Írta: Remete Farkas László

Gesta Hungarorum et Magyarorum

Hungarok és magyarok viselt dolgai…

Elbeszélő költemény

Régi mítoszok, mondák és néphagyományok alapján…
Legendák, krónikák és tudósítások felhasználásával…
Ősi nyolcas verseléssel, belső rímsorokba szerkesztve…
Korabeli, népies nyelvezetre és stílusra törekedve…
Magyarságtudat erősítésére, fiatalok okulására…
Magunkért!

Kézirat
Budapest, 2013.

Tartalom:

Első könyv: Kezdetek
I. fejezet: Teremtő erő
II. fejezet: Világ teremtése
III. fejezet: Ember teremtése
IV. fejezet: Ősi élet
V. fejezet: Kivonulás
VI. fejezet: Ősi törvények

Második könyv: Szétszóródás
I. fejezet: Letelepedés
II. fejezet: Ember kiművelése
III. fejezet: Békeidő
IV. fejezet: Viszályok kezdete
V. fejezet: Új parancsok
VI. fejezet: Szétszakadás

Harmadik könyv: Szkíta idők
I. fejezet: Megszállás
II. fejezet: Túlélés
III. fejezet: Ékesek és krímiek
IV. fejezet: Pusztai népek
V. fejezet: Keleti ungarok
VI. fejezet: Északi és déli ungarok

Negyedik könyv: Hungarok és ungarok
I. fejezet: Hunor és Magor legendája
II. fejezet: Hungar és ungar népek
III. fejezet: Hungarok és vengerek
IV. fejezet: Hungarok és székelyek
V. fejezet: Ungrod és Mager
VI. fejezet: Avarok és fehér ungarok

Ötödik könyv: Magyarok
I. fejezet: Bolgárok és hungarok
II. fejezet: Türkök és kavarok
III. fejezet: Levéd legendája
IV. fejezet: Álmos legendája
V. fejezet: Hét vezér legendája
VI. fejezet: Fekete ungarok és palócok

Hatodik könyv: Utolsó hazatérés
I. fejezet: Fehér ló legendája
II. fejezet: Marót és Zalán
III. fejezet: Hét kapitány
IV. fejezet: Törzsek terjeszkedés
V. fejezet: Árpád nagyfejedelemsége
VI. fejezet: Magyarság szállásai

Hetedik könyv: Fejedelmek ideje
I. fejezet: Zolta fejedelem hadjáratai
II. fejezet: Fejedelmi hatalom gyengülése
III. fejezet: Fajsz fejedelem bukása
IV. fejezet: Taksony fejedelem
V. fejezet: Géza fejedelem erősödése
VI. fejezet: István fejedelem uralma

Nyolcadik könyv: Királyság kezdete
I. fejezet: Szent korona titka
II. fejezet: Boldog István király
III. fejezet: Velencei Péter király és Sámuel Aba király
IV. fejezet: Fehér András király
V. fejezet: Benin Béla király és Civakodó Salamon király
VI. fejezet: Nagy Géza király

Kilencedik könyv: Királyság kiteljesedése
I. fejezet: Üdvös László király
II. fejezet: Könyves Kálmán király
III. fejezet: Hadakozó István király
IV. fejezet: Vak Béla király
V. fejezet: Derék Géza király
VI. fejezet: Ifjú István király és testvére, Görög Béla király

Tízedik könyv: Álmos-ág kihalása
I. fejezet: Jámbor Imre király és Gyermek László
II. fejezet: Lovag András király
III. fejezet: Építő Béla király
IV. fejezet: Ifjabb István király
V. fejezet: Kun László király
VI. fejezet: Velencés András király

Tizenegyedik könyv: Magyar királyság végideje
I. fejezet: Karobertó király
II. fejezet: Nagy Lajos király
III. fejezet: Mária királyné, Kis Károly király és Luxemburgi Zsigmond király
IV. fejezet: Habsburg Albert király, Várnai Ulászló és Utószülött László király
V. fejezet: Korvin Mátyás király
VI. fejezet: Korona szentségének elvesztése

Tizenkettedik könyv: Idegenek uralma
I. fejezet: Dobzse László király és Gyenge Lajos király
II. fejezet: Egy országnak két királya
III. fejezet: Habsburgok és Báthoryak
IV. fejezet: Erdélyi fejedelmek harcai
V. fejezet: Báthory Gábor fejedelem és Bethlen Gábor fejedelem
VI. fejezet: Habsburgok és Rákóczi György fejedelem

Tizenharmadik könyv: Szabadság elvesztése
I. fejezet: Ifjú Rákóczi György és Apafiak
II. fejezet: Pápás Lipót király és Thököly Imre fejedelem
III. fejezet: Ifjú Rákóczi Ferenc fejedelem és Habsburgok
IV. fejezet: Lányos Károly király, Mária Terézia királynő és Kalapos József
V. fejezet: Lovag Lipót király, Kemény Ferenc király, Jóságos Ferdinánd király
VI. fejezet: Ferenc József király

Tizennegyedik könyv: Királyság elmúlása
I. fejezet: Jámbor Károly, az utolsó király
II. fejezet: Király nélküli királyság
III. fejezet: Népköztársaság
IV. fejezet: Koronás köztársaság
V. fejezet: Intelem
VI. fejezet: Fohász a magyarok boldogulásáért

Első könyv: Kezdetek

I. fejezet: Teremtő erő

1Ég közepén Egy Teremtő! Mindenható, védelmező!
’Ki világot megalkotta, Mindenséget irányítja.

2Boldog párja – Földnek Anyja! E világnak Nagyasszonya.
Aki földnek ád életet, Mindenségnek szeretetet.

3Teremtő és Nagyasszonya, Világunkat gyámolítja.
Egyik, szellem velejével. Másik, élet erejével.

4Teremtőé, Nap ereje! Szél és eső éltetője,
Nappal-éjjel mozgatója, Télnek-nyárnak fordítója.

5Nagyasszonyé, Hold ereje! Víz és növény éltetője,
Ember-állat mozgatója, Élet-halál fordítója.

6Teremtő és Nagyasszonya, Két fiúkkal eget lakja.
Nagyasszonynak csillagánál, Furucsillag nyílásánál.

7Két fiúk – kék eget járja, Csillagszarvas nyomdokára.
Minden évben becserkészik, De e szarvast be nem érik.

8Két fiúnál ősi erő! Földi létet vezérelő.
Egyik, szándék velejével. Másik, észnek erejével.

9Felső világ az egyiké. Fehér nyugat fiatalé.
Van tudása fortélyokhoz, Késztetése vizslatáshoz.

10Középvilág a másiké Sötét kelet idősebbé.
Van tudása munkáláshoz, Jó ereje kitartáshoz.

11Alsó világ gonoszságé, Lelki békét pusztítóé.
Testet, rendet megtámadja, Hitet, elmét nyomorítja.

12Ez, mindenség főfolyása! Teremtése és mozgása.
Égi erők munkálása, Világsorsnak javulása.

Első könyv: Kezdetek

II. fejezet: Világ teremtése

1Egyszer régen Egy Teremtő, Mindenséget elrendező,
Nagyasszonnyal kigondolták, Világot, hogy megalkotják.

2Teremtő, nagy hatalmával, Mindenségnek tudásával,
E világot megáldotta, Fényességbe borította.

3Nagyasszonya áldásával, Határtalan jóságával
Fényességet megigézte, Fényből porát megidézte.

4Teremtő, nagy hatalmával, Mindenható tudásával.
Porból földet teremtette, ’Mit Nagyasszony, vízzel fedte.

5Teremtő a Napot adta, Nagyasszonya Holdat hozta.
Sok csillag, mint égnek éke, Tudást rejtve minden képe.

6Nap és Hold így útját járja, Napot és hót megmutatja.
Csillag képe esztendőket, Lehullók, az életeket.

7Teremtő, ha szelet támaszt, Nagyasszonya vizet áraszt.
Egyik alkot, másik éleszt! Vízben éltet, lelket ébreszt.

8Teremtő, így vizet választ. Mélyről hozott földet száraszt.
Eme földet Nagyasszonya, Új élettel beborítja.

9De nem tűri ezt a gonosz, Hullámot vet, vihart fokoz.
Száraz földet, hogy elmossa, Rajta élőt, elpusztítsa.

