Remete Farkas László

Aranyszarvas – Csodaszarvas

Gyűjtemény

Legendák, mondák, krónikák, tudósítások. regölések és hagyományok…
Szemelvények, szerkesztések, fordítások. Költemények, átírások…
Ősi hitvilágunk emlékére!

Kézirat
Budapest, 2009.

TARTALOM

ELSŐ RÉSZ: Testvérpárt vezető Csodaszarvas
1.1. Hunor és Mogor története
1.2. Hunor és Magor legendája
1.3. Üngürüszök története
1.4. Utigur és Kutrigur története
1.5. Balkáni bevonulás
1.6. Vadász és Kaszás vándorlása
1.7. Madjar elvándorlása
1.8. Kirgiz testvérpár csodás megmenekülése
1.9. Gaina és Aina megérkezése
1.10. Égi és földi testvér
1.11. Égi és földi testvér
1.12. Kaszás elveszett fiai

MÁSODIK RÉSZ: Népeket vezető Csodaszarvas
2.1. Hunok átkelése Meotis-taván
2.2. Hunok bevonulása Kimmériába
2.3. Hunok bevonulása Szkítiába
2.4. Hunok bevonulása Szarmata-földre
2.5. Ugorok bevonulása Pannoniába
2.6. Üngürüszök története
2.7. Avitohol csodás felnevelkedése
2.8. Hunugorok áttelepülése
2.9. Hun-avarok bevonulása Pannoniába
2.10. Baskírok letelepedése Káma-folyónál
2.11. Kozákok átkelése Meotisz-taván
2.12. Szarvas-gázló legendája
2.13. Mongolok ősének származás-legendája
2.14. Szarvasanya legendája
2.15. Altáji kunok pusztulása

HARMADIK RÉSZ: Csodaszarvas jelölte hungar-magyar helyek
3.1. Elenska Bazilika titokzatos helye
3.2. Szarvasos ugorok története
3.3. Elena-völgy legendája
3.4. Szarvas-hágó legendája
3.5. Emőd legendája
3.6. Szarvaskő legendája
3.7. Szarvas-hegy legendája
3.8. Szarvas-halom legendája
3.9. Boga-völgy legendája
3.10. Szarvaskend eredete
3.11. Bors várának építése
3.12. Gímes alapítása
3.13. Szarvaskút legendája
3.14. Váci püspökség megalapítása
3.15. Mélykút története

NEGYEDIK RÉSZ: Csodaszarvas jelölte rokonhelyek
4.1. Kartli királyság gazdagsága
4.3. Tbiliszi alapítása
4.4. Pidreksbad legendája
4.5. Frankfurt-am-Main legendája
4.6. Bazil császár halálos sebesülése
4.7. Régi templom helye
4.8. Rosztov megalapítása
4.9. Lysa gora-i apátság legendája
4.10. Jelena Gora alapításak legendája
4.11. Szarvasáldozat
4.12. Tallin város nevének eredete
4.13. Király-fürdő legendája
4.14. Kamenec-Podolskij alapítása
4.15. Karlovy Vary legendája
4.16. Borzsomi forrása
4.17. Kazany címere

ÖTÖDIK RÉSZ: Szarvasos szentek és boldogok
5.1. Szent Euszták megtérése
5.2. Szent Egyed sebesülése
5.3. Lüttichi Szent Hubert megtérése
5.4. „Irgalmas” Szent Julián bűnhődése és megtérése
5.5. Szent Imre herceg látomása
5.6. Szent Gellért püspök remetesége
5.7. Szent László király csodálatos imája
5.8. Szent Dávid skót király megmenekülése
5.9. „Toggenburgi” Boldog Ida remeteélete

HATODIK RÉSZ: Szarvasos regölők
6.1. Felvidéki remélés
6.2. Alföldi remélő
6.3. Dunántúli regösének
6.4. Délvidéki regölés
6.5. Délvidéki regölés
6.6. Székelyföldi regösének
6.7. Dél-erdélyi remélés

HETEDIK RÉSZ: Csodaszarvas versek
7.1. Szarvasvadász imái az erdő isteneihez… és halála
7.1. A jávorszarvas-szellemhez
7.2. Ödügen erdő fia vagyok
7.3. Szarvas
7.3. A kilenc csodaszarvas
7.4. Rege a csodaszarvasról
7.5. A Csodaszarvas
7.6. Hunor és Magor legendája

ELSŐ RÉSZ: Testvérpárt vezető Csodaszarvas 

A magyar „Csodaszarvasos” mondák, legendák és regölések – igazi „hungaricumok”. Máig elevenen élnek a magyarság emlékezetében. Holott, ezek a „szarvasos történetek” az ősi pogány hitvilágunk és hagyományaink emlékei; az erőszakos keresztény hittérítések „túlélői”. Népi és irodalmi változataik – ma is – jól illeszkednek a korabeli krónikák és tudósítások közléseihez.

Magyarság és testvérnépeinek csodaszarvas eredet-mítoszai rendkívül hasonlók. 
Főhőseik: két népi-mitológiai testvérhős, aki két együtt élő népet szimbolizál.
Eredeti lakóhelyük: Kuma-Kumán folyó környéke. 
Szarvas szerepe: új-kedvezőbb területre vezető út megmutatása.
Új lakóhelyük: Meotis (Azovi-tenger) erdős-mocsaras vidék, Krím és környéke.

A kimmernek vagy hun-bolgárnak tekintett Utigur-Kutigur testvérpár története: valójában olyan monda, amely a doni ugorok és volgai bolgárok egykori együttélésére utal. Ez egyértelműen kitűnik a kora középkori leírások és a történelmi-néprajzi adatok összevetésével. 

E mondát gyakran hun eredetűnek tartják. Tévesen, mert a hun mondára utaló korabeli tudósítások nem testvérpárról szólnak. Hanem vadászó hunokról, akik valamely szarvasos állat (őzsuta, ökör, szarvas, zerge) segítségével járható gázlóra lelnek a meotisi mocsaraknál. A félreértés onnan eredhet, hogy a korabeli történetírók – gyakran – a hunokhoz csatlakozó krími népeket is hunokhoz sorolták. 

Más népek „szarvasos” történeteiben is gyakran kimutathatók „magyar kapcsolatok”. Annak ellenére, hogy ezek természetmítoszokhoz hasonlatosak (égbolt, környezet), esetleg mese- vagy csodaszerűek (átváltozások, feláldozások), vagy keresztény legendák (hiterősítők és igazolók). Íme, néhány közismert történet…

1.1. Hunor és Mogor története
Esemény: IV. század. Kum-magyar és Hun-ugor együttélés, alán szövetség. 
Forrás: Kézai Simon: Gesta Hungarorum, 1283. körül.

„Minthogy Hunor és Mogor elsőszülöttek valának, atyjoktól megválva külön sátrakba szállnak vala. Történt pedig, amint egyszer vadászni kimentek, a pusztán egy szarvas ünőre bukkantak, melyet, amint előttük futott, a Meotis ingoványaiba kergettek. S midőn az ott szemük elől tökéletesen eltűnt, sokáig keresték, de semmi módon nem találhatták. Végre is az említett ingoványokat bejárván, azon földet baromtartásra alkalmasnak szemlélték.

Visszatérvén onnan atyjukhoz s búcsút vévén tőle, minden vagyonostól a meotisi ingoványok közzé költöztek. Meotis tartománya pedig Perzsia hazával határos s egy igen keskeny gázlón kívül mindenfelől tenger övezi körül; folyói teljességgel nincsenek, fűben, fában, madárban, halban és vadban bővelkedik. Nehéz oda bé, s onnan kimenni. S a meotisi ingoványokba bemenvén, ott öt esztendeig mozdulatlanul maradtak. 

Hatodik évre tehát kimenvén véletlenül, a pusztában Belár fiainak nejeire, kik férjeik nélkül sátrakban tanyáztak, s gyermekeikre bukkantak, kiket is vagyonostól sebes nyargalva a Meotis ingoványaiba hurcoltak. Történt pedig, hogy azon gyermekek közt az alánok fejedelmének Dulának két leányát is elfogták, kiknek egyikét Hunor, másikát Mogor vette nejül. S ezen nőktől vették eredetüket minden hunok és magyarok. S miután azon ingoványok közt hosszasabban időztek, lőn, hogy igen erős nemzetté kezdtek növekedni és a tartomány őket befogadni és táplálni nem bírta. Kémeket küldvén tehát onnan Scythiába, s miután Scythia országát kikémlelték, gyermekeikkel és barmaikkal azon hazába vonultak, hogy ott lakozzanak.”

Magyar kapcsolat: 

A magyarok és a kumik (akiket régen hunnik-nak is írtak) együtt éltek a Meotis környékén, a Kuma (Gum, Khum) folyó környékén. Ez Kum-magyaria (mai Dagesztán területén), a régi történetírók al-Madzsariának nevezik. Városai: Humar, Madjar, Balkar, Terek, Derbent (Kazar). 

1.2. Hunor és Magor legendája
Esemény: IV. század. Kum-magyar és Hun-ugor együttélés, alán és doni-bolgár szövetség. 
Forrás: Kálti Márk: Képes Krónika, 1360. körül.

„Történt egy napon, hogy (Hunor és Magor) vadászni indultak, és a pusztában egy szarvasünő bukkant fel előttük; az menekült előlük, ők pedig a meotisi mocsarak közé is követték. Ott azután teljesen eltűnt előlük, és bár sokáig keresték, sehogyan sem akadtak a nyomára. Bejárták a már említett mocsarakat és állataik legeltetésére alkalmasnak találták. Miután apjukhoz visszatérve megkapták tőle az engedélyt, minden holmijukkal a meotisi mocsarak közé mentek, hogy állataikat legeltetve ott lakjanak.

A Meotis vidéke Perzsia földjével szomszédos; egyetlen gázlót kivéve mindenfelől tenger fogja körül, folyói nincsenek, de bővelkedik füves területekben, erdőkben, halakban, madarakban és vadakban; a be- és kijárás azonban nehézkes. A meotisi mocsarak közé mentek tehát, és öt évig el nem mozdultak onnan. 

Mikor a hatodik esztendőben kijöttek, a pusztaságban véletlenül a Bereka-fiak feleségeire és gyermekeire bukkantak, akik férfiak nélkül sátoroztak, s éppen a kürt ünnepét ülték és zeneszóra táncot jártak. Jószágaikkal együtt gyorsan elragadták őket a Meotis ingoványaiba. A vízözön után ez volt az első zsákmány. Történt pedig, hogy ama küzdelemben ama gyermekek között az alán fejedelemnek, Dulának két leányát is elfogták, egyiküket Hunor, a másikat Magor vette feleségül. Ezektől az asszonyoktól származtak azután az összes hunok, illetve magyarok. 

Történt pedig, hogy miután sokáig laktak a meotisi mocsarak között, kezdtek hatalmas néppé növekedni, s ez a vidék már sem befogadni, sem táplálni nem volt képes őket. Felderítőket küldtek hát innen Scythiába, s miután nagy ravaszul fürkészve kikémlelték a scytha vidéket, gyermekeikkel és állataikkal bevonultak oda, mint hazájukba, hogy megtelepedjenek.”

Magyar kapcsolat: 

A történethasonló az előbbi történetnél leírtakkal. Kum-magyaria területén a még XVII. században is találtak madzsar törzs-maradványokat. A hunok terjeszkedéséig a szászánida-perzsa birodalom peremvidékéhez tartozott. 

1.3. Üngürüszök története 
Esemény: IV. század. Kum-magyar és Hun-ugor együttélés, hun szövetség. 
Forrás: Mahmud Tercüman: Tarihi Üngürüsz, 1543. körül.

„Egy nap Nemród vadászatra ment, és magával vitte a fiait is. Vadászat közben Nemród egy elejtendő vadra bukkant. Azonnal nyomába eredt, és üldözni kezdte. Fiai is mindenfelé vadat kémleltek, s míg egy csodálatos vad tűnt fel előttük, mely csodálatos színekben pompázott. Önkéntelenül a vad után vágtattak, de az elmenekült, Adzsem határán hegyek közé érve eltűnt.

A két királyfi, bármily soká kereste a vadat, nem találta meg. Sem a nevét, sem a fajtáját nem ismerték. A két királyfi gyorsan elfáradt, a szomorúság és a bánat tengerébe merült. Azután, azon tanácskoztak, hogy mitevők legyenek. Majd visszatértek atyjukhoz, és arra kérték, hogy Adzsem határán, azon a hegyes vidéken egy monostort építtessen számukra, amelyben lemondva a világról lakhatnak, és a világ népétől elvonulva saját gondjukkal foglalkozhatnak. Nemród kérésüket meghallgatta, és parancsot adott, hogy ott egy monostort építsenek…

A hatodik év kezdetén azonban a két legény elméjét megragadta a világ íze. Szívük rejtekében felébredt a hatalom utáni vágy. Mikor ezek ilyen állapotban voltak, egy nap egy titokzatos személy érkezett hozzájuk. Elmagyarázta nekik a világi hatalom [lényegét] és az uralkodás utáni vágyat, s [ezzel] őket megrendítette. A két legény ennek a személynek megtévesztésére elhatározta, hogy a monostort elhagyja, mert [elméjük] a hatalom utáni vággyal volt elfoglalva. 

Abban az időben Adzsem országának közelében egy bégnek két csodaszép lánya volt. Magor és Hunor e két lányt feleségül vette. Miután így történt, a hírmondó szavai szerint Üngürüsz népe Hunor nemzetségéből származott. Merthogy Hunor neve később Hüngürüszre változott. 

Nemród halála után Hunor egész népével apósához, a tatár kánhoz folyamodott, és őnála telepedett le. Kán is megtisztelte őt, és Adzsem szomszédságában egy egész ország fejedelemségét adományozta neki… Azt a vidéket Dzsiddija tartománynak nevezték. Tatár tartomány volt, mely Szamarkandtól a Fekete-tengerig terjed.

Egy nap Adzsem országának padisahja Konsztantinije fejedelme ellen hadjáratot indított, és emiatt Dzsiddija országának uralkodójától segítséget kért. Dzsiddija fejedelme segítségül Hunor népéből, akik tatárok voltak, húszezer katonát gyűjtött össze, és Adzsem padisahjához küldte. 

Amikor Adzsem padisahja is Kosztantinije ellen ment, az említett Hunor népét támadás érte, mely aztán ily módon elvált Adzsem padisahjától, és Pannonija tartományába költözött. Amikor abba a tartományba érkeztek, látták, hogy csodálatosan bőséges folyamai vannak nagy számban, sok gyümölcse és bő termése van annak az országnak, és az ő nyelvükön beszélnek.”

Magyar kapcsolat: 

Hasonló az előbbi történeteknél leírtakkal. Történet színhelye: Kuma-folyótól nyugatra, Kubáni alföld déli oldala, Krím környéke. Később: türk, kazár (kozák) és alán (szarmata, jász), terület. 

1.4. Utigur és Kutrigur története
Esemény: VI. század első fele. Kum-magyar és Kubán-bolgár együttélés.
Forrás: Cezáreai Prokopiosz: De bellis, 560. körül.

„Régi időkben bizonyos hunok, akiket kimmereknek neveztek, lakták azt a földet… Akkortájt az egyik királynak két fia volt: egyik neve Utigur, másiké Kutrigur. Apjuk halála után megosztották hatalmát, és alávetett népeiket magukról nevezték el. Ahogy, még ma is nevezik egyikeket utiguroknak, a másikakat kutriguroknak. Egyszer, mikor szokásos vadászaton voltak, megláttak egy őzsutát, és követték Meotida szorosán keresztül.”

Magyar kapcsolat: 

A korabeli görög történetírók szerint az utigurok és kutrigurok: különböző uralom alatt álló, de azonos nyelvű testvér-népességek. Utigur = öt törzs (hun-ugor és alán). Kutrigur = kilenc törzs (doni ugor, akatzír és bolgár). Jelentős számban éltek az Al-Duna és Don közti területen. 

1.5. Balkáni bevonulás 
Esemény: VII. század. Doni bolgár-ugor vándorlás. Dunai Bolgár Birodalom létrehozása. 
Forrás: bolgár mondaváltozat.

Haemous-hegy szorosát egy római csapat őrizte. Ebben a kilátástalan helyzetben megjelent egy fönséges szarvas, és a rómaiak többsége annak utána eredt, hogy levadássza. Ezt kihasználva, Aszparuh és társai legyőzték az ott maradó katonákat, és átkeltek a hegyen. 

A két bolgár vezér Aszparuh és Organa szerint ez a különös szarvasünő Avi lehetett, a Dulo-nemzetség védője. Aki megmentette és felnevelte Avitohol-t, Dulo-dinasztia megalapítóját és első uralkodóját.

Magyar kapcsolat:

Akkoriban az utigurok (hungarok, hüngürüszök) egy része Aszparuh vezérlete alá tartoztak. Akik előzőleg a hunokkal már elfoglalták a Kárpát-medencét, és onnan Attila halála után kénytelenek voltak visszavonulni Szkítiába (Krím környékére).

1.6. Vadász és Kaszás vándorlása
Esemény: VII-VIII. század. Fehér és fekete ugorok nyugatra vándorlása.
Forrás: Don-Oka környéki monda.

Két ember jött egyszerre a vidékre. Az egyik keletről, a másik délről. Az egyik vadászott és halászott, és lovon járt. A másik földet művelt, állatokat legeltetett és szekéren járt. Békében éltek testvérekként, mindenben megosztoztak. 

Egyszer a Vadász megpillantott egy gyönyörű szarvast, és fehér lován üldözőbe vette. Ezt látva, a Kaszás is felkerekedett, fekete lovait bekötötte szekeréhez, és követte a Vadászt napnyugta irányába. Azóta senki sem látta őket…

Magyar kapcsolat: 

Korabeli tudósítások szerint a XV. században még éltek – arrafelé – magyar nyelvű népességek. Rájuk utalt Bonfini (Rerum Hungaricarum decades), amikor a Don forrásvidéki magyarokról írt. 

1.7. Madjar elvándorlása
Esemény: VIII. század körül. Don-Volga-Kaukázus közti ugor-magyarok szétszóródása.
Forrás: kazah monda.

