az élők hátán a holtak
a rozsdás bombában élet
hajók korall-csontvázai
titokban levedlett élet

vízimalmok csend-világa
jégbe fagyott fűzfák kínja
holt szavak fosszíliái
mézes sütemények sírja

véres tükrök sokszorozzák
a világ pokoli arcát
utakon békák pecsétje
csontok között kutya szaglász

élők a halálos porban
táltosaink szenvednek itt
énekük fekete vérzés
elmossa létünk partjait

50. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

A fekete tűz népe

Valamit mindig várunk
az istent mindig kérjük
szálló lángbuborékát
fürkész szemekkel nézzük

állunk háttal a szélnek
nyelvünkön szíjas ének
hová lett a tündérlány
szívünk tüzén elégett

lángokból szőtt ruhában
a fekete tűz népe
szétfoszló szellemtestünk
fölszívódik a térbe

tejutunk fényemlőit
markoljuk mohó kézzel
szívünk az űrben izzik
fényébe csillag fészkel

51. oldal

Szebeni Sándor - Az időre ragasztott ember

Kalászod szemei beérnek

Vándorol az űrön át a fény
épülnek s romlanak világok
munkálkodsz a létnek örülve
szilaj rügy bont szelíd virágot

kiásol vulkáni hamuból
kővé dermedt ókori embert
s a mindennapi igazságért
újra méred a mérhetetlent

fohászkodsz ma bajtalan napért
s készülsz a holnapi rohamra
aztán bebújsz egy lapu alá
s hagyod hogy napod eltakarja

barátom nem kell keseregned
kalászod szemei beérnek
hagynak majd sírni és nevetni
és poharadban nem lesz méreg

52. oldal

MEK-11903
Az idĹ‘re ragasztott ember / Szebeni SĂˇndor ; szerkesztĹ‘ Fuchs Izabella vers(ek) ; magyar

[Miskolc] : Irodalmi RĂˇdiĂł, 2013

(Irodalmi RĂˇdiĂł NetkĂ¶tet Program)

KortĂˇrs magyar irodalom

magyar irodalom, 21. sz.

MEK-be kerĂĽlt: 2013-09-05

URL: http://mek.oszk.hu/11900/11903

Jogi kĂ¶zlemĂ©ny: JogvĂ©dett.

Ez a dokumentum a Magyar Elektronikus KĂ¶nyvtĂˇrbĂłl szĂˇrmazik. A szerzĹ‘i Ă©s egyĂ©b jogok a dokumentum szerzĹ‘jĂ©t/tulajdonosĂˇt illetik (amennyiben az illetĹ‘ fel van tĂĽntetve). Ha a szerzĹ‘ vagy tulajdonos kĂĽlĂ¶n is rendelkezik a szĂ¶vegben a terjesztĂ©si Ă©s felhasznĂˇlĂˇsi jogokrĂłl, akkor az Ĺ‘ megkĂ¶tĂ©sei felĂĽlbĂrĂˇljĂˇk az alĂˇbbi megjegyzĂ©seket. Ugyancsak Ĺ‘ a felelĹ‘s azĂ©rt, hogy ennek a dokumentumnak elektronikus formĂˇban valĂł terjesztĂ©se nem sĂ©rti mĂˇsok szerzĹ‘i jogait. A MEK ĂĽzemeltetĹ‘i fenntartjĂˇk maguknak a jogot, hogy ha kĂ©tsĂ©g merĂĽl fel a dokumentum szabad terjesztĂ©sĂ©nek lehetĹ‘sĂ©gĂ©t illetĹ‘en, akkor tĂ¶rĂ¶ljĂ©k azt a MEK ĂˇllomĂˇnyĂˇbĂłl. Ez a dokumentum elektronikus formĂˇban szabadon mĂˇsolhatĂł, terjeszthetĹ‘, de csak sajĂˇt cĂ©lokra, nem-kereskedelmi jellegĹ± alkalmazĂˇsokhoz, vĂˇltoztatĂˇsok nĂ©lkĂĽl Ă©s a forrĂˇsra valĂł megfelelĹ‘ hivatkozĂˇssal hasznĂˇlhatĂł. Minden mĂˇs terjesztĂ©si Ă©s felhasznĂˇlĂˇsi forma esetĂ©ben a szerzĹ‘/tulajdonos engedĂ©lyĂ©t kell kĂ©rni. Amennyiben a mĹ±ben Ă©s annak borĂtĂłjĂˇn fel van tĂĽntetve valamelyik Creative Commons licensz, akkor az abban megengedett felhasznĂˇlĂˇsi formĂˇk nem engedĂ©lykĂ¶telesek. A Magyar Elektronikus KĂ¶nyvtĂˇr elsĹ‘sorban az oktatĂˇsi/kutatĂˇsi szfĂ©rĂˇt szeretnĂ© ellĂˇtni magyar vagy magyar vonatkozĂˇsĂş, szabad terjesztĂ©sĹ± elektronikus publikĂˇciĂłkkal. A MEK projekttel kapcsolatban az info@mek.oszk.hu e-mail cĂmĂ©n lehet informĂˇciĂłkat kapni Ă©s kĂ©rdĂ©seket feltenni. A kĂ¶zponti szolgĂˇltatĂˇs URL cĂme: http://mek.oszk.hu

This document comes from the Hungarian Electronic Library (abbr. MEK). The copyright and other privileges are owned by the author/owner of the document (if he/she is known). If the author or owner expressly specifies conditions regarding the distribution and usage somewhere in this text, then those terms overrule the limitations stated below. Furthermore he or she is responsible for that too, that the distribution of this document in electronic form doesn't hurt some other person authorship rights. The MEK administrators reserve the right to withdrawn the document from the MEK collection, if any doubt appears about the free distribution of this document.This document can be freely copied and distributed, but you can use it only for personal purposes and non-commercial applications, without modifying it, and with proper citation to the original source. Every other form of distribution and utilization requires a permission from the author/owner. If the document and its cover page contains a Creative Commons licence, then it grants the forms of free use. The Hungarian Electronic Library project's aim is to provide the academic circles with public domain e-publications in Hungarian or with relevance to Hungary. You can get information and ask questions about the MEK project at the info@mek.oszk.hu e-mail address. The URL of the central service is: http://mek.oszk.hu