10Teremtő ezt nem tűrhette, Gonosz erőt megfékezte.
Teremtését, így megóvta, Nagyasszonya orvosolta.

11Rend helyre állt. Nap szelet vet, Melegével bő esőt kelt.
Nappalt éjjel váltogatja, Telet, nyárral fordítgatja.

12Hold, vizeket megmozgatja, Életeket szaporítja.
Arca időt mutogatja, Hónapokat váltogatja.

Első könyv: Kezdetek

III. fejezet: Ember teremtése

1Egyszer régen Egy Teremtő, Világunkat megteremtő,
Nagyasszonnyal kigondolták, Emberlényt, hogy megalkotják.

2Vizek telve már halakkal, Magasság is madarakkal.
Szárazulat fűvel-fával, Vad és jámbor állatával.

3De gonoszság ezt nem hagyta, Némelyeket átformálta.
Mérges, szúrós, vad lényeké, Undorító teremtménnyé.

4Teremtő ezt nem tűrhette. Károsabbját megjelölte,
Hagyott helyre elrejtette. Gonoszt ismét mélybe űzte.

5Majd, Teremtő hatalmával, Mindenségnek tudásával,
Földnek porát megáldotta, Emberképre megformálta.

6Nagyasszonya gondossággal, Határtalan jóságával,
Emberképet megigézte, Földi létre megidézte.

7Teremtő és Nagyasszonya, Embereket létre hozta.
Férfit és nőt megalkották, Képmásukra megformálták.

8Így alkottak embereket, Adva nékik gyermekeket.
Egybekötve több családot, Családokból rokonságot.

9’Kik élhettek békességben, Összetartó megértésben.
’Mit szereztek – megosztották. ’Ki rászorult – védték, óvták.

10De gonoszság nem nyughatott, Emberek közt viszály szított.
Önzés – magját elvetette, Rosszindulat – felnevelte.

11Emberek, így vaddá váltak, Mint, állathad úgy vonultak,
Ettek, amit elérhettek, Ha szorultak, menekültek.

12Teremtő ezt nem tűrhette, Gonoszságot mélyre űzte.
Egyezőket összehozta, Viszálykodót széjjel szórta.

Első könyv: Kezdetek

IV. fejezet: Ősi élet

1Ezek után Egy Teremtő, Ember lényét felélesztő,
Nagyasszonnyal kifundálták, Embereket, hogy okítják.

2Teremtő és Nagyasszonya, Két fiát , ’ki eget járja,
Emberekhez földre küldi, Szebb életre kiművelni.

3Lement földre – idősebbje, Szándékában erősebbje.
Embereket, hogy oktassa, Jó életre megtanítsa.

4Férfit okít tüzet rakni, Szerszámokat készíteni.
Fát és követ megmunkálni, Házat, nyéket építeni.

5Asszonyt okít begyűjteni, Föld gyümölcsét összeszedni.
Ételt-italt készíteni, Fonni, szőni, ruhát varrni.

6Lement földre – a kisebbje, Tudásában erősebbje.
Embereket, hogy tanítsa, Bő életre kiokítsa.

7Férfit tanít – halat fogni, Madarászni és vadászni.
Csapdát, hálót készíteni, Bőrt és csontot megmunkálni.

8Asszonyt tanít füvet szedni; Mézet, gyógyírt készíteni.
Állatfikat felnevelni, Húst füstölni, szárítani.

9Teremtőnek, Nagyasszonynak, Mindkét fia – földön járnak.
Embereket okítanak, Nékik hasznos tudást adnak.

10Testvérek ezt jól végezték, Munkájukat befejezték.
Embereket kiművelték, Életüket segítették.

11Fiatalja, méltóságba, Visszatért a felvilágba.
Csillagszarvast tovább űzni, Égi Ősként segíteni.

12Idősebbje, elvonultan, Itt maradt e Földvilágban.
Tudást, erőt megőrizni; Földi Ősként segíteni.

Első könyv: Kezdetek

V. fejezet: Kivonulás

1Egyszer régen Egy Teremtő, Embereket felemelő,
Nagyasszonnyal úgy gondolják, Embereket kibocsájtják.

2Sok embernek szűkős helyen. Ehetőből kevés terem.
Ivóvize poshad, szárad. Vadak, halak száma apad.

3Ezért, aztán megfontolva, Földi Ősük sugalmára,
Elhagynák e szülőföldet, Felkutatni új lakhelyet.

4Összegyültek, egyezkedtek, Készülődtek, kerekednek.
Puszta helyről kivonultak, Folyók mentén elvonultak.

5Legelőket mind bejárták, Állatcsordák nyomát járták.
Pusztát, hegyet elkerülték, Tavat, tengert megkerülték.

6Folyók közit elfoglalták. Völgyeiket mind belakták.
Torkolatban halászgattak, Ligetekben vadászgattak.

7De gonoszság nem nyugodott, Emberekre csapást hozott.
Emitt fagyot és éhséget, Amott aszályt, betegséget.

8Túlélőket sanyargatta, Embereket széjjelszórta.
Népeiket megbontotta, Nyelveiket megzavarta.

9Nagyasszony ezt nem tűrhette, Tisztelőit segítette.
Nagy vadakat szaporított. Hű népének éltet adott.

10Emberek ezt nem feledve, Nagyasszonynak tisztelegve,
Vélt alakját megformálták, Azt tekintve Őt imádták.

11Égi Ősük sugalmára, Felkészültek vadászásra.
Földi Ősük tanácsára, Behúzódtak védett zugba.

12Életüket így tengették, Jégvilágot átvészelték.
Száraz pusztát is túlélték, Fertő erdőt elviselték.

Első könyv: Kezdetek

VI. fejezet: Ősi törvények	

1Egyszer régen Egy Teremtő, Embereket védelmező,
Nagyasszonnyal törvényt hozott, ’Mit Földi Ős megtanított.

2Első törvény: Óvd a véred! Hogy maradjon fenn a néped!
Rokon vérét ne keverjék, Beteg vérét elkerüljék!

3A második: Óvd a néped! Gondozd, tanítsd gyermekeket!
Védjed, gyógyítsd gyengébbeket, Űzz dúvadat, ellenséget!

4A harmadik: Óvd a törvényt! Ne bántsd társad, ne vedd másét!
’Mit szereztél, mind megosszad! Viszályt szítót kitaszítsad!

5A negyedik: Óvd a hitet! Tiszteljed meg Teremtődet!
Földanyának áldozzatok; Hitet, szokást megtartsátok.

6Kis csapatban, első népek, Foglalt földön békén éltek.
Vadászmezőn szétszóródva, Más zsákmányát nem zavarva.

7Sokasodva ketté váltak, Testvérnéptől külön laktak.
Folyó által elválasztva, De egymás közt házasodva.

8Testvérnép, ha találkozott, Zsákmány bővén megosztozott.
Cserélgettek, szövetkeztek, Ünnepeltek, keveredtek.

9Zsákmány híján széjjelváltak. Bővebb helyre tovább álltak.
De ünnepkor összejártak. Hitet, szokást megtartottak.

10Idegen nép, ha megjelent, Testvérnép, mind fegyverkezett.
Fürkészt küldtek, cselt vetettek, Egymást védve harcra keltek.

11Vad idegent mind elűzték, Más hitűket elkerülték.
Legyőzöttet befogadták, Széthúzókat sorsra hagyták.

12Akkoriban, ősi népek, Türelemmel, ekképp éltek.
Nyelvek, népek formálódtak, Hagyományok csiszolódtak.

Második könyv: Szétszóródás

I. fejezet: Letelepedés

1Egyszer régen Egy Teremtő, Embereket elengedő,
Nagyasszonnyal akképp vélte, Jobbuljon az ember élte.

2Teremtő nagy tudásával, Mindenségnek hatalmával,
Földnek jegét összetörte, Száraz medret feltöltötte.

3Nagyasszonya jóságával, Határtalan gondossággal,
Jégnek nyomát zöldítette, Tavat hallal telítette.

4Könnyebb lett az ember élte. Nincs veszélyben már a léte.
Füves mező, liget, hágó, Már szabadon bejárható.

5Népek újra szétszéledtek, Reményében jobb életnek.
Széles teret belakhatták, Egymás éltét nem zavarták.

6Új tájakra telepedtek. Bő folyókhoz költözködtek.
Élelemben bővelkedtek, Javaikból cserélgettek.	