Madjar és vitéz testvére szarvas vadászatra indult az Atil folyó partjáról. Egy díszes szarvast követve Madjar eltévedt, egy távoli területen letelepedett, családot alapított. Tőle származott a madjar nép. Testvérét idegen népek fogták el, akik őt „megölték és kettévágták„.

Magyar kapcsolat: 

Don-Volga közti magyarok (ugorok) részben kazár uralom alá kerültek. Egy részük északabbra vonult a volgai bulgárok felé. Mások keletebbre költöztek, az északi kipcsak-kazah területre. 

1.8. Kirgiz testvérpár csodás megmenekülése
Esemény: VIII. század. Jenyiszeji kirgizeket nyugatra szorították az ujgurok.
Forrás: kirgiz monda.

A távoli múltban, a kirgiz nép békésen éldegélt az Ene-sai folyón túl. A hely gazdag és bőséges volt. Ezért, az ellenség megirigyelte a kirgiz törzset, úgy döntött, hogy elkergeti őket erről a helyről. Alattomosan megtámadták településeiket, kiirtottak szinte minden ott lakót. Akiket nem öltek meg, elhurcolták rabszolgának. Csak egy fiú és egy lány kerülte el ezt a sorsot. Őket a csata idejére elrejtették őket az erdőben. 

Amikor az ellenség mégis rájuk talált és vízbe akarta fojtani a gyermekeket, a fák között megjelent a csodálatos Bugu-Ene: a fehér Szarvas-Anya, Ene-sai úrnője. Az ellenség megrettent a csodálatos állat láttán, nem mertek ellenszegülni, engedték, hogy elvezesse a gyermekeket. Anya-Szarvas saját erdejében rejtette, táplálta, majd elvezette őket. Egy új helyre, ahol nem voltak ellenségeik, de hasonlóan szép hely volt, mint régi otthonuk. Hosszú időn át ismeretlen utakon jártak, mígnem elértek az Issyk-Kul tó partjára. Így új hazát alapítottak az Bugu-Ene segítségével, amelyből új nemzettség származott, a mostani kirgizek leszármazottai. 

Magyar kapcsolat: 

Ene (anya) = Enet, Eneh (Hunor-Magor anyja), Ünő (nőstényszarvas). 
Bugu (szarvas) = Boga (szarv, szarvas állat) > a Boga isten … (szarvasisten).

1.9. Gaina és Aina megérkezése
Esemény: IX-X. század körül. Egyes ugor-bolgár népek kiszakadása, elvándorlása
Forrás: baskíriai legenda egyik változata.

Egy testvérpár – Gayna és Ajna – fehér szarvas hátán érkeztek a Tol folyó kanyarulatához. Ott telepedtek le, ahol a szarvas már langyos-felszáradt földön lépkedett, és patáival szabaddá tette a napfényt. Gajna lett a baskírok vezére, Ajna pedig az ugoroké.

Magyar kapcsolat:	

Kazár és rusz népek nyomása elől északabbra-keletebbre vonuló ugor (magyar) és bolgár törzsek a X. század körül érték el ezt a területet.

1.10. Égi és földi testvér
Esemény: IX-X. század körül. Egyes volga-kámai ugorok észak felé vándorlása.
Forrás: manysi monda (oroszországi mitológiai gyűjteményből).

Két erdei hős testvér versengett a hatalomért. Egyszer, éjjeli vadászatra mentek. Megpillantottak egy különös szarvast, amely égi utakon járt. Az egyik testvér képes volt repülni. Ezért, felszállt az égbe, és nyilával rálőtt a szarvasra. Ezzel a tettével megsértette az égi szarvast. Ezért büntetésként nem tudott visszatérni a földre. Így, a földi testvére lett a vogulok vezetője. 

Magyar kapcsolat: 

A manysik (vogulok, jugorok) eredetileg a Volga-Káma-Oka folyó környékén éltek, csak a X. század körül szorultak a Pecsora vidékére. Középkori tudósítások szerint: nyelvük a magyaréhoz hasonló, egy részük a Fekete-tenger környékére vonult, és kisebb hányaduk a hunokkal eljutott a Kárpát-medencébe is. Csak a XV. századtól kezdtek tömegesen átvándorolni Szibériába, az orosz és tatár elnyomás elől. 

1.11. Égi és földi testvér
Esemény: XI. század körül. Egyes jugor csoportok Urálon túlra vándorlása. 
Forrás: hanti monda (oroszországi mitológiai gyűjteményből).

Élt az Égben egy jávorszarvas, aki egyszer lenyelte a Napot. Sötét lett a földön, se fény, se meleg. Nehézzé vált az emberek élete. Ekkor egy bátor vadász sílécet, íjat és nyilat fabrikált, és elindult a jávorszarvas nyomában. Utolérte, nyilat lőtt rá, és kiszabadította a Napot. A ismét ragyogni kezdett az égen, újra világos és meleg lett. Azóta ez ismétlődik minden éjjel, a vadász járja jávorszarvas nyomát, kiszabadítja a Napot, és megvirrad a földön. Este pedig a jávorszarvas ismét lenyeli a Napot, és az üldözés folytatódik. A vadász sílécének nyoma látszik az égbolton, az a Tejút. A bátor vadász testvére itt maradt a földön. Ő lett az Irtis-menti hanti népek vezetője. 

Magyar kapcsolat: 

A hantik (osztyákok, jugorok) eredetileg a Káma-Vljatka folyó környékén éltek, csak a XI. század körül szorultak az Urálon túlra. A XIII. századtól kezdtek átvándorolni Szibériába.

1.12. Kaszás elveszett fiai
Esemény: XIII. század. Magyarok kivonulása Galíciából.
Forrás: Galíciai legenda.

Egy napon a Kaszás két fia megelégelte a falusiak veszekedését, a mezei életet, és vadászni mentek a Köves-hegyekbe. Hirtelen egy szarvas tűnt fel előttük. Utána iramodtak és üldözték az erdős posványon át, a szarvast is elszalasztották és maguk is eltévedtek. Nem találva a hazavezető utat, a két fiúnak nyoma veszett. De, hogy a „két árvát” apjuk ne veszítse szem elől, és rájuk találhasson, a Teremtő felrakta képüket a mennyboltra… 

Magyar kapcsolat: 

A csillagképek megnevezései egyeznek a régi magyar népi elnevezésekkel. 

MÁSODIK RÉSZ: Népeket vezető Csodaszarvas 

Egy népnek vagy vezérének utat mutató „szarvasos mondák” az ókori történeti leírásokban igen gyakoriak. Kezdetben csak néhány történetíró művében. Idővel egyre elterjedtebbé vált „egymás tudósításainak átvétele”. Megfigyelhető, hogy az eredetileg egyszerű és tényszerű mondák – az átvételek során – egyre mitikusabbá és érzelemdúsabbá terebélyesedtek. Magukba olvasztva különböző vallási és mitológiai történekeket és szereplőket. 

Az ilyen típusú mondák többsége idegen eredetűnek is tűnhet. De megdöbbentő hasonlóságuk, valamint lejegyzésük földrajzi és történelmi hátterük: magyar kapcsolatokra utalnak. 

2.1. Hunok átkelése Meotis-taván
Esemény: 375. körül. Hunok elfoglalják Krím-vidékét.
Forrás: „Szalaminszki” Sozomenus: Ecclesiastical History, 433. körül.

„A hunok népét, mondják, nem ismerték a Duna-környéki trákiaiak, de még maguk a gótok sem. Határaikat járva nem tudtak egymásról, mivel egy hatalmas tó választotta el őket. És, a tó partjáról nézve mindegyiküknek úgy tűnt, hogy ott a világ vége, amelyen túl már csak a tenger és határtalan víz. Történt, hogy egy bögöly által csípett ökör bitangolt át a tavon, és pásztora követve, hogy visszahajtsa, meglátta a túlpartot, amit elhíresztelt saját népe között. 

Mások azt mondják, hogy a vízzel borított területen át egy üldözött szarvas mutatta az utat a hunoknak. Megcsodálva a területet, amely különbözött enyhe levegőjével és terményeinek gazdagságával, visszatértek és beszámoltak népük uralkodójának mindarról, amit láttak. A gótok ellen indított első támadáskor – a tapasztalat szerint – kevés erővel bírtak, de azután minden erejüket mozgósítva legyőzték szomszédjaikat és elvették összes földjeiket.” 

Magyar kapcsolat:

Az első történetben az ökör – feltehetően utalás a Kercsi-szoros görög nevére (ökörgázló).
A második történet a magyar Csodaszarvas-történet erősen leegyszerűsített változata. 

2.2. Hunok bevonulása Kimmériába
Esemény: 375. körül. Hunok elfoglalják Krím-vidékét.
Forrás: Priszkosz rétor, 450. körül.

„Néhány hun vadászt a zsákmány üldözése során egy szarvas vezette át a szoroson. Meghökkenttette őket annak a földnek enyhe éghajlata és termékeny talaja. Ezután visszatértek társaikhoz e jó hírrel. Íme, egy üsző vagy szarvas segített abban, hogy a hunok hada átkelt a szoroson és megtámadta Kimmeria gót lakosait.”

Magyar kapcsolat: 

E történet a Sozomenus-féle változathoz hasonló. Magyar monda leegyszerűsített változata.

2.3. Hunok bevonulása Szkítiába
Esemény: 375. körül. Hunok elfoglalják Krím-vidékét.
Forrás: Jordanes: Gótok eredete és tettei, 551. körül.

„Ez a kegyetlen törzs, ahogy Priszkosz történész elmondta, a Maeotic mocsár túlsó partján települt… Egyszer, amikor törzsük vadászai a szokásos nyomkövetésen voltak Maeotis legtávolabbi szélén, egy nőstény dámszarvas meglepően feltűnő nyomait a mocsárba vezetve, útmutatóként szolgálva, előre és egyre távolabb. A vadászok követték és gyalog átvágtak a Maeotic mocsáron, amely olyan járhatatlannak tűnt, mint a tenger. Hirtelen Szkíthia ismeretlen vidéke tűnt elő, és a dámszarvas ünő eltűnt…

És a hunok, akik nem tudták, hogy volt egy másik világ is a Maeotis-on túl, most csodálattal teltek el a szkíta föld iránt. Minthogy gyors észjárásúak voltak, abban bíztak, hogy az út azelőtt ismeretlen volt, istenség által nyittatott meg előttük. Visszatértek törzsükhöz, elmondták nekik mi történt velük, dicsérték Szkíthiát, rábeszélték az embereket, hogy sürgősen kövessék azt az utat, amerre a dámszarvas ünő nyoma vezet. Ahogy elfoglalták, amikor ekképpen először léptek be Szkíthiába, áldoztak a győzelemért. Az ottaniakat leigázták, maguk alá rendelték.”

Magyar kapcsolat: 

Ez a történet lényegében megegyezik az üngürüszök (hungarok, magyarok) történetében leírt szarvas legenda második változatával, amelyben Hunor (Magor nélkül) vadászik.

2.4. Hunok bevonulása Szarmata-földre
Esemény: 375. körül. Hunok kiterjesztik hatalmukat Pannóniáig
Forrás: Bonfini: Rerum Hungaricarum decades, 1496. körül.

„A hunok vadászatból éltek, és egy isteni csodajel késztette őket kivándorlásra. Amikor ugyanis a Maeotis lakói közül néhányan találomra vadászatra indultak, egy szarvas tűnt fel előttük, amelyet a mocsárban lelkesen üldözni kezdtek. És a szarvas elejtésének vágya annyira elragadta őket, hogy véleményem szerint a Cimmer Bosporustól nem messze átkeveredtek a befagyott Maeotison, ámde ahogy az európai Sarmatiában megálltak, a szarvas eltűnt. Megnézték a vidéket, csodára megtetszett nekik, aztán hazamentek Ázsiába, és rendre elbeszélték öveiknek a dolgot. A hunok nem szerették lakóhelyüket, és a talaj terméketlensége vagy a nép sokasága miatt gyermekeikkel és asszonyaikkal együtt e vadászok vezetésével átvándoroltak Európába… 

Némelyek pedig, akik – a zsidók, nem tudom, miféle meséi nyomán – ábrándozgatnak, azt írják, hogy a szkíták Jáfet fiától, Magógtól erednek, a hunoknak meg Nimród fiai, Hunor és Magor voltak az elei. Mi azonban inkább a roppant tekintéllyel rendelkező ősi forrásokat akarjuk követni akár még tévedéseikben is, mintsem ezekkel akár igazságukban is egyetérteni. …

… a hungarok rokonságban állnak a hunokkal, akik az ázsiai Szkítiában elterjedtek és a Don forrásvidékén élnek, de nem azoktól a hunoktól származnak, akik Ázsiában maradtak, hanem azoktól, akik kedvezőbb éghajlatot keresve Európába vonultak…

A hunok, akiket aztán hungaroknak nevezünk, az üdvösség 404. évében a nagy véráldozattal meghódított Pannóniában nyugalmas otthont foglaltak és teremtettek maguknak.”

Magyar kapcsolat: 

A magyar történelem első tudományos igényű krónikája. Korabeli dokumentumok és adatok alapján pontosítja a magyarok és hunok kapcsolatát.

2.5. Ugorok bevonulása Pannoniába
Esemény: III-IV. század. Ugor-jugor népesség egy részének délre vándorlása.
Forrás: Maciej Miechowita: Tractatus de duabus Sarmatis, 1521. körül.

„Majd Jugriából, Szkítia északi széléről jöttek az ugorok, akiket később hunoknak, ungaroknak neveztek. Számbeli fölényükkel megsemmisítették és elűzték a gótokat… Végül megálltak a Pontus-tengernél, megszállták Bulgáriát, Trákiát és konstantinápolyi birodalmat… 

Mikor a jugorok megsokszorozódtak, a nagy folyókon átkeltek, a hagyomány szerint vadászat közben egy zerge nyomát követve, a ruszok földjére lépve és gyorsan megközelítve Pannóniát. Atillát emelve vezérüknek, súlyos terhet raktak egész Európára. …

… jugorok nevüket a szkítiai Jugor területről kapták, ahonnan erednek, ahonnan kivándoroltak; a csehek, lengyelek és szlávok is hunoknak nevezték őket, de végül ők is ungaroknak… 

Magyarországon a jugorok nyelve azokéval, akik Szkítiában Jugriában élnek, egyazon nyelv, beszéd és kiejtés. Ugyanakkor, Pannóniában az ungarok keresztények, kulturáltabbak és minden téren sokkal gazdagabbak. Míg Szkítiában a jugorok máig bálványimádók és vadabbak.” 

Magyar kapcsolat: 

Az esemény idejében a jugorok még a Volga-Oka közti területen éltek, ezt nevezték Jugriának vagy Ugriának. Ez a legenda egyértelmű utalás, az ugor-jugor-magyar nyelvi rokonságára.

2.6. Üngürüszök története
Esemény: II-III. század körül. Hungar-alán együttélés időszak.
Forrás: Mahmud Tercüman: Tarihi Üngürüsz, 1543. körül.

„Egy napon Hunor összegyűjtötte törzsének tekintélyes előkelőit, és vadászatra indult. Vadászat közben egy hegyhát mögül váratlanul egy vad tűnt fel előttük, mely csodálatos színekben pompázott, de egy másik törzs felé elmenekült. Mikor megpillantotta, megragadta a szívét ez a szerencsés jel. Így szólt: 
– „Ha ezt a vadat elejtem, ebben az országban sikerül elérnünk a nyugalmat, de ha nem sikerül elejtenem, sorsszerűen el kell foglalnunk Pannonia tartományát, melyről híreket kaptunk!” 
Így határozott, s ezzel a gondolattal azonnal a vad után vágtatott. 
A vad pedig menekült, s amint egy másik törzs határához értek, Hunor már-már megközelítette, de azon a helyen, ahol zsákmányul kellett volna esnie, a vad eltűnt a szeme elől. Hogy hívják és mi fajta, nem tudta. Mikor Hunor ezt a helyzetet látta, így szólt a mellette levő előkelőségekhez: 
– „… Ez jel és utalás nekem és népemnek, hogy végül is ebben az országban nem élhetünk. Ennek az az orvossága, hogy más országban kell letelepednünk” – mondta. 
	
Magyar kapcsolat:

Ismeretlen források alapján készült krónika. Az oszmán-török „üngürüsz” = a latin „ungarus”, a nyugati „ungar”, az ószláv és bizánci „ouggor, iuggoir, ugor, ygor”népnevek törökös változata. 

2.7. Avitohol csodás felnevelkedése
Esemény: IV. század. Duló alán-bolgár uralkodói dinasztia felemelkedése.
Forrás: Litván krónikák, XIV-XV. század.

A tengerbe dobott kis bolgár-gyermeket a hullámok partra vetették. Ahol, egy szarvas ünő talált rá és gondosan felnevelte az erdő mélyén. Amikor felnőtt, ő lett Moesia uralkodója. 

Magyar kapcsolat: 

A hun birodalom felbomlása után Avitohol volt, aki közös uralom alá vonta a meótiszi bolgárokat és utigurokat (ungarokat, magyarokat). 

2.8. Hunugorok áttelepülése
Esemény: IV. század. Kubáni ugor-bolgár együttélés ide, Krím és környékének megszállása. 
Forrás: Agathias Scholasticus: Jusztinuanus uralkodása, 558. körül.

A hun népek egykor a Meotisz-tó mentén éltek, annak keleti oldalán és a Tanaid északi mellékfolyói mentén, mint más barbár népek Ázsiában az Imeon-hegyén túl. Ezeket együtt hunoknak vagy szkítáknak nevezték. Ugyanakkor, ezeknek a törzseknek saját neveik is voltak, egy részüket nevezték kotriguroknak, másokat utiguroknak, kisebb részüket ultizuroknak. Sok száz év elteltével ezek átköltöztek Európába; vagy egy fehér szarvas vezetésével, ahogy a mesék mondják, vagy más esemény hatására, mindenesetre valamiképpen átkeltek a Meotisz-mocsarán idegen területekre, és váratlan támadásukat nagyon megsínylették az ottaniak. 

Magyar kapcsolat: 

Utrigurok = azok az ungarok (üngürüszök, ouggorok) akik a hunokkal bejöttek a Kárpát-medencébe, majd onnan részben visszatértek a Meotis-hoz. Az Erdélyben maradó részeiket tekintik a székelyek ősének.