7Szokásaik megváltoztak, Hiteikben formálódtak.
Sokasághoz hasonultak. Erősebbhez idomultak.

8Köztük két nép együtt tartott. Ha támadták, összefogott.
Hagyományát megőrizte, Nyelvét, hitét nem cserélte.

9Egyikük – a Kárpát népe. Égi Ősnek fehér neme.
Cserepeik ékessége, Fehér, sárga vonaldísze.

10Az ő földjük – nyugat része, Dnyeszter, Duna-Száva köze.
Erdős nádas térségeik, Vadban, halban bővelkedik.

11Másikuk – a Liget népe. Földi Ősnek szürke neme.
Cserepeik ékessége, Fekete szín vonaldísze.

12Az ő földjük – kelet része, Dnyeszter-Donyec folyóköze.
Jószágaik ligetekben, Dúskálódnak legelőkben.

Második könyv: Szétszóródás

II. fejezet: Ember kiművelése

1Egyszer régen Egy Teremtő, Embereket nemesítő,
Nagyasszonnyal elterveli; Hogy népeit kiműveli.

2Nagyasszonya szeretettel, Eltelítve képzelettel,
Emberelmét élesíti, Gondolatát fényesíti.

3Égi Ősünk sugalmára, Elmés népnek jó hasznára,
Felfedette írás titkát, Megláttatta üdvét, hasznát.

4Földi Ősünk sugalmára, Arra méltót a tudásra,
Rávezette, miként írjon; Hogy szó, eszme megmaradjon.

5Őseink így jelre leltek. Rovásképpel lejegyeztek.
Szavaiknak hitelére, Tudásuknak őrzésére.

6Kárpát népe megőrizte. Liget népe tovább vitte.
Rovásukat csiszolgatták, Hagyományát ápolgatták.	

7Jeleiket fára rótták. Rovásokat olvasgatták.
Friss agyagba karcolgatták, Egymást róni tanították.

8Földjeiket is becsülték. Ami termett, begyűjtötték.
Jószágaik gyarapodtak, Lovaikban gazdagodtak.

9Nagycsaládként együtt éltek. Hosszúházat építettek.
Összefogtak dolgaikban, Megosztoztak javaikban.

10Sok család így együtt élve, Faluvá nőtt házak rendje.
Javat, éltet együtt védték. Holtjaikat eltemették.

11Eget ’s Anyát mind tisztelték. Napot, Holdat ünnepelték.
Őseiket emlegették, Bölcseiket megbecsülték.

12Vezetőket választottak, Gyógyítókat válogattak.
Hőseiket elismerték, Bűnösöket elkergették.

Második könyv: Szétszóródás

III. fejezet: Békeidő

1Egyszer régen Egy Teremtő, Embereket kivezető,
Nagyasszonnyal kigondolta, Földművelést megtanítja.

2Nagyasszonya tudományát, Magok, plánták gondozását,
Embereknek megsugallta, Üdvösségét megláttatta.

3’Kik, jó magot begyűjtötték, Ugart együtt fel is törték.
Szebbjét-jobbját elvetették, Majd termését begyűjtötték.

4Szelídít’tek jó vadakat, Befogadtak jószágokat.
Legeltették barmaikat, Felnevelték almaikat.

5Erdőn, lápon gyűjtögettek. Mezőn, réten legeltettek.
Földjeikben megegyeztek, Kertet, vetést művelgettek.

6Biztosabb lett ember élte, Élelmét már megtermelte.
Felesleget félretette, Más dologra elcserélte.

7Jólétükben mind elteltek. Békességben éldegéltek.
Ellenséget nem ismertek, Védelemre nem készültek.

8Szabad helyre települtek, Szálláshelyet építettek,
Szent helyeket kijelöltek, Temetőben temetkeztek.

9Elosztották, ’mit termeltek, Családok közt cserélgettek.
Más népekkel kereskedtek, Új módikat megismertek.

10Szép tárgyakkal díszelegtek, Ékszerekkel ékeskedtek.
Szobraikkal tisztelegtek, Szekerekkel büszkélkedtek.

11Gonosz mindezt irigyelte. Aszályt hozott, termést vitte.
Emberek közt viszályt keltett, Összefogást önzéssé tett.

12Jószág – vetést lelegelte – Azt meg rabló tizedelte.
Közös földet szétszabdalták, Állatokat szétrabolták.

Második könyv: Szétszóródás

IV. fejezet: Viszályok kezdete

1Egyszer régen Egy Teremtő, Embereket megsegítő,
Nagyasszonnyal úgy gondolta, Ércművelést kitanítja.

2Égi Ősnek sugalmára, Földi Ősnek tanácsára,
Folyó víznek sarát mosták, Követ tűzzel szóra bírták.

3Kőben, sárban csilló fények, Arany, ezüst, réz telérek.
Hevítették, kalapálták, Ékes dísznek megformálták.

4Megismertek némely ércet, Abból nyerték ki a fémet.
Pörkölt fával felszították, Fénylő könnyét megformálták.

5Vezért díszít arany éke. Tisztet hirdet ezüst fénye.
Főkre mutat rezes dísze. Közt ékesít szürkés fémje.

6De gonoszság ezt nem hagyta. Esendőket csábította.
Drága fémet elrabolni, Mások javát fosztogatni. 	

7Szerszám mellé fegyvert fogtak. Védekeztek vagy raboltak.
Gyengébb földjét elfoglalták, Erősebbet kiszolgálták.

8Más javait megkívánták, Gyengébbikét elorozták.
Érchelyeket elfoglalták, Fém tudóját elragadták.

9Vadász – gulyát ritkította. Pásztor – vetést megríbolta,
Vető – pásztort elüldözte. Pásztor – vadászt leverette.

10Védett helyre kényszerültek. Árkot, nyéket építettek.
Fegyvereket kovácsoltak, Őrt és kémet állítottak.

11Szent helyeket elfeledték, Ősi földet elvesztették.
Temetőket gaz felverte, Halottat tűz emésztette.

12Hit és erkölcs romokba dőlt. Ünnepelték, ’ki sokat ölt!
Erőszakot – tudás felett, Önkényurat – Isten helyett.

Második könyv: Szétszóródás

V. fejezet: Új parancsok

1Egyszer régen Egy Teremtő, Minden népet védelmező,
Nagyasszonnyal, mert úgy látta, Törvényeket újra írta.

2Első parancs: Nép védelme! Saját népek tisztelete!
Egymás vérét meg ne sértsék, Rablást, ölést megbüntessék.

3Másodiknak: Vég védelme! Nép földjének tisztelete!
Családonként felosztassék, Gyepűt együtt védelmezzék.

4Harmadiknak: Szó védelme! Bírák, bölcsek tisztelete!
Ígéretet számon kérjék, Esküszegő száműzessék.

5Negyediknek: Vér védelme! Szülők, vének tisztelete!
Rokon vér ne keveredjék, Idegen vért elkerüljék.

6Ötödiknek: Rang védelme! Vezér, tiszt, fő tisztelete!
Méltók közül választassék, Közjavára feleskessék.

7Hatodiknak: Ős védelme! Ősök, tudók tisztelete!
Hitet, tudást átadjátok, Ősi szokást megtartsátok.

8Hetedikként: Hit védelme! Egy Teremtő tisztelete!
Áldozzatok Földanyának, Gyümölcshozó Nagyasszonynak.

9Szent helyeket kijelöltek, Hol közösen ünnepeltek.
Rejtett helyet áldozáshoz, Készülethez, avatáshoz.

10Helyeiket megjelölték, Gyepűjüket is kimérték.
Földjeiket nagy folyóik; Elválasztják, összekötik.

11Vezért, főket választottak, Csapatot, őrt állítottak.
Fiút, leányt kioktatták, Hadra, védre tanították.

12Teremtőre hitet tettek, Vezérüknek esküt tettek.
Elöljárók szavát vették, Mit fogadtak, számon kérték.

Második könyv: Szétszóródás

VI. fejezet: Szétszakadás

1Teremtő már nem segített, Hisz eddig is, eleget tett.
És, ha ember tart a rossztól, Védje magát a gonosztól.

2Nyugatról a Kárpát népét, Keletről a Liget népét,
Ellenségek szorongatták, Idegenek háborgatták.