2.9. Hun-avarok bevonulása Pannoniába
Esemény: VI. század. Avar-ugor-bolgár népek bejövetele a Kárpát-medencébe.
Forrás: Corvey-i Widukind: Res Gestae Saxonicarum, 970. körül.

Az avarok pedig, ahogy egyesek hiszik, a hunok maradványai… hatalmas nemzetté váltak… egy vadászat alkalmával egy nőstény szarvasra bukkantak, és azt addig üldözték, míg annak vezetésével átkeltek a meótiszi mocsarakon, egy addig mindenki számára járhatatlan úton… miután a körülöttük lakó népeket elpusztították, végül Pannoniában kezdtek lakni. 

Magyar vonatkozás: 

Hunok, avarok és ungarok (magyarok) rokonságára utaló források: 
„Hunok vagy hungarok” = Kálti Márk, Kézai Simon, Bonfini. 
„Avarok vagy hunok” = Ioannes Malalas, Paulus diakónus, Einhard, Fredegar Krónika.
„Avarok, akiket ungariknak nevezünk” = Corvey-i Widukind, Fuldai Évkönyv. 
„Ugorok vagy ungarok” = Rubruki” Wilhelmus, S. Neugebauer. 
„Ugorok, akiket később hunoknak és ungaroknak neveztek” = Maciej Miechowita.

2.10. Baskírok letelepedése Káma-folyónál
Esemény: IX-X. század körül. Egyes volgai-bolgár népek kiszakadása, elvándorlása.
Forrás: baskír mitológia. 

Akkortájt Gayna Batyr, a legendás vitéz, szarvason lovagolva érkezett a Káma-folyó partjára. A föld nagyon hideg volt. A Nap nem sütött, mert Azsgaha hatalmában volt, aki a Toltauban élt. Gayna Batyr megölte Azsgahát. Kiszabadította a Napot és a szarvas agancsára akasztva átvitte a Tol-folyó nyugati partjára. 
„– Minden nap ilyen időtáj várj engem” mondta a Nap, és felemelkedett az égre.

Gayna várta a Napot, aki minden nap ugyanabban az időben visszatért a földre. Ott így várakozva, Gayna egyre inkább megszokta ezt a helyet. Elhatározta, hogy ott letelepszik. Akkortól élnek és gyarapodnak arrafelé a gayninok, a legelső baskírok. 

Magyar kapcsolat:

Történet a közös ugor-baskir „Ajna és Gajna monda” – egyszerűsített baskír-tatár változata. 

2.11. Kozákok átkelése Meotisz-taván
Esemény: IV. vagy VII. század. Kubán-kum kazár népessége elfoglalja Krímet és környékét.
Forrás: Gottlieb Siegfried Bayer: Краткое описание… 1734.

A régi időkben a Termékenység Istennője még védelmezte a földünk tisztaságát. A megszentségtelenítő idegent szarvassá változtatta, és átdöfte saját tudatlanságának nyilával, hogy kárhozott lélekként futkározzon Meotisz földjén. A vadászok féltek tőle, mivel csak akkor jelent meg előttük, ha mohó vadászatukkal túlságosan háborgatták. Ha nem élelemért, hanem haszonért vagy szórakozásból öldöstek. De más idők jöttek, vérszomjas idegenek kezdték támadni a békés vadászokat és pásztorokat. 

Egy nap, gonosz nomádok elől Meotisz-tavának mély vizeihez hátrálva, a vadászok észrevettek egy fehér szarvast a partközeli vízben, amely agancsaival integetve hívogatta őket. A vadászok siettek a szarvas után, „aki” ügyesen ugrált az egyik domborulatról a másikra, mutatva az embereknek a szemek elől rejtett gázlót. Amikor a vadászok átkeltek a tavon, a szarvas eltűnt, elzárva a gázlót a gonosz nomádok elől. Ezért, a déli független-szabad kozákok örök emlékeztetőül címerükbe foglalták a Meotisz lakosait védelmező szarvast… 

Magyar kapcsolat: 

A magyarok és kazárok huzamosabb ideig éltek együtt éltek a Meotis környékén, mielőtt onnan nyugatra vonultak. Déli kozákok = kaukázusi kazárok utódai.

2.12. Szarvas-gázló legendája 
Esemény: VIII. század eleje. Bolgár-ugorok északabbra vonulása.
Forrás: Volgográd-Dubovka környéki néphagyomány.

Valamikor régen, a baskírok még délebben éltek, Caricin alatt, Don és Volga közötti vidéken, együtt a kozákokkal. Egyszer erős és kegyetlen hadak támadtak rájuk, ezért kénytelenek voltak a Volga jobb partján észak felé menekülni. Egy patakhoz érve felriasztottak egy csapat szarvast, melyek a széles Volgába ugorva, – nem úszva, hanem egymás nyomában haladva – átkeltek a folyón, és eltűntek az ártéri bozótosban. Mivel az ellenség közeledett, a menekülök egy része átkelt az ismeretlen gázlón és balparti lakatlan vidéken vonult tovább. 

Magyar kapcsolat:

Régi leírások szerint innen feljebb, néhány napi járóföldre kezdődött Magna Hungaria (bal parton) és Volgai Bolgárország (jobb parton).

2.13. Mongolok ősének származás-legendája
Esemény: IX. század. Ujgur Kaganátus szétesése, mongolok önállósodása.
Forrás: mongolok titkos története, XIII. század

Élt egy kékesszürke farkas, ki az Ég rendeléséből született. Felesége egy rőtes szarvasünő volt. Átkeltek a Tenggisz taván, megszálltak az Onon folyó forrásánál, a Burkan-kaldun hegyénél, ott született meg fiuk, Batacsikan.

Magyar kapcsolat: 

Mongolok a hun-türk és szkíta-szarmata népek örököseinek tekintették magukat. Ezt jelképezi a farkas-apa és a szarvas-anya.

2.14. Szarvasanya legendája
Esemény: X-XI. század körül. Novgorod környéki számik északra szorulása.
Forrás: számi monda (oroszországi mitológiai gyűjteményből).

Szarvasanya földjén bátor harcosok és sikeres vadászok éltek, a „szarvas fiainak” mondták magukat. Földjük gazdag volt, erdeik bővelkedtek vadakban, folyóik halakban. Az emberek hálásak voltak néki, földjükért, jó időért, házuk örömeiért és a békéért. Ünnepeiken Szarvasanyának áldoztak, áldását kérték, fohászkodtak hozzá. Így teltek a hónapok és évek, mígnem egyszer idegenek érkeztek a vidékre, akik mást Istent imádtak, és nyilaikkal megsebezték a szent állatot. Szarvasanya, mert szeretett népe nem védte meg, örökre elhagyta e vidéket. A számik azóta is keresik, de addig nem lelik meg, amíg hitük régi fénye vissza nem tér.

Magyar kapcsolat:

Számik – a XII. századig – a Volga forrásvidéke és a Ladoga-tó környékén éltek. A balti népek és jugorok akkori lakóhelye között, közel a volgai ugor népekhez. Majd, fokozatosan Karéliába és lappföldre vándoroltak, kitérve a novgorodi, dán és norvég hódítások, erőszakos hittérítések elől. 

2.15. Altáji kunok pusztulása
Esemény: XI-XV. század. Egyes kun csoportok áttelepülése, majd feloldódásuk a helyi népességben.
Forrás: Altáji legenda

Egykor az Uch-Enmek hegy lábánál, Karakol völgyének erdejében számtalan szarvascsorda legelt. Mielőtt a helyiek vadászatra indultak, előbb engedélyt kértek a vadak urától – a nagy Fehér Szarvastól. Akkortájt éldegélt Kulada faluban egy öreg sámán, fiatal fiával. A fiú már sokszor hallott a Fehér Szarvasról, de azt senki még nem láthatta. Hosszú rábeszélése után a sámán-apa elmondta fiának, hogy hol és mikor láthatja a Fehér Szarvast. De figyelmeztette, hogy közben szót sem szólhat, mozdulatot sem tehet.

Kora reggel a sámán fia vadászatra indult, de elhagyta a szerencse. Már éjszaka volt, amikor a távoli helyekben végre megpillantott egy hegyi kecskét. Fáradtan, eltévedve az erdőben, a kecskét üldözve – a szarvas rejtekhelyéhez ért. Ekkor észrevette a kecske körvonalait a sötétben, felvonta íját és lőtt. E a pillanatban bukkant fel előtte a Fehér Szarvas, és a kecskére kilőtt nyila a szarvas mellkasába fúródott. A szarvas hatalmas villámlással-robajjal zuhant Karakol vizébe…

A fiú hosszú ideig eszméletlenül feküdt a földön. De amikor eszméletét visszanyerte, képtelen volt beszélni, elméje megzavarodott. A hegyekben kódorgott, soha nem talált vissza a falujába. Az ég így büntette a sámán fiát, mert megsértette a szent égi állatot – a Fehér Szarvast. A sámán nemzetsége pedig heted-íziglen kihalt. 

Magyar vonatkozás: 

Meótisz környékén a magyarok és a kubáni kunok együtt éltek. Külső támadások elől a kunok egy része nyugat felé vonult (Kárpát-medencébe, és a Kárpátok előterébe, Al-Duna- és Dnyeper környékére). Kisebb részük kelet felé vonult, és az Altáj-hegységben keresett menedéket. 

HARMADIK RÉSZ: Csodaszarvas jelölte hungar-magyar helyek

A „szarvas jelölte helyek” legendái erősen hiányosak. Az idő és az erőszakos vallási térítések, lejegyzésük hiánya – alaposan elkoptatták az ilyen pogány-ízű emlékeket. Ezért vélelmezhető, hogy az idők során nemcsak a történetek lényege, hanem azok jelképe és üzenete is módosult. 

3.1. Elenska Bazilika titokzatos helye
Esemény: V-VI. század. Bizánci kereszténység terjedése Moesia Provinciában.
Forrás: XI. századi krónikatöredék: bolgár legenda

A régi időkben – minden évben, ugyanazon a napon – egy szarvas ereszkedett le a Balkán hegyeiből, amelyet az ottaniak ünnepélyesen feláldoztak. Később, amikor hitük megrendült, a szarvas is elmaradozott. Ezért az ünneplők kénytelenek voltak a szarvast maguk elejteni, vagy helyette bikát áldozni. Később, arra a szent helyre keresztény bazilikát építettek. 

Magyar kapcsolat: 

Környéket eredetileg pogány trák, hun-utrigur (öt-ugor) és vizigót maradványok lakták, akik ősi vallásaikat gyakorolták. Bizánci Birodalom erőszakos hittérítése miatt kénytelenek voltak felvenni a kereszténységet. Ekkoriban kezdődött a szláv beáramlás is.

3.2. Szarvasos ugorok története
Esemény: VI-VII. század. Fehér ugorok nyugatra vándorlása.
Forrás: Moszkva környéki helynév-hagyomány

Valamikor nagyon régen, még az oroszok előtt, ugrik éltek az Elenka-folyók közti ligetes vidéken. Egymással békességben, együtt a szarvasokkal. De északról, a folyókon csónakok jelentek meg fegyveresekkel, keletről lovas rablók kerülgették őket. 

Az erdő-mező szarvasai megriadtak, és kezdtek eltünedezni napnyugat irányába. Ugrik ezt kezdetben nem értették. De amikor sasos népek támadtak rájuk délről is, legtöbbjük felkerekedett és elindult napnyugat felé. Mondják, az Ugor hegyen túlra is eljutottak. Emléküket ma is őrzi a vidék.

Magyar kapcsolat:

Korabeli tudósítások, szláv krónikák és oklevelek igazolják, hogy arrafelé (a XV. században még a Don forrásvidékén is) magyarul beszélő nyelvű ugor néptöredékek éltek. 

3.3. Elena-völgy legendája
	Esemény: VIII. század. Pogány és keresztény együttélés ideje Dunai Bulgáriában.
Forrás: helyi bolgár legenda egyik változata

Valamikor régen, az Elena-völgyben volt két kis falu. Az egyikben éltek az őshitűek, a másikban az újhitűek. Elválasztotta őket az Elena-folyó, és a gyűlölködés. Egyszer, az egyik falu délceg fiúja és másik falu legszebb lánya, egymásba szerettek. Mivel szüleik-faluik ellenezték közeledésüket, ezért elhatározták, hogy Dragijka éjszakáján megszöknek. De rokonaik ezt észrevették, és még a folyó hídján elfogták őket. Újhitű fiút lefejezték, holtestét a folyó partján eltemették, sírját nagy kereszttel jelölték. Figyelmeztetésül – így jár az, aki eretnekekkel barátkozik. Őshitű lányt leszúrták, testét folyóba lökték. Azóta szarvasok nem isznak a folyó vizéből és messze elkerülik Elena-völgyet.

Magyar kapcsolat:

Régen, errefelé őshitű kutrigur (hat-ugor) és dunai-bolgár népmaradványok éltek itt. Együtt a keresztény hitre térített trák szórványokkal és bevándorolt szlávokkal. 

3.4. Szarvas-hágó legendája
Esemény: VIII. század vége. Álmos népének bevonulása.
Forrás: Ungvári környéki hagyomány.

Midőn Álmos vezér övéivel a Havas-erdőn haladva, átkelt az Ugor hegyek magaslatán, elérte a hungi határt. Innen két kisebb hadat küldött előre, hogy gyepűakadályokat kifürkésszék, és alkalmas szálláshelyet találjanak. Egyik a hegyi folyó vonalát követve, eljutott arra a vizenyős helyre, amelyet Munkácsnak neveztek. 

Másik had letért az útról, ismeretlen patak mentén haladva, szarvasok nyomát követte. Keskeny hágón átkelve, csodálatos völgybe jutottak, amely telis-tele volt mindenféle legelésző és patakokban dagonyázó szarvasos állatokkal. Majd egy gyors-kanyaringós folyó völgyében tovább vonulva, kijutottak egy tágas lapályra, és megpillantották a helyiek erődített városát. Elrejtőzve kifürkészték erősségét, majd hírnököt küldöncöt indítottak Álmos vezérhez. 

Magyar kapcsolat:

A helyi hagyomány jól illeszkedik Anonymus „Gesta Hungarorum” krónikájában leírtakhoz.

3.5. Emőd legendája
Esemény: IX. század vége. Árpád hadainak bevonulása. 
Forrás: Emőd-Csincse környéki néphagyomány.

Amikor Árpád fővezér és főemberei átkeltek a Sajó folyón és Héjő vize mellett ütöttek tábort, a lenyugvó nap fényében észrevettek egy gyönyörű szarvast, egy távolabbi halom tetején. A szarvas körbetekintett, majd egy szempillantás alatt eltűnt. Egy helyi tudós öreg elmondta nekik, valamikor régen az itt élő ősök kincseket ástak el a halom alá, és szent szarvasukat állították oda őrzőnek. Egy idegen vadász nem tudva erről, nyilával lelőtte, de mire a halom tetejére ért, a szarvas teste eltűnt, pedig kiömlött vére az egész halmot vörösre festette. Ezért nevezik ezt a helyet a szarvas után Emőd-nek, a kincs helyét pedig Vérhalomnak. Szarvas minden évben egyszer, naplementekor megjelenik. Hívő-igaz emberre vár, aki méltó arra, hogy az ősök kincseit birtokolhassa. De még nem talált méltót bizodalmára. 

Magyar kapcsolat:

E terület több ezer év óta lakott. Több helyen találtak már „kincseket”: vagyis bronzkori ékeket, szkítakori aranydíszeket és szarvas-ábrázolásokat, kunhalmokat és gazdag hun sírokat. 

3.6. Szarvaskő legendája
Esemény: IX. század vége. Kavarok elfoglalják Mátra-vidékét. 
Forrás: Kazár környéki hagyomány.

Árpád vezér hadai eljutva Eger vizéig, Ostoros-pataknál tábort ütöttek, közben azon tanakodtak, miként tudnának Mátra erdején keresztül hatolni. Ezért, kazár népeikből portyázó csapatokat küldtek előre, hogy járható utakat kutassanak. Alig telt el fél nap, mikor az elsők visszatérve jelentették, hogy rejtet örvényre lelte, amely észak felé vezet. Árpád és kísérete igencsak elcsodálkozott, mert a vizslások nem az ellenség, hanem egy nemes szarvas nyomát követve leltek a bozótos patakvölgyben rejtőző átjáróra. Azóta Szarvaskőnek nevezik azt a helyet, amely az átjárót jelzik. Jutalmul kazárok kapták Mátra-erdejét, mivel ők foglalták el azt a földet, és onnan indultak tovább meghódítani Felföldet. 

Magyar kapcsolat:

A legenda kapcsolódik Anonymus „Gesta Hungarorum” krónikájának történetéhez. Régi írások szerint ezt a területet főleg kazárok lakták, erre utal több helynév is (Kazár, Pata)

3.7. Szarvas-hegy legendája 
Esemény: X. század eleje. Árpád hadainak vonulása. 
Forrás: Vác környéki néphagyomány.

Mikor Árpád fővezér hadaival a Dunához ért, látván vitézeinek bátorságát és lelkesedését, hadat indított észak felé, hogy elfoglalják Nógrád erősségét. Verőce vize felé menet egy háromormú hegy mellett haladtak el, amelynek középső ormán egy fénylő agancsú szarvas figyelte a had vonulását. Később, amikor áthatoltak az erdőségen, ismét megjelent előttük ez a szarvas, és Nógrád irányába szökellve mutatta a helyes ösvényt.

Magyar kapcsolat:

Akkoriban azon a területen „szarvast tisztelő” jazig, hun, venger és szláv töredékek éltek. 

3.8. Szarvas-halom legendája
Esemény: IX. század vége. Felkészülés Bihar elfoglalására.
Forrás: Szarvas környéki hagyomány egyik változata.