3De Nagyasszony szeretete, Hű híveit elrejtette.
Védve őket hódítóktól, Földet, termést elrablóktól.

4Kárpát népét, hegyeikbe, Folyók rejtett völgyeibe.
Kárpátoknak rejtekébe, Tiszán túlra, Erdőelvre.

5Némelyeket északabbra, Kárpátoknak hegyén túlra.
Szilézia mezejéig, Wkra folyó vidékéig.

6Nagyasszonyunk, ahogy tette, Liget népét is rejtette.
Folyópartok erdeibe, Láppal védett berkeibe.	

7Másokat még keletebbre, Pusztán túlra, új földekre.
Egészen a két tengerig, Kubán folyó vidékéig.

8Némelyeket északabbra, Hódítóktól távolabbra.
Volga-Káma vidékéig, Folyó menti erdőségig.

9’Kik időben elvonultak, Védett helyen meghúzódtak.
Szerény létű biztonságban, Maguk adta szabadságban.

10Hitet, nyelvet megmentették, Szokásukat megőrizték.
Megtartották szarvas jelét, Égi ősük tiszteletét.

11Azok, ’kik nem menekültek, Sík mezőkön legyőzettek.
Megalkudtak vagy elvésztek, Keveredtek vagy enyésztek.

12Hitük, nyelvük formálódott. Szokásuk is megváltozott.
De megóvták szarvas jelét, Égi ősük tiszteletét.

Harmadik könyv: Szkíta idők

I. fejezet: Megszállás

1Nem segített már Teremtő, Szétszakadást megengedő.
Nagyasszonnyal – mert gondolta, Szürke népét kipróbálja.

2Liget népe lakhelyére, Belső ellent ráengedte.
Tengerpartnak kurgán népét, Ezzel törve meg a békét.

3Füves puszták lovas népe, ’Kit szorított éhség réme,
Ligeteket elfoglalták, Falvakat ott kirabolták.

4Fegyverekkel leigáztak, Híveikkel uralkodtak.
Túlélőket dolgoztatták, Terményüket elorozták.

5Liget népe, ’ki tehette, Házát, javát elmentette,
Oda, ahol jól rejthető, Lovasoktól megvédhető.

6Ők, ’kik arra menekültek, Helyiekkel megbékéltek.
Rokonságban egyesültek, Szarvas hitben erősödtek.

7Ezek után, bölcs Teremtő, Szétszakadást megengedő,
Nagyasszonnyal újfent így tesz, Fehér népén is próbát vesz.

8Kárpát népe lakhelyére, Külső ellent ráengedte.
Tengerpartnak kurgán népét, ’Ki megtörte Liget népét.

9Füves puszták kelet népe, Kit szorított aszály réme,
Nyugat felé nyomakodtak. Kárpátokon áthatoltak.

10Átjárókat elfoglalták, Tiszáig azt lerohanták.
Ott lakókat leigázták, Terményüket elorozták.

11Vezéreik katonákkal, Uralkodtak erőszakkal.
Életüket, mert féltették, Váraikat sánccal védték.

12Kárpát népe, ’ki tehette, Házát, javát elrejtette.
Erdők mélyén, ’hol rejthető, Hódítóktól megvédhető.

Harmadik könyv: Szkíta idők

II. fejezet: Túlélés

1Valamikor, Egy Teremtő, Viszálykodást is elnéző,
Nagyasszonnyal úgy gondolta, Népét tovább próbáltatja.

2Kárpát népe lakhelyére, Újabb ellent ráengedte.
Nyugatabbról urnák népét, Keletebbről vasnak népét.

3Folyóvölgyek nyugat népe, Kit szorított földjük szűke,
Kelet felé nyomakodtak, Duna mentén behatoltak.

4Ércek helyét megtalálták, Termőföldet elfoglalták.
Duna vízig, mind megszállták, Ott lakókat leigázták.

5Kárpát népe, ’ki tehette, Házát, javát költöztette.
Alföldjére, hegyvidékre, Erdők, lápok védelmébe.

6Nagyasszonyuk erőt adta, Kárpát népét megáldotta.
Türelemmel, kitartással, Jó érzékkel és tudással.

7Ki megmaradt, formálódott, Hódítókhoz igazodott.
Szokásukat átall vette, Tudásukat megismerte.

8Érce helyét bizton lelte. Vasnak titkát jól elleste.
Izzó vasat kalapálta, Fegyvert maga kovácsolta.

9Edényeit ékítette, Ékszereit díszítette.
Szekereit szépítette, Értékeit cserélgette.

10Miképpen az ügyesebbje, Tiszttartó lett eszesebbje.
Szolganépből kézművesé, Lenézettből megbecsültté.

11Akképpen a rangosabbja, Tekintélyes gazdagabbja,
Hatalomba bekerülve, Saját vérét felemelte.

12Megszállók is megváltoztak. Népeiktől elszakadtak,
Helyiekhez formálódtak, Kárpát népbe beolvadtak.

Harmadik könyv: Szkíta idők

III. fejezet: Ékesek és krímiek

1Valamikor, a Teremtő, Embereken próbát tevő,
Nagyasszonnyal úgy gondolta, Hogy népeit támogatja.

2Maros menti Kárpát népét, ’Ki őrizte ősi létét,
Többi közül kiemelte, Irigylendő néppé tette.

3Mert, hitüknek fő törvényét, Boldogasszony tiszteletét,
Életükben is tartották, Asszonyokat el nem nyomták.

4És, mert, éltek békességben, Egymás mellett, testvérségben.
Gyűlölet és harag nélkül, Más népeknek példaképül.

5Erdőelv és Tiszántúlja, Volt e népnek szép hazája.
Ellenségtől rejtve védték. Szkítákat is visszaverték.

6Folyóvölgyet megművelték, Hegy mezejét legeltették.
Sót, fát, ércet kitermeltek, Rézzel, vassal kereskedtek.

7Díszes ruhát viselhettek, Aranyakkal ékeskedtek.
Javaikban bővelkedtek, Más néppel nem keveredtek.

8Ekkor történt, hogy a szkíták, Krím környékét megtámadták.
Kárpát népe ős testvérét, Liget népe töredékét.

9’Kik, a tenger partján éltek, Nyugat felé kényszerültek.
A szkítákkal megütközve, Dnyeszter mentén csatát vesztve.

10Eme népnek maradéka, Halottait elhantolta.
Lakhelyükről kiköltöztek, Szarvas képpel visszatértek.

11Bevonultak az Alföldre, Kárpát-népe lakta földre.
Szokásaik idomultak, Családjaik összeforrtak.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel.
Első íze megtérhetett, Ősi földjén egy lehetett.

Harmadik könyv: Szkíta idők

IV. fejezet: Pusztai népek

1Valamikor, Egy Teremtő, Embereket megsegítő,
Nagyasszonnyal úgy ítélte, Üdvös lehet segítsége.

2Mert, zavarták Liget népét, Háborgatták élőhelyét.
Alsó doni – láphoz szorult, Donyec menti – feljebb vonult.

3Dnyeper menti – Dnyeszter felé. Némely feljebb – Levéd mellé.
Dnyeper népe Prut mellékre. Ottani meg Erdőelvbe.

4Ez tartott – a szarmatáktól. Az húzódott – a szkítáktól.
Emezt – alán méregette. Amazt – a dák kerülgette.

5Kárpát népét is zargatták. Jövevények felbolygatták.
Keletről a szkíta népek, Más vándorló rokon törzsek.

6Nyugatról az illír népek, Majd utánuk kelta törzsek,
Dunántúlra bevonultak, Földen, folyón megosztoztak.

7Idővel e vérmes kelták, Többi földet is megszállták.
Kárpátoknak medencéjét, Kárpát népe egész földjét.

8De Nagyasszony, átgondolta. Hű híveit oltalmazta.
Védte őket hódítóktól, Kincset, termést megrablóktól.

9Nomád szkíták szétszóródtak, Itt maradók lenyugodtak.
Népességben morzsolódtak, Helyi népben feloldódtak.

10Harcos kelták is gyengültek. Erdőelvből kiűzettek.
Nagy Alföldről kiszorultak, Dunántúlon meghúzódtak.

11Gyepűmenti Kárpát népe, Sztyeppi néppel keveredve,
Megtérhetett Erdőelvbe, Nagy Alföldre, szabad helyre.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Másod íze megtérhetett, Ősi földjén egy lehetett.

Harmadik könyv: Szkíta idők

V. fejezet: Keleti ungarok

1Valamikor, Egy Teremtő, Embereket felemelő,
Nagyasszonnyal kigondolta, Szétszakadást megállítja.

2Harcos szkíták megtorpantak, Szarmatáktól megroppantak.
Hatalmuknak vége szakadt, Birodalmuk kettészakadt.

3Leszorultak délre, Krímbe. Liget népe közelébe.
Mások Dnyeper-Duna közé, Kárpát népe helye felé.

4Dák szövetség széjjelmállott. Vad hatalmuk összeomlott.
Tisza-forrás Kárpát népe. Megtérhetett Erdőelvbe.

5Rómáé lett Dunántúlja, Kelta-illír Pannonia.
Felvirágzott ott az élet, Kárpát népe fellélegzett.

6Nagyasszonyunk, úgy találta, Hű népeit visszahozza.
Hódítóktól megkímélve, Erejében felfrissítve.

7Szarmatáknak jazig törzse, Velük némely Liget népe,
Elfoglalta új lakhelyét, Duna-Tisza folyóközét.

8Szállásukban erősödtek, Kárpát néppel együtt éltek,
Nyugalomban, békességben, Más népekkel egyezségben.

9Duna révtől napkeletre, Sík vidéknek peremére,
Csörsznek árkát kiépítik. Szállásukat ekképp védik.

9Mikor tovább erősödtek, Hatalmukban teljesedtek.
Elfoglalták dákok földjét, Egybekötve Kárpát népét.

10Gyepűmente Kárpát népe, Roxolánnal, Liget népe,
Kárpátalját védelmezte, Havaselvét felügyelte.

11Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Harmad íze megtérhetett, Ősi földjén egy lehetett.

Harmadik könyv: Szkíta idők

VI. fejezet: Északi és déli ungarok

1Valamikor, Egy Teremtő, Embereket megbékítő,
Nagyasszonnyal kigondolta, Rokon népet összefogja.

2Liget népét, erdőségből, Volga-Káma vidékéről,
Kiknek vala nehézsége, Bővebb helyre elvezette.

3Némelyeket Urál felé, Vadban gazdag erdők mellé.
Szkíta földnek peremére, Szarmataföld gyepűjére .

4Míg másokat Volgán délre, Két tengernek vidékére.
Liget népe hazájához, Alán földnek határához.

5Éltek ottan békességben, Szarmatákkal egyezségben.
Szkíta néppel szomszédságban, Alánokkal barátságban.

6Hun népekhez közelségben, Kumaival testvérségben,
Kubánival szövetségben, Egymás között békességben.

7Nagyasszony is így gondolta, Hű népeit összehozta.
Hódítóktól megkímélte, Hazaútra készítette.

8Liget népét, erdőségből, Kárpátontúl keletebbről,
Egymás köré gyűjtögette, Szövetségbe rendezgette.

9Szláv törzsekkel békítette, Gótoktól is védelmezte.
Róma hadát gyengítette, Alánokat tovább küldte.

10Kárpát népe erősödve, Gepidákat is elűzve,
Tiszántúlját visszavette, Erdőelvét megszerezte.

11Járhatóvá vált útjai, Kárpátoknak átjárói,
’Mire Liget népe vágyott. Őshazához nyitva állott.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Negyed íze megtérhetett, Ősi földjén egy lehetett.

Negyedik könyv: Hungarok és ungarok

I. fejezet: Hunor és Magor legendája

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Gyökeréről, származásról.

2Valamikor, réges-régen, Szétszóródás idejében,
Magyar Őse uralkodott, Hű népeket támogatott.

3Ménrót király asszonyával, Enével és sarjaival,
Népe felett atyáskodott, Fejedelmi vért ő adott.

4Kubán vidék fejedelme, Liget népe egyik feje.
Földi Ősnek vérvonala, Hunor ’s Magor fiúk atyja.

5Történt egyszer, hogy az ifjak, Vadászatra kivonultak.
Pusztában, ’hol lovagoltak, Nemes vadra rábukkantak.

6Szarvasünőt megpillantva, Lovaikat meghajszolva,
Ingoványba is követték, Mígnem nyomát elvesztették.

7Kutatgattak sás-nádasban, Mikor egyszer a távolban,
Szarvas ünőt észrevették, Keskeny gázlót így meglelték.

8Ingoványon át is keltek, Ismeretlen földre leltek.
Bővelkedőt fűben, fában, Vadban, halban és madárban.

9Földet széles víz övezte, Szemek elől sás rejtette.
Bejáratát mocsár védte, Nyomot vízár eltüntette.

9Hunor ’s Magor hazatérve, Szüleiktől áldást kérve,
Talált földre elköltöztek. Ott öt évig erősödtek.

10Majd kijöttek kémlelgetni, Bolgárföldet kifürkészni,
Berek-víznél nőkre leltek, Kiket feleségül vettek.

11Alán vezér két leányát, Dulo nemnek két virágát,
Hunor ’s Magor nőül vette. Szövetséget így kötötte.

Negyedik könyv: Hungarok és ungarok

II. fejezet: Hungar és ungar népek

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Hunor ’s Magor ágairól.

2Midőn szkíta földön éltek, Erős néppé növekedtek.
Élelemben híján lettek, Szálláshelyben szűkölködtek.

3Népet ezért felosztották, Nevük szerint besorolták.
Hunortól lett hungar neme. Magortól, az ungar neme.

4Hunor ’s Magor idős atyja, Kubán-vidék erős ura,
Halálakor Magort hívta, Földje részét reá hagyta.

5Alánoknak fejedelme, Legyen áldott após neve,
Hunor vezért felkarolta, Egy országát néki adta.

6Hunor ’s Magor szomszédságban, Uralkodtak, barátságban.
Hungar-ungar testvérségben. Alán-magyar békességben.

7Krimia volt – hungaroké. Kubania – ungaroké.
Dentia – az alánoké. Etelköze – szarmatáké.

8Hun uralta napkeletjét. Majd, megszállta alán földjét.
Alán szorult szarmatára, Aki tovább nyugatabbra.

9Míg királya a hunoknak, ’S fejedelme hungaroknak,
Szövetségben összeforrtak, Más népekkel összefogtak.

10De, mert hunok és hungarok, Szkíta néppel nem barátok,
Hun vonulna napnyugatra, Hungar – haza Kárpát-honba.

11Hogy nyugatot elfoglalják, Hadaikat toborozták.
Tíz-tízezret minden néptől, Csatlakozót, jugor népből.

12Hunor népe ’s Dulo népe, Hadat küldött elővédbe.
Kárpátokat kikémlelni, Szálláshelyet keresgetni.

Negyedik könyv: Hungarok és ungarok

III. fejezet: Hungarok és vengerek

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Hazatérő hungarokról.

2Hun seregnek elővédje, Hungaroknak harcos része,
Kárpátokat kifürkészte, Átjárókat kikémlelte.

3Kárpát népét is meglelték, Kiknek nyelvét jól értették.
Földet láttak, bő folyókkal, Sok gyümölccsel, rengő hallal.

4Békességben meghúzódtak, Királyuknak behódoltak.
Hírt küldöttek otthonukba: „Szabad az út, őshazába”.

5Hat törzse az ungar népnek, Helyben maradt, védelemnek.
Denciát így megszállhatták, ’S három törzsét befogadták.

6Öt törzséből hungaroknak, Hunnal vonult, napnyugatnak.
Aki maradt, alánokkal, Együtt éltek, komasággal.

7Hun sereg, a hungarokkal, Kadar alatt vonulókkal.
Etelközét elfoglalta, Havaselvét is megszállta.

8Kárpátokon áthatoltak, Erdőelvbe bevonultak.
Elámulva a jóléten, Arany, ezüst, só bőségen.

9Eljutottak a Tiszához, Hun elővéd táborához.
Közelükben Kárpát népek, Velük tartva alán törzsek.

10Hun hódítás hallatára, Hungaroknak példájára,
Kiszakadott Kárpát népek, Hazatérni törekedtek.

11Észak vidék Kárpát népe, Kiknek venger, ott a neve,
Hun királyi engedélyre, Megtérhetett Felvidékre.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Ötöd íze megtérhetett, Ősi földjén egy lehetett.