Valamikor régen, Árpád vezér sereget küldött Mén-Marót bihari vezér ellen, hogy annak ellenállását megtörje. Hadai a Tisza-folyónál gyülekeztek, majd a Bőd-révnél átkeltek és Kórógy vize mellett ütöttek tábort. Másnap felkerekedve egészen a Körös–folyóig lovagoltak, de vizenyős vidékén nem találtak letáborozásra alkalmas helyet. Csak néhány szarvas legelészett távolabb, de mert meglátták a hadat, néhány szökkenéssel eltűntek a nádasban. Gyorsan kiküldtek oda néhány székely fürkészt, akik visszatérve örömmel jelentették, megfelelő helyet leltek a letáborozásra. Másnap felkerekedve, követve a szavasok nyomát, találták egy gázlót, amelyek könnyen átúszhattak a Körös-folyón. Azóta nevezik e helyet Szarvas-halomnak. Régi királyaink becsben tartották e helyet, gyakran táboroztak errefelé. 

Magyar kapcsolat:

A helyi hagyomány illeszkedik Anonymus „Gesta Hungarorum” krónikájában leírtakhoz.

3.9. Boga-völgy legendája
Esemény: IX. század vége. Bihar elfoglalására.
Forrás: Belényes környéki hagyomány egyik változata.

Mikor Árpád vezér hadai Bihar vára ellen indultak, Mén-Marót kozár vezér katonáit várában hagyta, maga meg családjával és kíséretével elmenekült az Igfon-erdő sűrűibe. Népe pedig a kevésbé védett déli völgyben keresett menedéket, de mikor észrevették a hadak közeledését, rémületükben hangosan fohászkodtak. Ég megszánta őket, jelet adva nékik egy futó szarvas képében. Így vezetve őket rejtett ösvényen, vadon ismeretlen völgyébe, ahol elrejtőzhettek. Miután megmenekültek, eme völgynek a Boga nevet adták, ami szarvast jelentett nyelvükön.

Magyar kapcsolat:

Helyi hagyomány illeszkedik Anonymus „Gesta Hungarorum” krónikájában leírtakhoz.

3.10. Szarvaskend eredete 
Esemény: X. század eleje. Őrség vidékének megerősítése.
Forrás: őrségi néphagyomány egyik változata

Amikor a magyarok Dunántúlt elfoglalták, a karantánokat Murán túlra űzték, németeket hegyeikbe kergették. Árpád fejedelem az itteni népeket Kend vezér alá rendelte, reá bízva a nyugati kapu gyepűjének védelmét. Ő ezért, a helyi népekkel nyékeket és őrhelyeket állíttatott, a magaslatokra szereket építtetett, ahová saját törzséből harcos népeket költöztetett. Magának is itt rendeztetett be szállás, amely az ő nevét viselte. De, mert törzse telente itt tartotta szarvas-áldozatát, ezért e helyet Szarvaskendnek nevezték az itteniek. 

Magyar kapcsolat:

Akkoriban a helyi népességet főleg avar-hungar maradványok és vendek alkották. Ekkor került sor a határőrző népek (székelyek, kavarok) betelepítésére.

3.11. Bors várának építése
Esemény: X. század eleje. Felföld megszállása, gyepűvonal kiépítése. 
Forrás: Anonymus: Gesta Hungarorum, 1200. körül

Mikor a Garam-folyónál lovagoltak, egy szarvas tűnt fel előttük, amely megriadt és futásnak eredt előttük, fel a hegytetőre. Bors nagy sebesen űzőbe fogta, és a hegyormon utolérve lenyilazta. Midőn a hegyeket ott körös-körül szemügyre vette, az a gondolata támadt, hogy várat épít ott. Azonnal össze is gyűjtött sok-sok várnépet, és egy magasabb hegy ormán igen erős várat emelt; egyszersmind a maga tulajdon nevét ruházta rá, úgyhogy Bors várának hívják. Innen csapataival egészen a Zólyom-erdőig nyomult, és kőből igen nagy erősséget építtetett, amelyet most Borsséd-Zólyom várának neveznek.

Magyar kapcsolat: 

Árpádék honfoglalásakor a magyarokhoz csatlakozó kun-polovez (palóc) és kabar (csatlakozó kazár) segédcsapatok megszállták a Felföldet. Hatalmuk alá vonták a székelyek, vengerek (Vrka-folyótól oda vándorolt ugorok) és szlávok lakhelyét. 

3.12. Gímes alapítása 
Esemény: X. század eleje. Nyitra-vidék elfoglalása.
Forrás: Nyitra környéki hagyomány

Amikor Huba vezér seregével, sok más felföldi erősségek után Nyitra várát is elfoglalta, egészen a Vág-folyóig megszállta Felföldet. Miután torlaszokat állíttatott a Morva-folyóig, megerősítve a gyepűvidéket, megbízható népeikből Nyitra vára köré is őrfalvakat állíttatott. Huba vezér kíséretével gyakran kivonult vadászni. Ekkor, mindig megpillantottak egy fakó gímszarvast, de soha sem sikerült befogniuk, mert mindig eltűnt előlük a rengetegben. Hallották azt is, hogy a hegy másik oldalán is gyakran feltűnt ugyanez a szarvas, de ottaniak sem tudták elejteni. Ezért, Huba vezér megbízott néhány helyi vadászt, hogy kövessék e szarvas nyomát. Hamarosan meg is lelték azt a rejtett ösvényt, amely keresztülvezetett a hegy szűkületén. Hogy ellenség ne lephesse meg őket, őrszéket telepítettek, és a gímszarvasról Gímesnek nevezték el.

Magyar kapcsolat:

Akkoriban és arrafelé avar (venger, hun-ungar) népmaradványok is éltek, akik morva uralom állva, annak határát védték. Anonymus szerint ezek hűséget fogadtak Árpád vezérnek. 

3.13. Szarvaskút legendája
Esemény: XI. század körül. I. András király halála. 
Forrás: Zirc környéki néphagyomány.

Mikor a csatát vesztett sebesült és béna András királyt elfogták, Bakony-erdei Zirc nevű lakába vitték. Ahol papok és hívő orvosok próbáltak rajta segíteni, de állapotja csak tovább romlott. Ezért – bár keresztény hitük ezt tiltotta – felebaráti kegyelemből hívtak hozzá egy pogány javasasszonyt is, akit a helyi népek igencsak becsben tartottak. E némber azt javallotta, hogy a királyt itassák és fürdessék a közeli Szarvas-forrás vizében. Mert, az csudálatos hatású, attól még a nyilaktól sebzett szarvasok is meggyógyulnak. Ki is küldtek néhány szekeret, hogy onnan vizet hozzanak, de mire visszaértek, a király már kilehelte lelkét. Mondták, ez az Ég büntetése! Nem gyógyulhatott, mert ősi hitét elhagyta, népe szokásait megtagadta, régi törvényt megszegte, és mert saját népére támad. 

Magyar kapcsolat:

Akkoriban Bakony-erdeje még a törzsi gyepűvidékek maradványa volt. Ahol, ősi „szarvasos” töredékek (hun-utigurok, bolgár-ugorok) még együtt éltek a betelepített udvari népességekkel.

3.14. Váci püspökség megalapítása
Esemény: XI. század. Szűz Mária székesegyház alapítása Vácon.
Forrás: Kálti Márk: Képes krónika, 1360 körül

„Akkor Géza Magnus herceg a magyarok ösztönzésére elfogadta az ország koronáját. A koronázás után elment arra a helyre, ahol a látomás megjelent neki, és fivérével, Lászlóval tervezgetni kezdték, hol tegyék le a Szűzanya tiszteletére építendő templom alapjait. Mikor ott álltak Vacia [Vác] táján, ahol most Szent Péter apostol egyháza van, egy szarvas jelent meg nekik, agancsa telis-tele volt égő gyertyákkal és futni kezdett előlük az erdő felé, és megállt azon a helyen, ahol most a monostor van. Midőn a vitézek rányilaztak, Dunába vetette magát, és többé nem látták… 

… És hogy az első látomás helye se maradjon épület nélkül, Géza király és testvérei elhatározták, hogy ott egy kápolnát építtetnek Szent Péternek, az apostolok fejedelmének a tiszteletére. Géza király tehát megalapította a vaciai egyházat, sok javadalommal és birtokkal is megajándékozta.” 

Magyar vonatkozás: 

I. Géza és Szent László királyokról szóló magyar krónikai és legendáriumi történet. A fénylő agancsos szarvas lenyilazásának szimbolikus jelentése: kereszténység győzelme az ősi hit felett.

3.15. Mélykút története 
Esemény: XI-XIII. század körül. Dél-Alföld betelepítésének kezdete.
Forrás: helyi néphagyomány

Valamikor ezen az erdős vidéken szarvasok és őzek éltek. Mivel folyó vagy tó nem volt a közelben, az emberek sokáig elkerülték ezt a helyet. Egyszer, vadászó nomádok vetődtek errefelé, akik szarvasok nyomát követve, ízes bővizű forrásra leltek. Sietve hazatértek, majd háznépeikkel és jószágaikkal ide költözve, forrás köré telepedtek, erdő rejtekében falut építettek. 

Magyar kapcsolat:

Árpád sztyeppei népessége elkerülte az erdős-ligetes helyeket. Ezért, ezen a tájon akkoriban „szarvasos népek” töredékei-leszármazottai éltek (jazigok, hunok, bolgár-ungar avarok). Esetleg ide telepített palócok, kavarok, székelyek, csatlakozó nándorok. Majd később besenyők, kunok. 

NEGYEDIK RÉSZ: Csodaszarvas jelölte rokonhelyek

Európában különösen gyakoriak az „szarvas jelölte helyek”, amelyek legendái kapcsolatba hozhatók a magyarsággal. Sajnos, ezek az emlékek is erősen hiányosak, némelyek átalakultak.

4.1. Kartli királyság gazdagsága
Esemény: i.e. III. század. I. Farnavaz király uralkodása
Forrás: Leonti Mroveli: Grúz királyi évkönyv (XI. század)

Egyszer, Farnavaz király egyedül szarvas-vadászatra indult a Digomi-mezőre. Sikerült is egy szép szarvast becserkészni, és nyilával eltalálni. A lőtt vad egy ideig még tovább futott, majd egy barlang bejárata közelében összeesett. Farnavaz király bemerészkedve a barlang mélyére, egy sziklaterembe jutott, amely tele volt arany és ezüst tárgyakkal. E kincsből hű hadsereget toborzott, akikkel sikerült elszakadni az zsarnoki Azon uralkodótól.

Magyar kapcsolat: 

Kartli: Perzsia végvidéke, észak-kaukázusi terület. Feltehetően Adzsem tartománya, ahonnan – Tarihi Üngürüsz szerint – Hunor és Magor ősei származtak. A VIII. század körül szavárd magyar csoportok is éltek azon a vidékén. Róluk még XVI. századi leírások is tudósítanak, mint határőr vagy helyőrségi népességekről.

4.2. Avan ősi templomának megtalálása
Esemény: V. század. Örmény királyság szaszánida megszállása.
Forrás: Movses Kaghankatvatsi ó-örmény történetíró: Aluank ország története (VII. század)

Amikor Shapur perzsa király hadaival elfoglaltatta az Örmény-földet, Babik vezérét nevezte ki e terület helytartójává. Aki, átkelt a Yeraskh-folyón, falut alapított Nakorzan néven, amely az első településük volt. Még abban az évben felderítette és megszemlélte a lakatlan vidéket, vadászott a környéken. Egyszer a vidék vidéket járva, közben vadászgatott, amikor Shalat falu közelébe ért, lovával felkaptatott az egyik kiemelkedő halomra. Ekkor valahonnan előugrott egy szarvas, és amikor Babik utána vágtatott, az hirtelen eltűnt az egyik halom mögött. 

Babik fellovagolt egy kiemelkedésre, hogy körbetekintsen, de ekkor lova hirtelen elsüppedt. Annyira, hogy egész kíséretével együtt is csak nehezen tudták lovát kiszabadítani. Megdöbbenve látták, hogy valamit rejt a halom mélye. Ásni kezdtek, földet elhordták, és egyszer csak előtűnt egy eltemetett csodálatos templom, kincsekkel telve, kellemes illatot árasztva.

Mindez, Hori-hó első napján történt, amely nagy ünnep volt. Ilyenkor a környék lakói elzarándokoltak a halmokhoz, és sokan közülük az meggyújtottak. Ezt látva Hor és Haszan, két hitetlen testvér a tisztesek közül, akik Babik vezér hadában szolgáltak, megtértek és megkeresztelkedtek. Babik kockával sorsot vetett, és Hor kapta Avan falut, a fiatalabb Haszan kapta Shalat falut, amire vágyott. Mindez húsz évvel azelőtt történt, hogy a gonosz Jazdagird király trónra kerülve megkísérelte eltörölni Krisztus hitét, és ráerőltetni népére Mazda hitét.

Magyar kapcsolat:

Középkor elején: Perzsia északi tartománya, örmények lakhelye. Szomszédságban az Adzsem tartománnyal, ahonnan – Mahmud tercümán: Tarihi Üngürüsz szerint – Hunor és Magor ősei származtak. A VIII. század körül szavárd magyar csoportok is vonultak-telepedtek arrafelé.

4.3. Tbiliszi alapítása
Esemény: V. század. Grúz királyság önállósodása.
Forrás: grúz legenda

Egyszer, valamelyik grúz király egy sűrű erdőben vadászott, a mai főváros helyén. Sikerült egy szarvast megsebesíteni. A szarvas nem esett össze, hanem vérző testtel tovafutott és egy közeli gőzölgő kénes tóba vetette magát. És a király csodálkozva látta, hogy a föld alól feltörő meleg vízben a szarvas sebei azonnal begyógyultak, és hatalmas ugrással eltűnt az erdőben. 

A látvány lenyűgözte a királyt, és parancsba adta, hogy az új várost ezen a helyen építsék fel. Másik változat szerint, a király kedvenc sólymával ment vadászni. Sólyma lecsapott egy fácánra egy fácánt, de mindkét madár beleesett egy hőforrásba, és elpusztult. A király, e helyen kiirtatta az erdőt és helyére várost épített. Király fia később ezt tette meg az ország fővárosának.

Magyar kapcsolat: 

A kaukázusi grúzok akkori szomszédjai: alánok, kum-magyarok, humik és kabardok. Majd a kazároké és türkök. Kaukázus átjárói és partvidékei lehetővé tették e népek érintkezését. 

4.4. Pidreksbad legendája
Esemény: VI. század. Osztrogót uralom Itáliában.
Forrás: Nikolas abota: Útinapló, Pidrekssaga af Bern (+1158).

Az öreg Pidreks király, egy meleg erdei tónál fürdéshez készülődött, amikor meglátott egy hatalmas szarvast. Üldözőbe akarta venni, de felnyergelt ló hiányában nem tehette. Ekkor megjelent egy hollófekete ló, amely a madárnál is gyorsabban repítette volna Pidrekset. 

De a király rájött arra, hogy ez maga a Gonosz, amely őt a pokolba vinné. Megbánva bűneit, az Úrhoz és Szűz Máriához fordult, hogy megmenekülhessen a pokoltól. Ennek emlékére nevezik mai is azt a tavat Pidkers fürdőjének.

Magyar kapcsolat: 

Nagy Teodorik osztrogót király Pannóniában született és ott nevelkedett. 

4.5. Frankfurt-am-Main legendája
Esemény: VI. vagy VIII. század. Frankok átkelése Majna-folyón.
Forrás: Einhard: Az élet Charlemagne-ban, IX. század.

Frankfurt-am-Main egy régi frank folyami átkelőhely. Egy legenda szerint, egy őzsuta mutatta meg a folyami gázló helyét Nagy Károly csapatainak, amikor azok rémülten-véresen menekültek a győzedelmes szászok elől. Úgy, hogy miközben a katonák kétségbe esetten keresték a menekülés útját, az őzsuta nyugodtan átsétált a folyó járható gázlóján. 

A legenda másik változatban Klodvig frank király volt az, akinek az őzsuta megmutatta a gázlót, amikor csapataival az alamánok ellen vonult. 

Magyar kapcsolat: 

Nagy Károlyt pannóniai szláv csapatok (és avar zsoldosok) segítették a szászok leverésében. Klodvig király is pannóniai csapatok segítségével nyerte meg az alamánok elleni csatát. Veje, Nagy Teodorik vizigót király, aki Pannoniában született és nevelkedett. 

4.6. Bazil császár halálos sebesülése
Esemény: XI. század. I. Bazil császár halálának története.
Forrás: Konstantinápolyi Psamafiysky kolostor névtelen papjának krónikája, IX. század.

Egy derűs augusztusi napon, Baszileiosz császár vadászni ment a közeli Trák területre. Megpillantva egy szarvascsordát, kíséretével és hajtóival rájuk rontott. A vadászok minden irányban szétszóródtak, a császár pedig a csorda leghatalmasabb és legtestesebb vezérszarvasát követte. Egyedül vette üldözőbe, mivel kísérete lemaradt. 

A szarvas észrevette, hogy üldözője egyedül maradt, szembefordult vele és megpróbálta agancsával megsebesíteni. A császár egy lándzsát dobott feléje, de a szarvas agancsával kivédte és földre lökte. A császár ekkor futásnak eredt, a szarvas pedig üldözte és agancsaival döfködte. Sikerült agancsát a császár övébe akasztani, így a lóról lerántotta és magával vonszolta. 

Amikor a császár lova egyedül tért vissza a kísérethez, azonnal keresésére indultak. Nagy nehezen a szavas nyomára leltek, de sehogy sem tudták utolérni. Végül egy Fargani nevű kísérőnek sikerült elébe vágni, és kardjával elvágni a császár övét, aki élettelenül zuhant a földre.

Amikor a császár magéhoz tért, elrendelte megmentőjének letartóztatását, és a történtek kivizsgálását. A császár azt állította: „Nem úgy emelte a kardját, hogy megmentse, hanem hogy megölje”. Megparancsolta, hogy mérjék meg az a távolságot, ameddig a szarvas őt elvonszolta, de megállapították, hogy a katharok-tól legalább 16 mérföldnyire volt, amikor lezuhant. De a szarvast nem tudták elfogni, ezért anélkül, hogy legalább megsebesítették volna, visszatértek a palotába. Mukkal cipelve a sebesült császárt. Aki még kilenc napig szenvedett, majd 19 évi uralkodás kiadta lelkét, miután jogarát átadta Leon és Alexandros nevű fiainak. 

Magyar kapcsolat:

Trákia jelentős része már bolgár uralom alatt állt. Jelentős hun-avar és kutrigur maradvány lakossággal, akik őrizték ősi hitüket, és ellenálltak Bizánc erőszakos térítéseinek.

4.7. Régi templom helye
Esemény: X. század. Szent Mihály kolostor alapítása a Boszporusz partján.
Forrás: Theophanesz „követője”: Császárok életrajza, X. század.

Niképhorosz császár egy nehezen járható erdős helyen vadászott, azon a vidéken, ahol jelenleg kolostor áll. Hirtelen megjelent egy hatalmas szarvas. Mindannyian utána eredtek, és éppen azon a helyen sikerült befogniuk, ahol most a kolostor oltára áll. Ott találtak egy régi oltárkőt ilyen felirattal: „Mennyei Mihály arkangyal oltára ez, állíttatott András apostol által”. 

Magyar kapcsolat:

A hun birodalom felbomlása után Csaba hunjai (utigurok, üngürüszök) Bizáncba vonultak, ott 15 évet eltöltöttek. Sokan a bizánci császár szolgálatába álltak, miközben megőrizhették vallásukat.

4.8. Rosztov megalapítása
Esemény: X. század. Kijevi ruszok elfoglalják Rosztovot.
Forrás: Hypatian Codex,1420, valamint helyi néphagyomány

Valamikor régen, a megkeresztelkedett Vlagyimir rusz herceg pogány vidéken hadakozott. Egyszer útjukat állta a merják cölöpvára, amelyet nem tudtak bevenni. De miután megölt egy fehér szarvast, a helyiek tisztelt állatát, sikerült legyőzni a pogányokat. Várukat elfoglalták, őket délebbre űzték, és saját várost építettek. A helyi kereskedők pedig olyan „szarvas-ábrázatos pecsétet” kaptak, amellyel szabadon kereskedhettek minden orosz várossal.

Magyar kapcsolat: 

Rosztov környékén akkoriban fekete ugorok is éltek. A ruszok nyomására egy részük Kijeven át a Kárpát-medencébe vonult. Mások keletre, baskírok irányába. A helyben maradók beolvadtak a terjeszkedő szláv népességbe.

4.9. Lysa gora-i apátság legendája
Esemény: XI. század. Szent Kereszt apátság alapítása.
Forrás: lengyel helyi néphagyomány

Egy király a hegyekben szarvast űzött. A szarvas a sűrűbe menekült, nagy agancsa azonban az ágak közt fennakadt. A király utolérte, és arany íjával már éppen lenyilazta, amikor a szarvas agancsai között fénylő keresztet pillantott meg. A király megilletődve borult térdre, a szarvas azonban eltűnt. E csoda emlékére emeltette a király: a Szent Kereszt-apátságot.

Magyar kapcsolat: 

Boleszláv lengyel király: Géza magyar fejedelem lányát vette feleségül. Szent Imre hercegnek (Szent István fiának) nagybátyja. 

4.10. Jelena Gora alapításak legendája
Esemény: 1107. körül. Lengyel uralom megerősítése Sziléziában.
Forrás: lengyel helyi mondák és legendák

Amikor Ferdeszájú Boleszláv herceg alsó-sziléziai várait járta, Wroclaw környékén vadászni ment kíséretével. Így jutottak el egy erdős-sziklás vidékre, ahol az erdő tele volt vaddal, a vizek tele hallal, rétek kövér fűvel és buja virágokkal. Sikeres vadászat ellenére Boleszláv elégedetlen volt, mert a legnemesebb szarvast nem tudták elejteni, csak megsebesíteni. Három napig üldözték, követték nyomát, de hasztalan. Így, a vadászat utolsó estéjén holt fáradtan dőltek a tűz köré, és szinte azonnal álomba szenderültek. 

Boleszláv már félálomban volt, mikor úgy érezte, veszélyben van. Körülnézett, és a fák között megpillantotta a sebesült nemes szarvas izzó szemeit. Talpra szökkent, éppen időben, mert a szarvas rögtön rátámadt. Épp, hogy előhúzta tőrét, a szarvas már meg is sebesítette, de harmadik döfésével sikerült a szarvast mégis leteríteni.

Másnap, amikor kíséretének elmesélte éjszakai kalandját, nagy tisztelettel beszélt a szarvasról. Mert az úgy tett, mint egy igazi lovag, aki nem futamodik meg, hanem még sebesülten is visszatér, hogy szembeszálljon ellenfelével. Ezen kaland emlékére Boleszláv herceg elrendelte, hogy építsenek várat a hegy tetején és a hely neve legyen: Jelenia Góra. Vár jelképe pedig a szarvas, hogy örökké emlékeztessen mindenkit a kitartásra és hősiességre.

Magyar kapcsolat:

Boleszláv: Sziléziában született, ahol még éltek hungar-avar (wegier, hunugor) maradványok. Hercegként: Mazóvia uralkodója, ahonnan a magyarok származnak (lengyel krónikák szerint). Lengyel királyként: Álmos herceget támogatta, majd kiegyezett Könyves Kálmán királlyal. Vezeklése: Somogyváron, Szent Egyed kolostorban vezekelt (pápai kiátkozás miatt).

4.11. Szarvasáldozat
Esemény: XII. század körül. 
Forrás: Xaver Marmier: Lettres sur le Nord. 

Ama föld egyik hercege nagyon ragaszkodott pogány hitéhez. De egyszer, amikor vadászni ment, és semmit sem sikerült elejtenie, megfogadta: ahol sikerül leterítenie egy szarvast, ott kolostort építtet. Az erdő mélyén meg is pillantott egy fehér szarvast, sikerült leterítenie. Mondják, amikor a szarvas földre hullott, több rikoltozó hattyú reppent fel a közeli mocsárból. Ahol kiömlött a szarvas vére, herceg ott rakatta le a kolostor alapkövét. 

De ez nem tetszhetett az Égnek, mert ahol a kolostor épült, azt a helyet gyakran elöntötte a tenger árja. Egyszer, amikor újra víz árasztotta el az egész völgyet, a szerzetesek egész éjjel letérdelve imádkoztak, kérve Istent, hogy segítsen rajtuk. Reggelre a tenger visszahúzódott, és a Teremtő akaratából a homokot és köveket úgy hagyta a parton, hogy azután azok gátként védték a völgyet az újabb áradásoktól. Ezt a kiemelkedő hordalékot ma is „sárga gátnak” nevezik.

Magyar kapcsolat:

Balti-tenger partvidékén még jelentős számban éltek a Kárpát-medencéből eredő vadászó-halászó (szvideri, komornicki, janislaviki stb. kultúra) gyűjtögető ősnép maradványai. Közéjük tartoztak a wegier-ek, akik, a Nagy Lengyel Krónika szerint: Pannoniából érkeztek a Wkra-folyó környékére, majd a hunokkal visszatértek Pannoniába, és a magyarok egyik őse (venger, ungar). 

4.12. Tallin város nevének eredete
Esemény: XIII. század. Dánok elfoglalják az észtek területeit.
Forrás: észt-dán legenda

Tallint régebben Reval-nak nevezték. A legendák szerint, Valdemar király vadászott arrafelé, a város feletti részen, amikor meglátott egy gyönyörű szarvast. A király azt parancsolta, hogy élve fogják el ezt a gyönyörű állatot. De a szarvas felfutott egy mészkő magaslatra és ott eltűnt (más változat szerint, a mélybe zuhant, de testét nem találták meg). 

Magyar kapcsolat: 

Észtek, vengerek, ugorok és jugorok = az ős-európai (epigravetti, szvideri, kunda) kultúra szétágazott népességei. Ezt igazolják a régészeti leletek hasonlósága, a közös nyelvi alap, a hasonló ősi életmód, hagyomány és hitvilág. 

4.13. Király-fürdő legendája
Esemény: XIII. körül. Boleszláv herceg uralma a Mazóviai dukátusban. 
Forrás: lengyel helyi mondák és legendák

Réges-régen, Boleszláv herceg a mazóviai birtokán vadászott, Varsova nevezetű halászfalu környékén. Egyszer csak megpillantott egy fénylő agancsot a fák között. Elragadta a vadászat heve, és kíséretét hátrahagyva üldözőbe vette a szarvast, egyre beljebb a rengeteg erdőbe. Végül, a szarvas megállt, a herceg felvonta íját, és már majdnem rányilazott a szarvasra, amikor az – csodák csodájára – emberi hangon így szólt hozzá: 

„Inkább az életedet ments herceg! Ha lelősz, többet nem jutsz ki az erdőből! Ha nem bántasz, elvezetlek kíséretedhez.”

A herceg körbetekintett, és döbbenten látta, hogy eltévedt. Azt sem tudta, hol van, közben kínzó szomjúság is gyötörte. Ezért, megesküdött arra, hogy: „nem fogja bántani, de vezesse ki az erdőből”. Így is történt. A szarvas elindult, a herceg pedig lovon követte. Eljutottak egy forráshoz, ahol a herceg szomját oltva úgy érezte, életében még soha sem ivott ilyen jóízűen. A szarvas megígérte neki, hogy ezután minden nap friss vizet vihet onnan. Hamarosan kiértek arra a helyre, ahol a hercegaggódó kísérete várakozott. A szarvas visszatért az erdőbe, a herceg pedig megtiltotta, hogy az erdőben vadásszanak, nehogy a fényes agancsos szarvasnak bármi baja essék. Sok-sok évvel később hallva ezt a legendát, Szaniszló-Ágost lengyel király a forrás fölé pavilont emeltetett, környékét gyönyörű parkkal díszíttette.

Magyar kapcsolat:

Mazóvia területén a IV. században még vegierek (vengerek, ugurok) is éltek, akik – a Nagy Lengyel Krónika szerint – a magyarok ősei, Pannóniából származtak, ahová visszatértek. Boleszláv herceg 1239-ben feleségül Kingát, IV. Béla magyar király lányát. A tatárjárás ideje alatt családjával Magyarországra menekült. 1260-ban katonai segítséget nyújtott IV. Béla királynak a csehekkel folytatott morvaországi háborúban. 

4.14. Kamenec-Podolskij alapítása
Esemény: XIV. század. Litvánok déli terjeszkedése.
Forrás: Forrás: litván legenda, XIV. század

Amikor Algirdasz nagyherceg és unokatestvérei legyőzték a három tatár kánt, Algirdasz visszatért országába, a négy unokatestvére pedig ottmaradt a felszabadított területeken. Megragadta őket a táj szépsége: a vadakkal teli erdő, a határtalan műveletlen föld, mely gazdag termést adna, a tiszta vizet adó forrásai, a halakkal teli folyói. 

Egyszer, amikor a testvérek szarvas-vadászatra mentek, az idősebb testvér – hogy lovát megitathassa – lemaradt a többiektől, és eltévedt… Hirtelen megpillantott egy szarvast a bokrok között, melynek aranyos agancsai megcsillantak a napfényben, ezüstösek voltak patái… Lóra pattant, hogy üldözőbe vegye a szarvast, de úgy tűnt neki, mintha a szarvas hívogatná. A reá kilőtt nyíl célt tévesztett. A szarvas hirtelen eltűnt, de kis idő múlva ismét mellette termett, és emberi hangon így szólt hozzá:

„– Ülj fel rám, kiviszlek az erdőből. Olyan helyre, amely dicsőséget ad neked, és hazád lehet. Megmutatok egy csodálatos szigetet… amelyet régen ellenség pusztított el, falait föld borítja, városa romokban, de ha te ezt helyreállítod testvéreiddel, örök dicsőséget szerzel magadnak. Te és testvéreid hercegek lesztek ott, a város gazdag lesz és szabadok az ott élők. Az emberek pedig boldogok lesznek, ha nem fognak egymással vitatkozni. Azért pedig ne bánkódj, hogy nem tudtál elejteni egy aranyos agancsú és ezüstös patájú szarvast, mivel én nem szarvas vagyok, hanem a te álmaid hercegsége.”

És, elvitte a herceget arra a szigetre, és megmutatta neki az oda vezető titkos utat. Majd magára hagyta a herceget, aki a vadászatban elfáradva mély álomba szenderült. Mikor felébredt, azonnal testvéreihez sietett, hogy megmutassa neki a szigetet. És, nekik is megtetszett ez a hely, mivel a sziget sziklákkal védett. Megparancsolták katonáiknak, hogy vágják ki a fákat. A szigeten felépítették az első kőházakat, ahol most az erőd található… és hamarosan sokféle kézműves és kereskedő költözött a városba. 

Magyar kapcsolat:

Kamenec-Podolskij környékén régen ugorok éltek, akik a tatárok támadása miatt szétszóródtak.

4.15. Karlovy Vary legendája
Esemény: XIV. század. Cseh-erdőség belakása.
Forrás: cseh legenda

Amikor Károly király a környéken vadászott, meglátott egy csodálatos szarvast. Hosszú ideig üldözte a vadonban, miközben az ágak és levelek felsértették testét. Hirtelen egy ködös völgybe ért, ahol egy meleg forrás gőzölgött. Mivel a szarvas eltűnt szemei elől, a király elhatározta, hogy amíg beéri a kísérete, addig megfürdik. Ahogy beleereszkedett a vízbe, észrevette, hogy a sebei begyógyulnak. Elcsodálkozott, és elrendelte, hogy e helyen várost és fürdőt építsenek. 

Magyar kapcsolat:

Ez a terület, a Kárpát-medencéből eredeztethető szvideri (i.e. 10-8. ezer körüli) kultúra nyugati végpontja. Akkoriban ott még éltek az ősi népek maradványai (szarmata-ungarok, vengerek). 

4.16. Borzsomi forrása
Esemény: Kereskedelmi utakat védő katonák megtalálják a gyógyforrást.
Forrás: helyi legenda (több változatban, eltérő időkhöz és uralkodókhoz kötve).

Egyszer katonák vadásztak az erdőben, és meglőttek egy kecses szarvas. A sebesült állatnak sikerült elmenekülnie, de a katonák kitartóan követték véres nyomait. Sikerült beérniük és meglepetten látták, hogy beleugrott egy gőzölgő-bűzös forrásba. Azt hitték, hogy a szarvas belefullad, de az váratlanul kiszökellt onnan, gyógyult sebekkel, és eltűnt az erdő sűrűjében. Ezután, a környező erődítések katonák ide jártak sebeiket gyógyítani.

Magyar kapcsolat:

Arrafelé szavárd-magyarok (szabirok, ungrik) élhettek. Része azoknak, akik Kum-magyarból Perzsia felé vonultak (VII. Konstantin, Al Bakri), majd beolvadtak a helyi népességekbe. 

4.17. Kazany címere
Esemény: XVI. század. Moszkvai Fejedelemség terjeszkedése ugor-bolgár területekre.
Forrás: Nyizsnyij Novgorod környéki helyi legenda

Retteget Iván cár idejében Nyizsnyij Novgorod környékén sok szarvas élt, amelyeket az ottani lakók háziállatként tartottak. Egyszer, egy ottani fiatal vadász az elejtett szarvas húsából küldött a Rettegett cárnak is. Aki, e hústól „megerősödve” Kazany városát bevette. A cár, hálája jeléül a szarvast – Nyizsnyij Novgorod városának címerébe foglaltatta. 

Magyar kapcsolat:

Nyizsnyij Novgorod környékén akkoriban fekete ugorok és bolgárok is éltek. A helyben maradó legyőzöttek – részben – beolvadtak a helyi népességbe, vagy északabbra-keletebbre menekültek.

ÖTÖDIK RÉSZ: Szarvasos szentek és boldogok

A kora-keresztény legendáriumok bővelkednek „szarvasos” történekekben. Nem csoda, hiszen az akkori Európa népeinek ősi-pogány hitvilágában a szarvas még kiemelt helyet foglalt el. Az új hit elterjesztését pedig segítette, ha a keresztény szentek életét kapcsolatba lehetett hozni az ősi hit szimbólumaival. Ilyen legendákban a szarvas az új hit segítője, vagy fordítva; éppen annak segítségére szoruló lényként jelenik meg. E történetekben a szarvas gyakran jelképez útmutató angyalt (isteni hírnököt), vagy segítségre szoruló lelkes állatot (pogány hívőt, alattvalót). A szarvasos szentek gyakran kapcsolatba hozhatók a magyarsággal, Kárpát-medencével. 

5.1. Szent Euszták megtérése
Forrás: Jacobus de Voragine, 1260 körül

Egyszer Placidus – mikor még római katonaként szolgált – vadászat közben egy szarvascsordára bukkant. Megpillantott egy gímszarvast, amelyik a többinél pompásabb és nagyobb is volt. Amíg katonái a többi szarvassal törődtek, ő minden igyekezetével ezt igyekezett elejteni. Erejét megfeszítve követte, közben azon gondolkodott, hogyan ejthetné el. Ekkor, a szarvas agancsai között megpillantotta a szent keresztet a nap fényénél is tündöklőbb alakban, és Jézus Krisztus képmását, aki a szarvas szája által így szólította meg őt: 
„– Miért üldözöl engem, Placidus? Irántad való irgalomból jelentem meg néked ebben az állatban. Én vagyok Krisztus, akit te ismeretlenül tisztelsz. Alamizsnáid feljutottak színem elé, ezért jöttem el. E szarvasban, akire vadásztál, én vadásztam terád.” 
Ezt követően maga és családja azonnal megkeresztelkedett, és nevét Eusztákra változtatta. 

Magyar kapcsolat: 

A legenda szerint Szent Euszták Pannoniában is teljesített szolgálatot, amikor Traianus császár Pannonia helytartója volt. Pannóniában és Itáliában kapcsolatba kerülhetett az ottani „pogány őslakosokkal” (szarvasos népekkel), akiket a keresztény legendárium szerint megtérített. Ugyancsak meglepő a székely-magyar és egyes ős-itáliai rovásjelek hasonlósága. 

5.2. Szent Egyed sebesülése
Forrás: Szent Egyed legendája, VI. század körül

Egyed a Nimes-közeli erdő mélyére vonult vissza. Ott remeteként élt, társa egy szarvas volt. Egyes változatok szerint a nőstényszarvas – a tejével – táplálta a szentet. Ezt a menedéket a királyi vadászok is felfedezték, és Wamba vizigót király rálőtt a szarvasra. Szent Egyed a testével fölfogta a nyílvesszőt, aki sebesülésétől fogva a nyomorékok patrónusa lett. A király – kárpótlásul – Egyednek ajándékozta a remeteség területét, ahol kolostort építettek tiszteletére.