Negyedik könyv: Hungarok és ungarok

IV. fejezet: Hungarok és székelyek

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Hunokhoz hű hungarokról.

2Őshazát, hogy elfoglalták, Tisza-mentét, hogy belakták,
Hunok fője lehanyatlott, Égi útra eltávozott.

3Vezéreik összegyűltek, Egyetértve úgy döntöttek,
Hun Attilát megválasztják, Királyukká koronázzák.

4Hű ostora Egy Istennek, Vezetője hungar népnek,
Liget népét összehozta, Kárpát népét hazahozta.

5De Attila eltávozott, Sas jelével sírba szállott.
Helyébe jött viszálykodás, Hatalomért marakodás.

6Jelek, Csaba és Aladár, Három fiú – három király.
Kettő, népét uszította, Idegenjét lázította.

7Jelek elhullt testvérharcban, Két testvére szított bajban.
Csatlós népek fellázadtak, Szövetségek szétszakadtak.

8Csaba vonult Etelközre, Kárpát népe gyepűjére.
Tizenötször ezret mentett. Többi helyben telepedett.

9Háromezer itt hagyatva, Erdőelvben meghúzódva.
Hungar nevet ott elhagyta, Székelységet felvállalta.

10Aladár ment Denciába. Öt hungar törzs otthonába.
Liget népe lakhelyére, Hadát tartva készenlétre.

11Kárpát fénye leáldozott, Szép reménye szertefoszlott.
Venger, hungar, hun és alán; Kesereghet népe baján.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Ahelyett, hogy összefogtak, Marakodva morzsolódtak.

Negyedik könyv: Hungarok és ungarok

V. fejezet: Ungrod és Mager

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Hungarokról, ungarokról.

2Aladár, öt törzs honából, Hadaival Denciából,
Trákiában csatát vesztett, Életével megfizetett.

3Így, Attila legfőbb vére, Csaba, – ’ki ment Etelközre,
Ő lett hungar, ungar feje, Hun és ékes vezérlője.

4Csaba után királysága, Hun Tanára szállt hatalma.
Hutigur-ra, kilenc törzsre, Utigur-ra az öt törzsre.

5Egyiké lett folyó köze, Don és Dnyeszter zöld mezője.
Másiké lett Kubán földje, És sáncvédett Krím szigete.

6Két testvér élt szövetségben, Mint népeik, egyezségben.
Hunor ’s Magor példájával, Csodaszarvas áldásával.

7Tana után a fiára, Ungrod-ra szállt királysága.
’Ki Magerral, testvérével, Uralkodott békességgel.

8De gonoszság feltűnt újra. Ungrod eszét megzavarta.
Római fény csábította. Hitét, népét elárulta.

9Keresztséget, ő felvette, Sőt, népére erőltette.
Ősök képét összetörte,’Ki ellenállt, leölette.

10Sajátjait elkergette, Zsoldos néppel lecserélte.
Idegen szót jobban hitte, Talpnyalókat megbecsülte.

11Ezért, népe megölette. És helyére Magert tette.
Kereszt népét elkergette, Hódítókat szétverette.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel.
Ősi hitét megőrizte, Tisztaságát védelmezte.

Negyedik könyv: Hungarok és ungarok

VI. fejezet: Avarok és fehér ungarok

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Kárpát-népe rég-múltjáról.

2Mikor hunok kivonultak, Hungart ’s vengert hátrahagytak.
’Kik húzódtak hegyvölgyekbe, Folyók, lápok védelmébe.

3Kárpát népe nagy veszélyben. Longobárdok Felvidéken.
Gepidák a Tiszántúlon, Keletgótok Dunántúlon.

4Ekkor történt, hogy Teremtő, Hű híveit megsegítő,
Avar népet indította, Napnyugatra vonultatta.

5Széles Volgát átall úszták, Hunor földjét elfoglalták.
Mager földjét is megszállva, Testvérharcot megállítva.

6Avaroknak nagy kagánja, Baján volt, ’ki kánok kánja.
Szétszórt népet összefogta, Birodalmát megalkotta.	

7Vezére lett avaroknak, Hungaroknak ’s ungaroknak,
Vengereknek, bolgároknak, Alánoknak és hunoknak.

8Fejedelme lett földjüknek, Kárpátok és Don köztinek,
Tengerparttól erdővégnek, Szarvas, Ló és Sas népének.

9Gepigákat harcban győzte, Keletgótot mind kiűzte.
Avaroknak nagy kagánja, Kárpát népnek így lett kánja.

10Alföld vidék lett szállása, Dunántúlig uradalma.
Őrvidéket – Kárpát népe, Felvidéket – venger védte.

11Erdőelvét székely lakta, Délvidéket bolgár kapta.
Tiszántúl és Kárpátalja, Fehér ungar ezt foglalta.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Hatod íze megtérhetett. Ősi földjén egy lehetett.

Ötödik könyv: Magyarok

I. fejezet: Bolgárok és hungarok

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Avar-bolgár hungarokról.

2Akkoriban Kárpát népe, Hungar ’s venger egyesülve,
Bolgár ellen csatába ment, Avar ellen fegyverre kelt.

3Bolgárokat mind kiűzték. Avarokat is legyűrték.
Fő hatalmat megosztották, Területet felosztották.

4Hungaré lett – Tiszántúlja. Hun-avaré – Dunántúlja.
Vengereké – Felvidéke, Alánoké – Alföld köze.

5Ungaroké – Kárpátalja. Bolgároké – Duna alja.
Székelyeké – Erdőelve. Testvér tóté – Morva völgye.

6Akkoriban Liget népe, Hungar ’s ungar egyesülve,
Kárpát-Don közt összefogtak, Avar ellen fellázadtak.

7Alánokkal megegyeztek, Bolgárokkal egyesültek,
’Hogy tíz törzsük összefogjon, Avaroktól elszakadjon.

8Hubrat lett e tíz törzs feje, Dulo nemnek alán vére.
Avarokat elkergette, Hadaikat mind elűzte.

9De gonoszság feltűnt újra, Tíz törzs éltét megzavarta.
Kazár fegyver közrefogta, Zsidó fénnyel csábítgatta.

10Halálával, Hubrat népe; Szétszóródott tíz nép törzse.
Némely bolgár Don partjára, Mások – Duna deltájára.

11Kik maradtak – Kumán földre. Hungar, ugar – Etelközre.
Sokan – tovább Pannon földre, Kárpát néppel egyesülve.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Heted íze megtérhetett, Ősi földjén egy lehetett.

Ötödik könyv: Magyarok

II. fejezet: Türkök és kavarok

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Avar-hungar ungarokról.

2Kárpátoknak medencéje, Kárpát népe ősi helye.
Hungar, ungar élőhelye, Avar, alán szálláshelye.

3Majd száz évig nyugalomban, Éldegéltek barátságban.
Szomszédokkal egyezségben, Hiteikkel békességben.

4De nyugatról veszély támadt, Pannon földre frank had áradt.
Testvérséget mételyezve, Barát tótot feltüzelve.

5Kagán ’s Jugur ellentétben. Avar, ungar ellenében.
Frank szlávokkal összefogva, Hunt és avart kirabolta.

6Kereszt uralt Dunántúlon. Nap-Hold hite Tiszántúlon.
Fényt hirdetők Délvidéken. Villámfélők Felvidéken.

7Dnyeszter-Volga folyóköze, Liget népe kényszer helye.
Hungar, ’s ungar élőhelye, Türk és mager szálláshelye.

8De keletről veszély támadt. Kazárokra kangar támadt.
Bolgárokat feltüzelve, Türköt, magert elűzetve.

9Kisebb szorult Kummagerbe. Többség vonult Etelközbe.
Levéd földjét megtámadták. Türköt, magert szorították.

10Velük tartott Liget népe, Hungar, ungar némely törzse.
Csatlakozó kavarokkal, Kazárföldi lázadókkal.

11Kik maradtak, felőrlődtek, Vagy bolgárhoz menekültek.
Mások – erdőt választottak, Rusz népekhez idomultak.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Kárpátokhoz közeledett, Őshazához megtérhetett.

Ötödik könyv: Magyarok

III. fejezet: Levéd legendája

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Don-közeli ungarokról.

2Hungar-ungar legfőbb feje, Levéd földnek fejedelme.
Türk törzseknek jó barátja, Kazár földnek jó szomszédja.