Magyar kapcsolat:

Egyed tiszteletére alapította (1091-ben) Szent László király a somogyi apátságot, amelybe francia bencés szerzeteseket telepítettek. Esztergomban XI. századtól őrzik koponyatöredékét ereklyeként. Feltételezések szerint pannóniai hungar csoportok is csatlakozhattak a Pannóniából dél-nyugat felé vonuló vizigótokhoz, akik Nimest is elfoglalták. 

5.3. Lüttichi Szent Hubert megtérése
Forrás: XV. századi legendárium

Hubert, egy előkelő család elkényeztetett fia, nagyon kedvelte a vadászatot. Egy nagypénteki vadászaton, Ardennek erdejében megjelent előtte egy szarvas, agancsai közt feszülettel. Egy égi hang így szólította föl megtérésre: 
„– Hubert, ha nem térsz meg az Úrhoz és élsz szent életet, pokolra kerülsz!”
Hubert leszállt a lóról és földre borulva így szólt: 
„– Uram, mit akarsz te, hogy mit tegyek?” 
Ezt a választ kapta: 
„– Menj Lamberthez, ő majd eligazít téged!” 
Két év múlva meghalt a felesége, és Hubert remete lett. Később, Rómában a pápa püspökké szentelte. A legenda szerint angyalok vitték utána a felszentelési öltözékéből hiányzó stólát.

Magyar kapcsolat: 

Kárpát-medencében, a köznép körében különösebb tisztelete nem terjedt el. Leginkább a nyugati Felvidéken ismert, frank és germán hatásra. Tiszteletét elősegíthette a hunugor csodaszarvas-hagyomány, mivel a gótokhoz jelentős hun-avar töredékek is csatlakoztak. 

5.4. „Irgalmas” Szent Julián bűnhődése és megtérése
Forrás: Legenda Aurea, Szent Julián legendája, XIII. század körül

Julián keresztény lovag és szenvedélyes vadász volt. Egy napon, amikor szarvasra vadászott az űzött vad megfordult, és azt mondta: „Ha egy szarvast megölsz, szüleidet is megölöd!„. Más változat szerint anyja intette erre. Julián megrémülve a próféciától, titokban elhagyja szülőföldjét és övéit. Távoli helyen új életet kezdett, ahol meggazdagodott, megházasodott. De a vadászatról nem tudott lemondani és egy vadászat alkalmával elejtett egy szarvast.

Szülei a keresésére indultak. El is jutottak Julián házához, ahol annak felesége vendégül látta őket, éjszakára majd szállást ajánlott nekik. Julián, amikor hazatért a vadászatból, a félhomályban nem ismerte meg a házban alvó szüleit. Azt hitte, hogy felesége valakivel megcsalja. Ezért, hirtelen haragjában karddal végzett az ágyban fekvőkkel. Így teljesedett be a szarvas jóslata. (Más változat szerint a Sátán bujtotta fel e tettre, szomszédja képében…). Vezeklésül, Julián és felesége minden vagyonukat menedékházak és kórházak építésére költötték: a szegények támogatására, a folyón átkelő zarándokok segítésére, és a betegek gyógyítására. 

Magyar kapcsolat:

Kárpát-medencében legendája nem terjedt el. Katolikus egyház is igyekezett elfojtani tiszteletét.
Halovány kapcsolatot sejtethet, hogy Julián valószínű működési helyeit korábban gótok szállták meg. Azok, akiket a hunok – szarvas mutatta gázlón átkelve – üldöztek ki Meótisz környékéről.

5.5. Szent Imre herceg látomása
Forrás: Jan Długosz: Historia Polonica, XV. század.

Imre herceg nagybátyjánál, Vitéz Boleszláv lengyel királynál időzött. Vadászni mentek, és egy szarvast követve följutottak a Lysa Gorára. A szarvas itt eltűnt, ő azonban fölismerte, hogy álmában már járt ezen a helyen. Megkérte nagybátyját, Boleszlávot, hogy építsen itt kolostort. Odaadta neki a mellén hordozott kétágú keresztet, melyben Krisztus keresztfájának egy darabkája volt ezüstbe foglalva. Ezt az atyja a görög császártól kapta az ereklyét ajándékba. Így alapította a király – Imre kérésére – a „Szent Kereszt” monostort.

Magyar kapcsolat: 

Szent Imre herceg = Szent István magyar király és Boldog Gizella királyné fia. A legenda szerint Szent Imre herceg által ajándékozott ereklyét a lysa-gorai Szent Kereszt monostorban őrzik.

5.6. Szent Gellért püspök remetesége
Forrás: Szent Julián legendája, XI-XIV. század között.

„Egy napon Szent Gellért képzelete írás közben annyira megiramlott, hogy álomba szenderült. Ekkor odament hozzá egy szarvastehén a borjával, s mindketten leheveredtek mellé a földre. Ekkor egy hím szarvas – farkas elől menekülve – nagy sebbel-lobbal közibük rontott. A szarvastehén elfutott vele, kicsinyét pedig a választott mellett hagyta. Az meg Gellérthez bújt, és földre lökve a tintát, amellyel írt. Mikor pedig hajlékába tért, a szarvasborjú követte, ő meg kenyérrel etette, úgy, hogy az többé el nem szakadt tőle. Valamivel később, Szent Gellért egy tarisznyát vitt a házába, s azt látta, hogy ajtaja előtt egy farkas hever. Észrevette, hogy sebesült, kinyitotta hát az ajtót, és a farkast beengedte. Letette a tarisznyát, a farkas pedig lába előtt a földre terült, föl sem kelt addig, míg meg nem gyógyult. A szarvasborjú és a farkas is ott maradt nála. Kijártak a rétre, de egymást nem bántották.”

Magyar kapcsolat: 

Szent Imre magyar herceg nevelője, majd csanádi püspök. Magyarország egyik első püspöke. Szűz Mária tiszteletének első terjesztője (Földanya-Boldogasszony kultusz keresztényesítője).

5.7. Szent László király csodálatos imája
Forrás: Temesvári Pelbárt: Érdy Kódex, 1527. körül.

„Mikoron az oroszok bejöttek vóna Magyarországban, és nagy dúlás után nagy nyereséggel hazatértek vóna, utánok válta [loval utánuk eredt] az szent király. És mikoron jutottanak vóna pusztájában [lakatlan helyeken], holott minden eledelök elfogyott vóna, az szent király kiméne az seregből [távolabbra ment], és imádságában kenyereg [könyörög] vala Úristennek, hogy ki régen Izrael népét megelégöjtötte vala mennyei kinyérrel az pusztában, azonképpen ez szegén keresztyén népet es ne hagyná éhhel meghalni. Íme, csoda dolog…

Felkelvén az szent imádságról és az tábor felé erede, hát íme, nagy sok sereg szarvas és gímök elejben jövének, és számtalan bivalyok, kik mind levetvén az ő keménségöket, nagy szilígyen [szelíden] az táborra menének. Azt látván, nagy hálákat és dicséreteket adának Úristennek és az szent királynak, ki miatt olyan nagy irgalmasságot érdemlettek vóna, és ki mind elég szerze magának életre az istenadta ajándékból. Annak okáért is az szent király nevét elváltoztatván kegyes királynak hívják vala mindenek, mert mind szegénynek, bódognak úgy adja vala magát, hogy inkább szerettetnék, hogynem féltetnék.”

Magyar kapcsolat: 

Szent László magyar király, törvényileg büntette a régi vallás szerinti áldozást. A legenda azt sugallja, hogy még az Ég és a régi pogány szentségek is segíti az új hitet, az új rend királyát.

5.8. Szent Dávid skót király megmenekülése
Forrás: skót helyi néphagyomány

Holy-Rood napján Dávid skót király vadászni ment, papja tanácsa ellenére. Közel az edinburgh-i várhoz megpillantott egy fehér szarvast. Miközben hajszolta leesett lováról, a fehér szavas pedig nekitámadt. A király védekezésként megragadta a szarvas agancsait. Ekkor az állat megijedt, mert az égen megjelent egy fénylő kereszt (más változatban: napfény csillant az agancs ágai közt megjelenői keresztre), és eltűnt. A király – megmenekülése emlékére – azon a helyen templomot építtetett, amelyet Holy Rood néven ismernek.

Magyar kapcsolat:

Dávid skót király édesanyja Skóciai Szent Margit. Aki, Szent István magyar király rokona volt.

5.9. „Toggenburgi” Boldog Ida remeteélete
Forrás: Albert Bonstetten bencés humanista írásai, XV. század.

Legenda szerint, Ida férje – Henrik, toggenburgi gróf – hűtlenné vált. Egyszer, alaptalanul meg is vádolta, sőt hirtelen haragjában a vár ablakából is kitaszította a szakadékba. Csodálatos módon, a zuhanásban nem sérült meg. Ida térden állva mondott köszönetet az Istennek szabadulásáért és megfogadta, hagy szegénységben, önmegtagadásban, a világtól teljesen visszavonulva remetéskedik további életében. Egy erdő közepén, nyomorult kunyhóban és alamizsnából élt. A tettét később megbánó férjétől kapott gazdag ajándékokat szétosztotta a szegények között. Naponta eljárt a fischingeni kolostorba, még az éjszakai zsolozsmákra is. A sötét éjszakában egy szarvas mutatta neki az utat; akinek agancsain gyertyák világítottak.

Magyar kapcsolat:

Iddaberg-hegy, Szent-Gallen kanton (Svájc) = magyarok arrafelé is kalandoztak (924-933.).

HATODIK RÉSZ: Szarvasos regölők 

6.1. Felvidéki remélés
Remete Farkas László

Hó-hó farsang, hármas farsang! 
Itt is adnak, ott is adnak!
	Emitt vagyon gazda háza, 
Áldás szálljon eme házra!
Hat szép lóval, hat ökörrel, 
Kilenc borjas szép tehénnel.
	Egy aranyos vasekével, 
Két vasaltas faszekérrel.

	Elé van-e itt a gazda? 
Nyitva van-e ház kapuja? 
	Van-e óbor hordójában? 
Só, méz, szarvas, a kamrában?
Ha nincs szarvas, ártányt öljön! 
Óbor helyett, újat töltsön!
	Ártány máját, ha nem adja!
Jó lesz nékünk szalonnája!

	De ha nincsen kis házában, 
Van néki a nagykamrában.
	Menjen ki a gazdasszonya, 
Hogy felhúzza a nyársamra! 
Jó gazdának adjon Isten!
Arany búzát jó földjében.
	Ha billenti szarka farkát, 
Mindég százas üsse markát!

6.2. Alföldi remélő
Remete Farkas László

Isten tartsa ezt a népet, – Hej, regő rejte.
Jó erőben, egészségben! Reme-reme rejte.

Adjon az Ég annyi szállást, – Hej, regő rejte. 
Amennyi a szarvas boga! Reme-reme rejte.
	Adjon hozzá annyi birkát, – Hej, regő rejte.
Ahány csillag égen vala! Reme-reme rejte.

Kelmeteknek annyi búzát, – Hej, regö rejte.
Ahány pelyva a kazalba! Reme-reme rejte.
	Kenteknek meg annyi tojást, – Hej, regö rejte.
Ahány pihe a pusztába! Reme-reme rejte.

	Emitt vagyon egy szép legény, – Hej, regö rejte. 
János fia, gulyás Pista! Reme-reme rejte.
Amott vagyon egy szép leány, – Hej, regő rejte. 
Péter lánya, szőke Marcsa! Reme-reme rejte.

Adjon Isten a legénynek, – Hej, regö rejte. 
Bort, pénzt, botot – de jó nagyot! 
	Adjon Isten a leánynak, Hej, regö rejte.
Vásznat, éket, de gazdagot! Reme-reme rejte.

Adjon Isten kettejüknek, – Hej, regö rejte.
Puha ágyat, szép álmokat! Reme-reme rejte.
	Adjon Isten a házukba, – Hej, regö rejte.
Fiút, leányt, áldottakat! Reme-reme rejte.

Adja is meg, engedje meg, – Hej, regő rejte. 
A Teremtő igaz Isten! Reme-reme rejte.

6.3. Dunántúli regösének
Remete Farkas László

Kelj fel gazda, kelj fel! Áldás száll házadra!
	Terült asztalával, teli poharával.
		Azt is megadhatja az nagy jó Úristen!

Tekintsél fel gazda, te házad népével.
	Közben borral kínálj, minket igaz szívvel. 
		Azt is megadhatja az nagy jó Úristen!

	Nem vagyunk mi rablók, de Urunk szolgái,
	Hideg földről jöttünk, regölést kántálni. 
	Kinek füle fagyott, kinek keze-lába,
	Gyógyítana minket kendtek adománya.
		Haj, haj regö rejte! Regö, regö rejte!
		
	Ég sötét sátora ott fent kerekedik. 
	Halovány égi út azon megjelenik.
	Mellette ezüstös pázsit formálódik, 
	Csillagfényű szarvas abban legelészik.
		Haj, haj regö rejte! Regö, regö rejte!
		
	Csillagos szarvasnak ezer ága-boga.
	Annak tetejében ezer fényes fáklya.
	Megannyi szövétnek gyújtatlan gyújtassék.
	Mindannyi szövétnek oltatlan aludjék.
		Haj, haj regö rejte! Regö, regö rejte! 
		
	Tekintsél fel gazda, te házad népével.
	Közben borral kínálj, minket igaz szívvel. 
		Azt is megadhatja az nagy jó Úristen!
		
	Föld szülte fa mellett folyó keletkezik,
	Dúsfüvű mezők azt, rejtve körülveszik.
	Amott kerekedik egy gazdag halas láp,
	Az is ott elrejté, vad rengeteg sás-nád. 
		Haj, haj regö rejte! Regö, regö rejte!
		
	Emitt egy ékes út, közte nyiladozik.
	Arról egy szűk csapás, ösvényke ágazik.
	Körülveszi azt is egy zöldülő nádas,
	Azon nevelkedik Csodafiú szarvas.
		Haj, haj regö rejte! Regö, regö rejte!
		
	Tekints körbe gazda, te házad népével.
	Kínálj meg kenyérrel, minket tiszta szívvel. 
		Azt is megadhatja az nagy jó Úristen 
		
	Ha kimennél oda, Szent István királyom, 
	Halakért, madárért, vadászni lóháton.
	Nem lelnél ott halat, madarat se vadat
	Találnál így szóló Csodafiú szarvast.
		Haj, haj regö rejte! Regö, regö rejte!
		
	„Ne siess jó uram, Szent István királyom,
	Nem vagyok ellened, ne kívánd halálom.
	Élő lélek vagyok, vadként megjelentem.
	Teremtő Istentől követként küldettem.”
		Haj, haj regö rejte! Regö, regö rejte! 
		
	„Fölkelő arany Nap homlokomon vagyon,
	Árdeli ezüst Hold oldalamon vagyon.
	Jobbomon kigyúlnak égnek csillagai.
	Balomon kihunynak hulló csillagai.”
		Haj, haj regö rejte! Regö, regö rejte! 
		
	Tekints reánk gazda, te házad népével.
	Hozass sültet, gubát, minékünk jó szívvel. 
		Azt is megadhatja az nagy jó Úristen!

	Adjon az Úristen kegyes gazduramnak
	Ökröt, egy hold földön búzát garmadával…
		Azt is megadhatja az nagy jó Úristen!

	Adjon az Úristen hű gazdasszonyának
	Tyúk alól száz csibét, hízót jó haszonnal…
		Azt is megadhatja az nagy jó Úristen!
		
	Éneklünk szép legényt, melléje ékes leányt.
	Ennek furkósbotot, annak pihe dunyhát…
Azt is megadhatja az nagy jó Úristen!

	Hogy csöndörödjenek, hogy pöndörödjenek.
	Hogy újesztendőben, egymásé legyenek…
		Azt is megadhatja az nagy jó Úristen!

6.4. Délvidéki regölés
Remete Farkas László

Kelj fel gazda, kaput nyitni, hozzád jöttünk köszönteni!
	Régi regöt elregélni, asztalodnál megpihenni.
		
	„Édesapám, én jó Uram – sej, regélök, regélök,
	Álmaimban csodát láttam – sej, regélök, regélök.
	Napot láttam én fennkelni – sej, regélök, regélök,
	Holdat láttam én lemenni – sej, regélök, regélök.
		
	Kettő között szarvast láttam – sej, regélök, regélök,
	Ezüstösen félhomályban – sej, regélök, regélök.
	Egyik szarva az Napba volt – sej, regélök, regélök,
	Másik szarva az Holdban volt – sej, regélök, regélök.
		
	Egyik lába zöld erdőben – sej, regélök, regélök,
	Másik lába tengervízben – sej, regélök, regélök.
	Jobb oldalán tűz villódzik – sej, regélök, regélök,
	Bal oldalán köd sötétlik – sej, regélök, regélök.
		
	Szeme előtt hajnal virrad – sej, regélök, regélök,
	Mögötte meg éjjel szakad – sej, regélök, regélök.
	Körülötte dús legelő – sej, regélök, regélök,
	Felette kék égbolt, fénylő” – sej, regélök, regélök.
		
	„Hagyjál’ engem, édes fiam – sej, regélök, regélök,
	Felnőttél már, kedves fiam – sej, regélök, regélök.
	Szarvas nyomra reá lelhetsz – sej, regélök, regélök,
	Forrás mellett szarvast ejthetsz – sej, regélök, regélök.
		
	Ha erdőbe elvetődnél – sej, regélök, regélök,
	Napkeltéig ébren lennél – sej, regélök, regélök.
	Csudaszarvast lenyilaznád – sej, regélök, regélök,
	Legelőjét elfoglalnád” – sej, regélök, regélök.
		
	Duna folyó, ki ne áradj – sej, regélök, regélök,
	Zöld réteket el ne áraszd – sej, regélök, regélök.
	Gyalogösvényt köd ne rejtsen – sej, regélök, regélök,
	Mocsár lelket ne veszejtsen – sej, regélök, regélök.
		
	Ottan legel Csudaszarvas – sej, regélök, regélök,
	Arany bogu fiúszarvas – sej, regélök, regélök.
	Ifjú akkor őt meglátva – sej, regélök, regélök,
	Hangos szóval ekképp szóla: – sej, regélök, regélök.

	„Nyilaimmal rád kell lőnöm – sej, regélök, regélök,
	Agancsodat le kell töröm – sej, regélök, regélök.
	Legelődet elfoglalnom – sej, regélök, regélök,
	Dús rétedet felszántatnom” – sej, regélök, regélök.
		
	„Ne öljél meg, ne lőjél le – sej, regélök, regélök,
	Agancsomat ne törjed le – sej, regélök, regélök.
	Meglásd, legott üdvös leszek – sej, regélök, regélök,
	Meghálálva hasznot teszek – sej, regélök, regélök.
		
	Lakodalmadba elmegyek – sej, regélök, regélök,
	Agancsomon fáklyát viszek – sej, regélök, regélök.
	Udvarodat beragyogom – sej, regélök, regélök,
	Vendégeket felvidítom” – sej, regélök, regélök.

	Viszek néked ezüstkorsót – sej, regélök, regélök,
	Menyasszonynak drága orsót – sej, regélök, regélök.
	Házatokra boldogságot – sej, regélök, regélök,
	Szomszédsággal barátságot – sej, regélök, regélök.

	Disznótoros megkóstoljuk, új borodat megkóstáljuk! 
	Adományod megköszönjük, családodra áldást kérünk! 
Adja az Úristen!

6.5. Délvidéki regölés
Remete Farkas László

Menjünk testvéreim, esti vendégútra,
	Legelső gazdához, az első udvarba.
	Isten jövetelét másoknak hirdetni,
	Vidám Karácsonyhoz szerencsét kívánni.
		Hej, rege, rege. Víg karácsony ének.

	Ne restelkedjetek ősi regelésért,
	Ha kapuhoz értek, illő adományért.
	Hangoskodni fognak, velünk kicsik, nagyok,
	Ha szolgálatunkért eleget nem kaptok.
		Hej, rege, rege. Víg karácsony ének.
		
	Felébred az új Nap, éjjeli sötétben.
	Ég Istene jött el, szarvasnak képében.
	Tűz ereje hevül, nappali fény éled
	Világ Mozgatója új életet éleszt.
		Hej, rege, rege. Víg karácsony ének.
		
	Eljöttünk, megjöttünk, hogy őt szolgálhassuk,
	Megújulásának, ünnepét hirdessük.
	Megtisztult testünkre, maskarát öltöttünk.
	Ősi módi szerint, adva tiszteletünk. 
		Hej, rege, rege. Víg karácsony ének. 
		
	Szerencsét kívánunk az újesztendőben,
	Jó egészséget és élelmet bőségben.
	Káposztát meg borsót, áldásos terméssel.
	Kövér rozsot, kölest, számtalan kévével.
		Hej, rege, rege. Adja az Úristen!
		
	Vályú tömve légyen, krumplival és babbal, 
	Jászol csordultiglan, telis-teli zabbal.
	Asszonynak tyúkokat, sok tojást jó áron.
	Gazdának gyors lovat, meztéláb ne járjon.
		Hej, rege, rege. Adja az Úristen! 
		
	Pajta négy sarkában disznó, tehén elljen. 
	Kamrájuk terménnyel, hússal, sajttal teljen. 
	Nyulaik legyenek, nagyok, mint a birkák.
	Birkáik nőjenek, nagyra, mint a bikák.
		Hej, rege, rege. Adja az Úristen!
		
	Szántó és legelő viruljon, zöldeljen.
	Aranyló gabonát, dús szénát teremjen.
	Fák adjanak bőven almát, szilvát, körtét. 
	Nap, Hold és csillagok, hozzanak szerencsét. 
		Hej, rege, rege. Adja az Úristen! 
		
	Füstölt szalonna lóg gazda kamrájában 
	Bárcsak adná Isten, hogy leessen onnan.
	Éppen csak akkora, hogy mi örülhessünk,
	Nem több csak annyi, hogy éhünket elverjük.
		Hej, rege, rege. Adja az Úristen!
		
	Nekünk elég lenne néhány ízes falat, 
	Gazdának meg nem kár, ekkora kis darab.
	Ha velünk, jó szívvel megossza ételét
	Hálánk erejével megtoldja életét.
		Hej, rege, rege. Adja az Úristen! 
		
	Add meg gazda, add meg, ami kijár nékünk,
	Hogy kemény hidegben, felmelegedhessünk.
	Add át hát gazduram, hogy tovább induljunk.
	Hosszú út vár még ránk ideje fordulnunk.
		Hej, rege, rege. Adja az Úristen!
		
	Ezért jöttünk ide, köszöntőt mondani,
	Régi énekléssel, jókedvet meghozni.
	Hogy házuknak népe egészséges legyen,
	Hogy házuk tüzéhez, boldogság betérjen.
Áldott szép Karácsonyt! 
Adjon az Úristen!
Úgy legyen!

6.6. Székelyföldi regösének
Remete Farkas László

Porka havak hulladoznak – de hó reme róva,
	Nyulak, rókák futkároznak – de hó reme róva.
	Kutakodunk a faluba – de hó reme róva,
	Székely uram udvarára – de hó reme róva.
		
	Ottan látunk rakott házat – de hó reme róva,
	Abban látunk vetett ágyat – de hó reme róva.
	Kívül fekszik jámbor gazda – de hó reme róva,
	Belül fekszik hű asszonya – de hó reme róva.
		
	Köztük fekszik éber gyermek – de hó reme róva,
	Atyját, anyját keltegetve – de hó reme róva.

„Kelj fel, atyám! Kelj fel, anyám! 
Kaput, ajtót nyitni!
Mert eljönnek a régiek, regölést mondani.”

Kapu előtt mind megállunk – de hó reme róva,
	Bebocsátásunkra várunk – de hó reme róva.

„Beeresztesz, jámbor gazda? 
Ha nem, akkor bánod.
Kikötözzük az ajtódat, oszt’ nem lesz hol járnod.”
		
	Régi törvény! Nagy rőtt ökör – de hó reme róva,
	Annak fele regösöké – de hó reme róva.
	Hátán hosszan sült pecsenye – de hó reme róva,
	Annak fele regösöké – de hó reme róva.

	Szarva teli főtt pereccel – de hó reme róva,
	Annak fele regösöké – de hó reme róva.
	Farka bojtján egy korsó bor – de hó reme róva
	Annak fele regösöké – de hó reme róva

	Ha nincs ökör, disznó is jó – de hó reme róva,
	Annak fele regösöké – de hó reme róva.
	Hátán hosszan hat sing kolbász – de hó reme róva.
	Annak fele regösöké – de hó reme róva.

	Füle teli aprópénzzel – de hó reme róva,
Haszna legyen a gazdáé – de hó reme róva.
	Köldökénél köböl komló – de hó reme róva,
Terhe legyen asszonyáé – de hó reme róva.

	Fara teli mogyoróval – de hó reme róva, 
Gazda adja gyerekiknek – de hó reme róva.
	Csontja teli jó erővel – de hó reme róva,
Kínálja azt vendégeknek – de hó reme róva. 

6.7. Dél-erdélyi remélés		
Remete Farkas László

	Adjon Isten, áldást rátok – tejjel, mézzel, sóval!
Békességet, gazdagságot – minden széppel-jóval!
	Regét szólunk tanulságul – ősi reme szóban,
Gyermekeknek okulásul – régi regüs módban.

	Bemutatjuk, mondjuk, nyomjuk, – elkántáljuk szóval.
	Elregöljük maskarában – gonoszűző zajjal.
	Vagy távozzunk most íziben – élelemmel, borral.
	Mert különben kiéneklünk – falunak csúfsággal.

	Egyszer élt egy öreg atya – de hó reme róva,
	Vala néki sok-sok fia – de hó reme róva.
	Idősebbek szántogattak – de hó reme róva,
	Fiatalok vadászgattak – de hó reme róva.
		
	Fiatalját megkímélte – de hó reme róva,
	Nem tanítva mesterégre – de hó reme róva.
	Azok csak az erdőt járták – de hó reme róva,
	Vadkant, szarvast ott hajtották – de hó reme róva.

	Ménest, gulyát nem tereltek – de hó reme róva,
	Földbe magot nem vetetek – de hó reme róva. 
	Szántón kalászt nem arattak – de hó reme róva,
	Vadont járva vadászgattak – de hó reme róva.

	Ifjak egyszer útra keltek – de hó reme róva,
	Vadat lőni messzi mentek – de hó reme róva.
	Otthonukból hegyes tájra – de hó reme róva,
	Hazájuktól új világba – de hó reme róva.
		
	Szarvas nyomot hűn követve – de hó reme róva,
	Csodaszarvas nyomát lelve – de hó reme róva.
	Ingoványban eltévedtek – de hó reme róva,
	Csodaszarvas nyájra leltek – de hó reme róva.
		
	De miközben barangoltak – de hó reme róva,
	Hegyen-sziklán áttal’ vágtak – de hó reme róva.
	Csudamódon megváltoztak – de hó reme róva,
	Hegyi szarvasokká váltak – de hó reme róva.
		
	Ezért aztán szarvasokkal – de hó reme róva,
	Megbékéltek, bizalommal – de hó reme róva.
	Csodaszarvas nyájjal éltek – de hó reme róva,
	Új hazára, népre leltek – de hó reme róva.
		
	Egyszer élt egy öreg atya – de hó reme róva,
	Vala néki sok-sok fia – de hó reme róva.
	Idősebbjét otthon hagyva – de hó reme róva,
	Fiatalját felkutatta – de hó reme róva. 
		
	Öreg atya vadont járva – de hó reme róva,
	Mocsarakon által vágva – de hó reme róva,
	Szarvas nyomot hűn követve – de hó reme róva,
	Csodanyájnak nyomát lelte – de hó reme róva.
		
	Öreg atya lesben állva – de hó reme róva,
	Hűs forrásnál íját vonja – de hó reme róva.
	De ekkor az egyik szarvas – de hó reme róva,
	Emberhangon így szólala – de hó reme róva.
		
	„Öreg atyánk, Édesapánk – de hó reme róva,
	Ne bánts minket, ne célozz ránk – de hó reme róva.
	Engedd nekünk itten’ élni – de hó reme róva,
	Új népünkkel békét lelni – de hó reme róva.”
		
	„Öreg atya, Édesapánk – de hó reme róva,
	Ne támadj ránk, ne lőjél ránk – de hó reme róva.
	Ha ránk támadsz, védekezünk – de hó reme róva,
	Új hazánkat védelmezzük – de hó reme róva.”
		
	Öreg atya, ismert szóra – de hó reme róva,
	Megörülve ekként szóla, – de hó reme róva. 
	„Szeretteim, gyertek haza – de hó reme róva,
	Régi honba, nyugalomra – de hó reme róva.” 
		
	„Jó anyátok otthon vár ránk – de hó reme róva,
	Fáklyát gyújtva, régi háznál – de hó reme róva.
	Asztalt bőven megteríti – de hó reme róva,
	Kupát borral megtelíti – de hó reme róva.”
		
	Így szól erre legnagyobbik – de hó reme róva,
	Szarvasfiú, idősebbik – de hó reme róva.
	„Itt maradunk, nem mehetünk, – de hó reme róva,
	Mi már szarvasokká lettünk – de hó reme róva.”
		
	„Szövött inget nem viselünk – de hó reme róva,
	Szarvval házba nem léphetünk – de hó reme róva.
	Asztal köré nem ülhetünk – de hó reme róva,
	Régi módon nem élhetünk – de hó reme róva.” 
		
	„Erdőt járva, más az utunk – de hó reme róva,
	Szarvas néppel elvonulunk – de hó reme róva.
	Tiszta forrás, erre vágyunk – de hó reme róva,
	Új népünkkel ösvényt vágunk – de hó reme róva.”
		
	Egyszer élt egy öreg atya – de hó reme róva,
	Visszatért az óhazába – de hó reme róva.
	Háziakról gondoskodván – de hó reme róva.
	Elmenőket elbocsájtván – de hó reme róva.
		
	Köszönjük hát jámbor gazda, hogy vendégül láttál!
	Friss kenyérrel, szalonnával, minket megtraktáltál.
	Ízes borral, pálinkával, minket megkínáltál.
	Százszorosan kapjad vissza, amit nekünk adtál.
		
	Adjon Isten minden jót! Diófából koporsót!
	Poharunknak feneket, Hogy ihassunk eleget!
	Asztalunkra kenyeret! Kemencében meleget!
Vetett ágyba szeretőt! Békességes esztendőt! 
		Adja az Úristen! Egy az igaz Isten!

6.8. Révedő
Remete Farkas László

Egekbe tekintek, felvilágot látok.
Magasságos helyen, csillagfényt találok.
Csillagok közt kertet, életfa árnyában.
Égi csodás várat, Teremtőnk honában.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Télen Csodaszarvas tündérek járásán,
Nimród fiak hajtják, égi hadak útján.
Hunor ‘s Magor űzi, nyomában haladva,
Soha el nem érve, soha sem lankadva.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Nyáron Turul vezet Csaba útját járva.
Attila nyomában, nyugalomra várva. 
Álmos népe-lelke, tükröződik rajta.
Ősi népünk múltját örökségül hagyva.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Magyar csillag útját Székely csillag járja.
Keletről nyugatra, mint Nap-Hold járása.
Vacsora csillaga ‘s Hajnal hírmondója, 
Nekünk jelölt mezők határát mutatja. 
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Ég szülte vizünket, víz szülte földünket.
Föld szülte ékes fát, fa szülte ágasát.
Ág szülte levelét, megszülte bimbaját.
Népeink írmagját, népünk fiát-lányát.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Fiú adott erőt, célt, földet jelölőt, 
Ellent legyőzőket, népünknek vezetőt.
Leány adott hitet, életet teremtőt,
Családot gondozót, gyermeket, szeretőt. 
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Földünkre tekintve, világunkat látom,
Vizet, földet, hegyet, életadó tájon.
Föld négy sarkát őrzi, négy mennyei őrség,
Tartja és forgatja, négy égi erősség. 
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Föld szülte Életfát bő forrás élteti,
Dúsfüvű mezejét, virágja szépíti. 
Szem elől elrejté tüskés bozót ‘s nádas,
Ottan nevelkedik földi Csodaszarvas.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Forrásnak végiben halban bő tavacska,
Partját ékesíti sok gyümölcsös fácska. 
Idegentől rejté ingoványos nádas,
Ottan rejtőzködik földi Csodaszarvas.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Bozótos-nádason egy járat rejtezik.
Mocsaras berken át egy ösvény létezik.
Csak tiszta lélekkel fogadja az utast,
Csak igaz láthatja földi Csodaszarvast.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Balra Napunk felkél. Szemünk előtt délszak. 
Jobbra Napunk nyugszik. Hátunk mögött észak 
Felettünk az égbolt, szent-kék fényben úszva. 
Alattunk sárga föld, mélységet takarva. 
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Hold sötét egével, kelet tudatja. 
Sarokcsillag fénye, északot mutatja.
Nap útját bejárva nyugat irányt adja.
Nap Hold delelése, dél felét uralja.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte!

Kelet feketéje vad tájakat tudat.
Északnak zöldese erdőségre mutat.
Dél vörös jelével enyhe földre utal.
Nyugat fehérsége havas hegyre mutat.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte! 

Mélységbe tekintve, alvilágot látok.
Föld szülte ékes fa gyökerénél átok. 
Bánat, viszály, rémség, telve gonoszsággal, 
Melyek legyőzhetők hittel, bátorsággal.
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte! 

Tűzlángba révedek, jövőnket meglátom.
Széthúzást, villongást őszintén feltárom.
Erő, hűség, remény, tudás fényét látom. 
Hitet, megegyezést, összefogást várom. 
Rótt örök régi törvény! Haj, haj regö rejte! 