3Népe ügyét, hogy segítse, Szövetségét erősítse,
Kazár kagán lányát vette, Egyik feleségnek tette.

4Hogy hatalmát erősítse, Gyepűit is védelmezze,
Turul nemmel kiegyezett, Ügyek fival megegyezett.

5Eled kardját elfogadta. Lányát, Emsét hozzá adta.
Ungar és türk szövetségért, Doni gyepű védelméért.

6Levéd – népét hűen védte. Szállásait jól őrizte.
Adott szavát megtartotta, Népét – másért nem áldozta.

7Mikor kazár arra bírta, Hogy csapattal szálljon hadba,
Népét földjét el nem hagyta, Vezérséget másra hagyta.

8Emse lánya dicső sarja, Álmos vezér – Eled fia,
Lett, azoknak fővezére, ’Kik vonultak nyugat földre.

9Levéd vezér bölcs döntése, Uralmának tündöklése,
Regők által elmondatott, Krónikákban megíratott.

10De gonoszság ezt nem hagyta. Kazár barát megtagadta,
Besnyők népe is zaklatta. Kereszt népe cserbenhagyta.

11Kangar támadt Don-vidékre. Levéd, vonult Etelközre.
Gyepűnépe Ugor-hegyhez. Álmos hada Erdőelvhez.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Kárpát bércét így elérte, Saját vérét védelmezte.

Ötödik könyv: Magyarok

IV. fejezet: Álmos legendája

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Türkkel élő ungarokról.

2Turul nemzet dicső ifja, Eled vezér – Ügyek fia,
Leved lányát nőül vette, Türk asszonyok fölé tette.

3Eled ’s Emse, áldást kértek, szerelemmel nászra kéltek.
Ahogy Égi Atya adta, Úgy – Földanya befogadta.

4Ég – nászukat megáldotta, Két nemzetet egybeforrta.
Jövő titkát előtárta, Emse álmát így mutatta.

5Turul nemnek Sólyma szálla, Emse asszony ágyékára.
Majd, ahonnan forrás fakadt, Mások földjén széjjeláradt.

6Így tudatta mindkét néppel, Turul ’s Szarvas nemzetséggel,
Hogy e kettő eggyé forrott, Nékik az Ég vezért adott.

7Saját vezért – győzelemre, Új hazában dicsőségre.
Mivel hírét álom hozta, Gyermek – Álmos nevet kapta.

8Mikor Álmos felnőtté lett, Hősisége ismertté lett.
Levéd ’s Eled felemelte, Így lett türkök vezérlője.

9Történt egyszer, mikor fia, Árpád vezér, és csapata
Bolgárföldön hadakoztak, Otthonukra rátámadtak.

10Besnyők ellen nem állhattak, Szállásukról kiszorultak.
Álmos néphez menekültek, Napnyugatra kényszerültek.

11Kazároktól elszakadtak, Rusz-föld felé elvonultak,
Onnan tovább Ugor hegyhez, Onnan tovább, Erdőelvhez.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Égi jóslat beteljesült, Eled ága megdicsőült.

Ötödik könyv: Magyarok

V. fejezet: Hét vezér legendája

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Vezéreik hívásáról.

2Mikor ellen nem állhattak, Szállásukon megszorultak.
Törzseikkel megegyeztek, Vezéreik esküt tettek.

3Álmos és Tas, Előd és Ond, Tétény, Huba, és végül Kond.
Hét törzsünknek hét vezére, Esküt is tett, vérrel kötve.

4Álmos vezér fő hatalmát, Esküjükben elfogadták.
Turul nemet felemelték, Örökjogát elismerték.

5Feltételként kikötötték, Hogy hatalmuk meghagyassék,
Címük, rangjuk megőrződjék, Utódjuk azt tovább vigyék.

6Azt, hogy egymást védelmezik, ’Kit támadnak – megsegítik.
Abból, amit megszereznek, Érdem szerint részesednek.

7De, ki ezen esküt szegi, Utódja is – ha megteszi,
Ontassék ki annak vére! Átok reá mindörökre!

8Eskűt tettek szkíta módra. Vérük cseppent kupa borba.
Amiből mind együtt ittak, Vértestvérré ekképp váltak.

9Álmos vezér így lett első, Fejedelmek közt, vezérlő.
Türk-ungar nép vezetője, Népességek megbecsültje.

10Árpád vitéz, Álmos fia, Lett előhad kapitánya.
Élen járó hadvezére, Csatlakozók vezetője.

11Álmos vonult Rusz földjére, Kurszán hada Morvaföldre,
Levente had Bolgárföldre. Aki – Árpád első vére.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Liget népét összefogta, Egy irányba fordította.

Ötödik könyv: Magyarok

VI. fejezet: Fekete ungarok és palócok

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, A fekete ungarokról.

2Álmos vezér népeivel, Szövetséges törzseivel,
Megindult hát napnyugatra, Kelet végről Kárpát honba.

3Pusztán mentek, folyón keltek, Halásztak és vadat lőttek.
Gyümölcsöt és magot ettek. Rusz városhoz, míg elértek.

4Dnyeper partját is megszállták, Kijev várát körbefogták.
Kun hadakat ott legyőztek, Rusz vezérrel kiegyeztek.

5Kun vezérek megalkudtak, Álmos-néphez csatlakoztak.
Egymásnak így esküt tettek, Vonulókkal eggyé lettek.

6Böngér, Vajta, Edömén, Ed, Ketel, Ocsád, legvégül Et.
Hét kun vezér saját néppel, Csatlakozó jövevénnyel.

7Ruszok pedig, hű békéért, Földjük ’s népük védelméért,
Adót, ételt bőven adtak, Jószágokat felkínáltak.

8Álmos népe tovább indult, Türk és mager – kunnal vonult.
Rusz vezette Ladomirba, Onnan tovább, túl, Halicsba.

9Mihelyt ottan megpihentek, Ugor-hegyhez tovább mentek.
Halics népe fákat irtott, Havas-erdőn utat nyitott.

10Nagy hágókon átall törve, Folyók völgyét így elérve,
Vad blakokat elzavarták, Bolgárokat szorították.

11Székely testvér segítette, Rutén barát köszöntötte,
Avar és hun elismerte, Morva és frank, hadát kérte.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Kárpátokat elérhette, Ősük földjét érinthette.

Hatodik könyv: Utolsó hazatérés

I. fejezet: Fehér ló legendája

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Kavar, hungar vonulásról.

2Mielőtt még útra keltek, Előőrsöt széjjelküldtek.
Nyelvet tudó fürkészőkkel, Gyorsvágtázó hírvivőkkel,

3Hogy, morvákat megsegítsék, Frank erőket meggyengítsék,
Kurszán hadát, kazárokkal, Morva földre, parancsokkal.

4Szvatopluk, a morvák ura, ’S Kurszán vitéz – hadnak ura,
Frankok ellen megegyeztek, Hűségesküt erre tettek.

5Fogadalmat szkíta módra, Ló kantárra – kötött szóra.
Ló nyergére – becsületre, Fehér lóra – tisztességre.

6Segítségért árat mértek. Földet, vizet, füvet kértek,
Abból, amit megszereznek, Saját vérrel megfizetnek.

7Kurszán, szavát megtartotta. Pannon frankot megtámadta.
Morva hadat megmentette. Békekötést segítette.

8De gonoszság, ezt nem hagyta. Szvatoplukot megzavarta.
Esküt, békét nem tartotta, Saját népét bajba hozta.

9Így történt, hogy Kurszán hada, Szvatoplukra rátámada,
Hitszegőt, hogy megbüntesse, Jogos részét megszerezze.

10Szvatopluknak gyors halála, Fiainak testvérharca,
Szétszabdalta Morvaföldjét, Tizedelte Pannon népét.

11Eskű szava erőt vesztett, Morvaország prédává lett.
Garam-völgyig Kurszán szállta, Rába-mentig frank foglalta.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Kifürkészte ősi honát, Kigondolta foglalását.

Hatodik könyv: Utolsó hazatérés

II. fejezet: Marót és Zalán

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Árpád hadnak vonulásról.

2Mikor Ungvárt elfoglalta, Tisza-Bodrog közt megszállta.
Szerteküldte fürkészeit, Kioktatta követeit.

3Gyalu vezér blakok ura, Meg sem várva, indult harcba.
Tétény hada őt leverte, Erdőn túlját elvesztette.