HETEDIK RÉSZ: Csodaszarvas versek

7.1. Szarvasvadász imái az erdő isteneihez… és halála
Kalevala, XIV. ének, részlet-kivonat (Ford: Szente Imre) 

Száját szóra is nyitotta, mondókáit mondogatta: „Világnak ura, nagy Ukko, Miatyánk magas egekben! Adj most hótalpat, arányost, könnyen sikló síléceket, melyekkel simán mehessek mocsarakon és mezőkön Hiisi hírhedett honába Pohja pusztáin keresztül, Hiisi szarvasa szagára, nyári rénnek nyomdokára.” (XIV. 11-22)

„Válok népektől vadonba, emberektül erdőségbe, Tapiola tájaira, Tapio tanyahelyére. Hegyek-halmok, üdvözöllek, ti fenséges fenyveserdők, szalmaszínű nyárfaerdők; üdv nekem, ki üdvözöllek!” (XIV. 23-30)

„Légy jó, erdő, emberedhez, hajolj hozzá, hű Tapio! Kísérd kedvező helyekre, tedd arra a dombtetőre, hol vadász-szerencse várja, erdő kincse gazdagítja!” (XIV. 31-36)

„Nyyrikki, Tapio sarja, víg suhanc, piros süveggel! Jeleket faragj a fákba, nyiladékokba nyomokat, hogy vaksin utam ne vétsem, téves ösvényre ne térjek, míg a bokrosban bolyongok, erdő kincséért esengek.” (XIV. 37-44)

„Mielikki, vadon virága, gömbölyűcske gazdaasszony! Aranyad haladni hagyjad, ezüstödet vándorolni leső embernek elébe, esengőnek ösvényére!” (XIV. 45-50)

„Arany kulcsodat kioldva csípődön csüngő gyűrűdről, Tapio lakát kinyissad, éléstárait kitárjad vadra várakozásomkor, esdő erdőjárásomkor! (XIV. 51-56)

„Ha neked nincs érkezésed, szolgálóidat szalajtsad, munkásaidat menesszed, indítsad inasaidat! Hogy lehetnél háziasszony, ha nem volna nőcseléded, száz is szolgálóleányod, ezer szófogadó szolga, járni nyájaid nyomában, minden marhádra vigyázni?” (XIV. 57-66)

„Pagonyok picinke lánya, Tapiola csöpp cselédje, fújd meg mézszavú tilinkód, mézfuvoládat fuvintsad erdő hölgye hallására, arany asszonykád fülébe! Meghallja talán a hangot, fuvolád szavára fölkel, merthogy éngem meg se hallgat, nem mozdulna meg szavamra, pedig kérlelem kitartón, arany szájjal szólongatom!” (XIV. 67-78)

Most a léha Lemminkäinen síjét siklatta sokáig. Gajdolt egyet a gazosban, hármat hegynek hónaljában, erdő hölgyét engesztelte, gazdát megnyerte magának, szólt a szűzeknek szívéhez, Tapio leányaihoz. (XIV. 231-238)

Ki is kergették, kiűzve Hiisi rénjét rejtekébül, Tapio tanyahelyérül, Hiisi háza tájékárul, egyenest vadász elébe, zsoltároló zsákmányául. (XIV. 239-244)

Maga léha Lemminkäinen hosszú pányvát penderített Hiisi vadja vállaira, nyakába tevecsikónak. Nem nagyon ficánkolódott, hogyha hátát lappogatta. (XIV. 245-250)

Csurgósipkás csordapásztor, Pohjolának vaksi véne, ottan Tuonela tavához, forgatagos szent folyóhoz várva-várta Lemminkäinent, érkezésit egyre leste. (XIV. 395-400)

Némelyik napon valóban látta léha Lemminkäinent közeledni-jődögélni oda Tuonela tavára, zajló zúgó hajlatába, forgatagos szent folyóra. (XIV. 401-406)

Viperát emelt a vízbül, habokból halálos bürköt, szívét általverte véle, Lemminkäinen mája mellett, baloldali borda szélin, jobb válla alá gyakintva. (XIV. 407-412)

Akkor léha Lemminkäinen kínlódott kemény-kegyetlen. Mondogalódott magában: „Hát abban bizony hibáztam, hogy nem tudtam megtanulni szerelmes szülőanyámtul két varázsigét csupáncsak, sokat mondok, hogyha hármat: mint legyek, miként maradjak állva áldatlan napokon; bürök bűbáját feledtem, vakcsőnek varázsigéit. (XIV. 413-424)

„Ó, szülőanyám, nagyasszony, felnevelő drága dajka! Tudnád csak, tekintenéd csak, hol vagyon szegény szülötted! Jönnél mit se késlekedve, segítségemre sietve, mentenéd szegény szülötted öldöklő halál ölébül, korai kialuvástul viruló-vidám korában!” (-434)

Akkor Pohja vaksi véne, csurgósipkás csordapásztor belelökte Lemminkäinent, Kaleva fiát veszejtve, Tuonela sötét tavába, feneketlen forgatagba. Méne léha Lemminkäinen zajló zúgókon zötyögve, sellő sodrától lökődve tanyájára Tuonelának. (XIV. 435-444)

Tuoni vérszomjas vitéze ottan kardjával kiszabta, vágta kétélű vasával. Szablyájának egy szelése széjjeldobta öt darabra, osztotta kilenc koloncra. Tuonela tavába szórta, Manala mocsaraiba: „Itt rohadhatsz már örökre számszeríjastul-nyilastul, víz madarára vadászva, habokban hattyúra lőve.” Így lőn Lemminkäinen vége, heves udvarló halála Tuonela sötét tavában, Manala mocsaraiban. (XIV. 445-460)

7.1. A jávorszarvas-szellemhez
	Jukagir ima (ford. Remete Farkas László)

	Jávorszarvas-szellem! Figyelmezz reánk!
	Ne pusztíts el minket! Őrizőnk, Atyánk!
Nézd gyötrelmünket, Kínzót régtől minket!
Eddig, ‘ki tápláltál, Most ne hagy el, immár!

7.2. Ödügen erdő fia vagyok 
	Altáji tuva sámánének (ford. Remete Farkas László)

Fás Ödügen fia vagyok, Vadrozmaring virág vagyok.
Sűrű vadon fia vagyok, Borókafa-bimbó vagyok.
Csodarénre, ha felszállok, Rémült őzet eltalálok.
Szarvasünőre, ha szállok, Futó marált eltalálok.
Vadban gazdag Ödügennek, Rengő erdő sűrűjének,
Bátor vadász fia vagyok, Rettegett gazdája vagyok.

7.3. Szarvas
I. A. Hanajev (ford. Remete Farkas László)

Nem egyszerű eredetünk,
De már Rosztov – a mi lelkünk.
Itt élünk már ősidőktől,
Erősödtünk eme földtől.
Lelket látok, mint élőket,
Túlvilági őseinket!

Szarvas képben ők tápláltak,
Szarvas hitben ők gondoztak!
Vajh – húsukat nem mi ettük?
Vajh – nem nekik énekeltünk? 
Vajh – kéréssel nem őt küldtük?
Vajh – házunkba nem engedtük?

7.3. A kilenc csodaszarvas 
Bartók Béla: Cantata profana (átszerkesztett változat)

Volt egy öreg apó.
Volt néki, volt néki kilenc szép szál fia,
Testéből sarjadzott kilenc szép szál fia.
Nem nevelte őket semmi mesterségre,
Szántásra-vetésre, Ménesterelésre,
Csordaterelésre:
Hanem csak nevelte hegyet-völgyet járni,
Szarvasra vadászni.

Az erdőket járta és vadra vadászott
Kilenc szép szál fiú.
A vadra vadásztak, annyit barangoltak
És addig vadásztak,
Addig-addig, mígnem szép hídra találtak,
Csodaszarvasnyomra.

Addig nyomozgattak, Utat tévesztettek,
Erdő sűrűjében szarvasokká lettek:
Karcsú szarvasokká váltak erdő sűrűjében.
Az ő édes apjok várással nem győzte,
Fogta a puskáját,
Elindult keresni kilenc szép szál fiát.

Reátalált a szép hídra, Hídnál csodaszarvasnyomra.

El is jutott hűs forráshoz, Hűs forrásnál szarvasokhoz,
Féltérdre ereszkedett, Hej, egyre rá is célzott.

De a legnagyobbik szarvas – Jaj, a legkedvesebb fiú –
Szóval imígy felele:

„Kedves édes apánk, Ránk te sose célozz!
Mert téged mi tűzünk a szarvunk hegyére
És úgy hajigálunk téged rétről rétre,
Téged hegyről hegyre,
S téged hozzávágunk éles kősziklához:
Ízzé-porrá zúzódsz kedves édes apánk!”

Az ő édes apjok hozzájuk így szólott,
És híva hívta és őket hívó szóval hívta:
„Édes szeretteim, Kedves gyermekeim,
Gyertek, gyertek haza, Gyertek vélem haza,
Jó anyátok vár már!
Jöjjetek ti vélem a jó anyátokhoz,
A ti jó anyátok várva vár magához.
A fáklyák már égnek, Az asztal is készen,
A serlegek töltve.
Az asztalon serleg, Anyátok kesereg. –
Serleg teli borral, Jó anyátok gonddal.
A fáklyák már égnek, Az asztal is készen,
A serlegek töltve…”

A legnagyobb szarvas – Legkedvesebb fiú –
Szóval felelvén hozzá imígy szóla:
„Kedves édes apánk,
Te csak eridj haza a mi édes jó anyánkhoz!
De mi nem megyünk!
De mi nem megyünk:
Mert a mi szarvunk ajtón be nem térhet,
Csak betér völgyekbe.
A mi karcsú testünk gunyában nem járhat,
Csak járhat lombok közt.
Karcsu lábunk nem lép tűzhely hamujába,
Csak puha avarba.
A mi szájunk többé nem iszik pohárból, 
Csak hűvös forrásból.”

Volt egy öreg apó.
Volt néki, volt néki kilenc szép szál fia,
Nem nevelte őket csak erdőket járni,
Csak vadat vadászni,
És addig-addig vadászgattak addig:
Szarvassá változtak ott a nagyerdőben.
És az ő szarvuk ajtón be nem térhet,
Csak betér völgyekbe.
A karcsú testük gunyában nem járhat,
Csak járhat lombok közt.
A lábuk nem lép tűzhely hamujába,
Csak a puha avarba.
A szájuk többé nem iszik pohárból,
Csak tiszta forrásból.

7.4. Rege a csodaszarvasról 
Arany János: Buda halála, Hatodik ének

Száll a madár, ágrul ágra,
Száll az ének, szájrul szájra;
Fű kizöldül ó sirhanton,
Bajnok ébred hősi lanton.

Vadat űzni feljövének
Hős fiai szép Enéhnek:
Hunor s Magyar, két dalia,
Két egytestvér, Ménrót fia.

Ötven-ötven jó leventét
Kiszemeltek, hogy követnék;
Mint valamely véres hadra,
Fegyverkeztek könnyü vadra.

Vad előttük vérbe fekszik,
Őz vagy szarvas nem menekszik;
Elejtették már a hímet –,
Üldözik a szarvas-gímet. 

Gím után ők egyre törnek
Puszta martján sós tengernek,
Hol a farkas, hol a medve
Sohasem járt, eltévedne. 

De a párduc, vad oroszlán
Végig üvölt a nagy pusztán,
Sárga tigris ott kölykezik,
Fiát eszi ha éhezik. 

Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek;
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra. 

Már a nap is lemenőben,
Tüzet rakott a felhőben;
Ők a szarvast egyre űzik, –
Alkonyatkor ím eltűnik. 

Értek vala éjszakára
Kur vizének a partjára;
Folyóvíznek partja mellett
Paripájok jól legelhet. 

Monda Hunor: itt leszálljunk,
Megitassunk, meg is háljunk;
Monda Magyar: víradattal
Visszatérjünk a csapattal. – 

Haj, vitézek! haj, leventék!
Micsoda föld ez a vidék,
Hogy itt a nap száll keletre?
Nem, mint máshol, naplementre? 

Szólt egy bajnok: én úgy nézem,
Hogy lement az déli részen.
Szólt egy másik: nem gondolnám:
Ott vöröslik éjszak ormán. 

Folyamparton ők leszálltak,
Megitattak, meg is háltak,
Hogy majd reggel, víradattal
Hazatérnek a csapattal. 

Szellő támad hűs hajnalra,
Bíborodik az ég alja;
Hát a szarvas nagy-merészen
Ott szökdécsel, túl a vízen. 

Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek;
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra. 

Nosza rajta, gyors legények!
Érjük utól azt a gímet.
És – akarva, akaratlan –
Űzik ismét szakadatlan. 

Kur folyót ők átalúszták,
Még vadabbak ott a puszták,
Ember ottan egy füszálat,
Egy csöpp vizet nem találhat. 

A föld háta fölomolván,
Szíksót izzad csupasz ormán,
Forrás vize nem iható,
Kénköves bűzt lehel a tó. 

Forrás keble olajt buzog;
Itt is, ott is égnek azok,
Mint sok őrtűz setét éjjel
Lobban a láng szerteszéjjel. 

Minden este bánva bánják,
Hogy e vadat mér’ kivánják,
Mért is űzik egyre, nyomba,
Tévelyítő bús vadonba. 

Mégis, mégis, ha reggel lett,
A gímszarvast űzni kellett,
Mint töviset szél játéka;
Mint madarat az árnyéka. 

Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek;
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra. 

Vadont s a Dont ők felverik
A Meóti kis tengerig;
Süppedékes mély tavaknak
Szigetére ők behatnak. 

Ott a szarvas, mint a pára
– Köd előtte, köd utána –
Míg az ember széjjelnézne:
Szemök elől elenyésze. 

Hóha! hóha! hol van a vad?...
Egy kiáltja: ihon szalad!
Más kiáltja: itt van, itten!
A harmadik: sehol sincsen! 

Minden zugot megüldöznek,
Minden bokrot átaldöfnek;
Gyík ha rezzen; fajd ha rebben:
De a gímvad nincs ezekben. 

Szóla Magyar: hej! ki tudja
Merre van, a hazánk útja?
Kerek az ég mindenfelé –
Anyám, anyám, meghalsz belé! 

Szóla Hunor: itt maradjunk!
Tanyát verjünk; itthon vagyunk:
Selyem a fű, édes a víz,
Fa-odúból csöpög a méz. 

Kék folyam ad fényes halat,
Vörhenyő vad ízes falat,
Feszes az íj, sebes a nyíl,
Harckalandon zsákmány a díj. 

Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek;
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra. 

Hogy elúntak otthon űlni,
Halat csalni, őzet űzni:
Új kalandra, szebb csatára
Ereszkedtek a pusztára. 

Puszta földön, sík fenyéren
Zene hallik sötét éjen,
Zene, síp, dob, mély vadonban,
Mintha égből, mint álomban. 

Tündér lyányok ottan laknak,
Táncot ropnak, úgy mulatnak.
Szőve ködbül sátoruk van:
Ugy mulatnak sátorukban. 

Férfi egy sincs közelébe’;
De a földi lyányok szépe,
Lyányai Belárnak, Dúlnak,
Tündérséget ott tanúlnak. 

Dúl királyé, legszebb, kettő;
Agg Beláré tizenkettő;
Összesen mind: száz meg kettő
A tündérré válni kezdő. 

Kemény próba: férfit ölni,
Kilenc ifjat megbüvölni,
Szerelemre csalogatni,
Szerelemtől szűz maradni. 

Így tanulnak tündérséget,
Szívszakasztó mesterséget:
Minden éjjel számot adnak,
S minden éjjel úgy vigadnak. 

Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek;
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra. 

Hang után ők, szembe széllel,
Fény után ők, födve éjjel,
Mennek óvást, mennek árnyon;
Ki lepkét fog, lopva járjon. 

Monda Magyar: ez a síp-hang,
Bátya, bennem végig csikland;
Monda Hunor: vérem’ hatja,
Szűzek árnya-fordulatja. 

Haj vitézek! haj elébe!
Kiki egyet az ölébe!
Vigyük haza asszonyunkat;
Fújja felszél a nyomunkat. 

Sarkantyúba lovat vesznek,
Kantárszárat megeresztnek;
A leányság bent, a körbe’ –
Mind a körbe’, sok az ölbe’. 

Nagy sikoltás erre támad,
Futna széjjel a leányhad;
Elől tűzbe, hátul vízbe,
Mindenkép jut férfi kézbe. 

Tündér lyányok ott eltűntek,
Szárnyok lévén elrepűltek;
De a többi hova legyen?
Földbe bújjon? elsülyedjen?... 

Abbul immár nincsen semmi:
Szűzi daccal tündér lenni;
Vágtat a ló, és a pusztán
Nagy üres éj hallgat oztán. 

Száll a madár, száll az ének
Két fiáról szép Enéhnek.
Zengő madár ágrul ágra,
Zengő ének szájrul szájra. 

Dúl leányi, a legszebbek,
Hunor, Magyar nője lettek;
S a leventék, épen, százan,
Megosztoztak mind a százon. 

Büszke lyányok ott idővel
Megbékéltek asszony-fővel;
Haza többé nem készültek;
Engesztelni fiat szültek. 

Tó szigetje édes honná,
Sátoruk lőn szép otthonná,
Ágyok áldott nyúgalommá:
Nincs egyéb, mi őket vonná. 

Fiat szűltek hősi nemre,
Szép leányt is szerelemre;
Dali törzsnek ifju ágot,
Maguk helyett szűz virágot. 

Hős fiakból ketten-ketten,
Két vezéré kétszer-ketten,
Feje lőn mind egy-egy nemnek
Száznyolc ágra ezek mennek. 

Hunor ága hún fajt nemzett,
Magyaré a magyar nemzet;
Szaporaság lőn temérdek;
A szigetben nem is fértek. 

Szittya földet elözönlék,
Dúl királynak dús örökjét; –
És azóta, hősök párja!
Híretek száll szájrul szájra.

7.5. A Csodaszarvas
József Attila

Ükös ükünk, ősök őse,
ázsiai puszták hőse,
vágyat nevelt csodavadra,
szarvast űzött napnyugatra.

Űztön űzte kis sereggel,
éjten éjjel, reges reggel,
át az éren, át az áron,
fegyveres népű határon. 

Csodaállat, csak elillant,
lombokon át, ha megcsillant.
Csak a nyomát hagyta minden
füves földön, fájó szívben.

Az az előd nem volt boldog.
Nem boldogok az utódok.
Az ős haza odaveszett,
de a vágy nem emlékezet.

Hejh magyarok, hajh szegények,
hova űzni azt a gímet?
Aki hajtja, belepusztul
asszonyostul, csapatostul.

Az is, aki látta, végre,
hagyja immár békességbe.
Tisza mellett, Duna mellett,
az a szarvas itt legelget.

Ázsiai nehéz szaga
ázott pusztán füstöl tova
s aranyszőre, mikor illan,
gyári füstön általcsillan. 

Kortyolgat az ég tavából,
villó aggancsa világol –
ága-boga tükörképe
csillagvilág mindensége. 

7.6. Hunor és Magor legendája
Remete Farkas László: Hungarok és magyarok cselekedetei (4. könyv. 1. fejezet)

Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Gyökeréről, származásról.

Valamikor, réges-régen, Szétszóródás idejében,
Magyar Őse uralkodott, Hű népeket támogatott.

Ménrót király asszonyával, Enével és sarjaival,
Népe felett atyáskodott, Fejedelmi vért ő adott. 

Kubán vidék fejedelme, Liget népe egyik feje. 
Földi Ősnek vérvonala, Hunor ‘s Magor fiúk atyja.

Történt egyszer, hogy az ifjak, Vadászatra kivonultak.
Pusztában, ‘hol lovagoltak, Nemes vadra rábukkantak.

Szarvasünőt megpillantva, Lovaikat meghajszolva,
Ingoványba is követték, Mígnem nyomát elvesztették.

Kutatgattak sás-nádasban, Mikor egyszer a távolban,
Szarvasünőt észrevették, Keskeny gázlót így meglelték.

Ingoványon át is keltek, Ismeretlen földre leltek.
Bővelkedőt fűben, fában, Vadban, halban és madárban.

Földet széles víz övezte, Szemek elől sás rejtette.
Bejáratát mocsár védte, Nyomot vízár eltüntette.

Hunor ‘s Magor hazatérve, Szüleiktől áldást kérve,
Talált földre elköltöztek. Ott öt évig erősödtek.

Majd kijöttek kémlelgetni, Bolgárföldet kifürkészni,
Berek-víznél nőkre leltek, Kiket feleségül vettek.

Alán vezér két leányát, Dulo nemnek két virágát, 
Hunor ‘s Magor nőül vette. Szövetséget így kötötte.

	Vége