4Mén-Marótot arra kérte, Adjon földet, ’s béke érte.
Hogy a népe megpihenjen, Szamos mentig telepedjen.

5Marót vezér megfontolta, Gyalu vesztét, mert hallotta,
Földjét ’s népét megkímélte, Vesztes csatát elkerülte.

6Követ útján hírül adta, Országát is békén adja.
Hogyha leányát, ifjú Zolta, Nőül veszi, Árpád fia.

7Árpád vezér jónak látta, Ajánlatát elfogadta.
Esküszóval megfogadták, Földet ’s határt megosztották.

8Árpádé lett Tisza mente, Szamos, Maros síkvidéke.
Marót uralt Bihar végén, Berettyó és Körös közén.

9Hun Attila örökségen, Így osztoztak – békességben,
Álmosnak türk-mager népe, Mén-Marótnak kazár népe.

10Zalán vezért is megkérte, Adjon földet ’s béke érte.
Hogy sok népe megpihenjen, Zagyva mentig telepedjen.

11Bolgár Zalán nem egyezett, Árpád ellen csatára kelt,
De Alpárnál, őt legyőzték, Zalánt messze elkergették.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Tisza völgyét elfoglalta, Ősi honát visszakapta.

Hatodik könyv: Utolsó hazatérés

III. fejezet: Hét kapitány

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Honfoglaló vonulásról.

2Tiszántúlját elfoglalták, Erdőelvet is megszállták.
Besnyő veszélyt elkerülték, Soraikat rendbe szedték.

3Álmos vezért feláldozták, Főhatalmát megosztották.
Minden vezér saját népén, Uralkodott – jogán, békén.

4Hogy népüket védelmezzék, Ellenséget megelőzzék.
Hét kapitányt választottak, Földön, mezsgyén megosztoztak.

5Árpád vitéz – Álmos fia. Lett – elővéd kapitánya,
Elvonulva Duna mentén, Gyepűt vonva Alföld szélén.

6Kurszán ’s Árpád együtt küzdve, Nyugat véget együtt védte.
Kond a vezér – Kurszán apja, Lett – Nyírségnek kapitánya.

7Bulcsú vezér – Kálnak fia. Pannon szárnynak kapitánya.
Megszállva a Zala mentén, Gyepűt vonva Őrvidékén.

8Szabolcs vitéz – Előd fia. Lett – törzsgyepűk kapitánya.
Vértes alját elfoglalva, Népek között békét hozva.

9Lél vitézük – Tasnak fia. Kavar népek kapitánya.
Elfoglalva Vág vidékét, Morva gyepű folyóvölgyét.

10Örsur vezér – Ócsád fia. Kun-palócok kapitánya.
Szállásival Sajó mentén, Gyepűt védve Felvidékén.

11Bogát vitéz – Tétény fia. Erdőelve kapitánya.
Szállásai Maros mentén, Gyepűt védte Havas szélén.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Folyók völgyét elfoglalta, Ősi honát megszállhatta.

Hatodik könyv: Utolsó hazatérés

IV. fejezet: Törzsek terjeszkedés

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Hazájuknak dolgairól.

2Kárpátoknak medencéje, Lett – hét főtörzs szálláshelye.
Kürt Gyarmattal, Megyer és Nyék, Tarján, Jenő, Keszi és Kér.

3Csatlakozó más törzseket, Már itt élő népességet,
Főtörzsekhez beosztották, Szállás szerint besorolták.

4Együtt éltek magyar népek: Ősi, venger és székelyek.
Fehér ungar – hungarokkal, Fekete – türk, magerokkal.

5Délvidékét becsatolták, Nyitra földjét elfoglalták.
Kelet-frankot elzavarták, Pannoniát így megszállták.

6Nagy Moravát megdöntötték, Őrvidéket megszervezték.
Gyepűrendet építettek, Őrök, székek települtek.

7Magyar néven gyűltek népek, Hungar, ruszin és magerek.
Kavar és kun-palócokkal, Türk és baskor, nándor, tóttal.

8Kurszán vezér – Kartal vére. Ungar népek fejedelme.
Felső Pannont elfoglalta, Duna limest ő uralta.

9Árpád vezér – Turul vére. Türk népeknek fejedelme.
Alsó Pannont elfoglalta, Déli gyepűt ő uralta.

10Tétény vezér – Farkas vére. Kavar, székely fejedelme.
Őrvidéket elfoglalta, Nyugat gyepűt ő uralta.

11Pata vezér – Ménló vére. Kun-palócok fejedelme.
Felvidéket elfoglalta, Észak gyepűt ő uralta.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Boldogasszony, ’kit felemelt, Őshazában új hazát lelt.

Hatodik könyv: Utolsó hazatérés

V. fejezet: Árpád nagyfejedelemsége

1Évszázadok hírnökei, Régi idők regölői,
Így szóltak a magyarságról, Népeiknek szállásáról.

2Álmos vezér halálától, Törzsvezérek óhajától,
Kurszán, Árpád – két fővezér, Együtt küzdött Új-Magyarért.

3Kurszán vezér, úgymint kende, Magyar erők fővezére.
Árpád vezér, úgymint gyula, Türk csapatok legfőbb ura.

4De gonoszság nem nyugodott, Új-Magyarban viszály hozott.
Kurszán kendét tőrbe csalták, Bajor végnél meggyilkolták.

5Árpád gyula kihasználta, Kurszán földjét elfoglalta.
Kende tisztjét elorozta, Teljhatalmat megragadta.

6Tétény vezért kinevezte, Harka tisztre felemelte.
Vérszerződést így sértette, Esküszavát is megszegte.

7Ég – Árpádot megbüntette. Három részre szakadt népe.
Három fia harcban pusztult. Három évre ő is elhunyt.

8Magyaroknak hat vezére, Tejhatalmat megszüntette.
Gyula tisztjét visszavette, Kurszán földjét hozzá tette.

9Árpád fia – ifjú Zolta. Kende tisztjét ő megkapta.
Tétény vezér – gyula tisztjét, Ehhez hozzá Kurszán földjét.

10Tétény fia – vitéz Bogát. Neki adták harka jogát.
Gyepű védet reá hagyták, Kavart, székelyt reá bízták.

11Majd Pozsonyhoz elvonultak, Mert nyugatról rátámadtak.
Bajor hadat ott szétverték, Hajóikat felégették.

12Ez történt, hát, ama néppel, ’Mely szóratott szerte-széjjel,
Régi törvényt megőrizték, Határokat együtt védték.

Hatodik könyv: Utolsó hazatérés

VI. fejezet: Magyarság szállásai

1Évszázadok regölői, Régi idők hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Népeiknek szállásáról.

2Ó-Magyarnak rejtett részén, Kubán-Kura folyóközén,
Élt, elszakadt urog-ungar. Meótiszi szavárd madzsar.

3Nagy-Magyarnak liget részén, Oka-Volga folyóközén,
Élt, fekete ungar része. Baskíroknál, mozsar törzse.

4Nagy-Magyartól keletebbre, Jaik folyó közelébe,
Vonult ungar töredéke. Nomádoknak madjar része.

5Don-Magyarnak lankás részén, Don és Oka forrásközén,
Fehér ungar hagyatéka. Élt, mescser nép maradéka.

6Etelköze völgyvidékén, Új-Magyarnak külső végén,
Maradt őrként hungar, ungar. Gyepűvédő csángó magyar.

7Új-Magyarban gyepű mentén, Őrvidéken, Erdőelvén,
Csaba népe, hungar, kavar. Belőlük vált székely magyar.

8Új-Magyarban, lakóhelyén, Kárpát népe ősi földjén,
Hungar, venger, ugor, ungar. Együtt élt itt, legtöbb magyar.

9Ó-Magyarnál madzsar népe. Nagy-Magyarban mozsar népe.
Don-Magyarban mescser népe. Új-Magyarban magyar népe.

10Mind, egy népből származtatott, Kárpát népből kiszakadott.
Nap, Hold, Szarvas – a jelképe, Hunor ’s Magor testvérsége.

11Magyarságnak egy a nyelve, Három nyelvből kerekedve.
Ősi ungar beszédmóddal, Telve türk és kazár szóval.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Ősi népként fennmaradott, Ősi nyelve megmaradott.

Hetedik könyv: Fejedelmek ideje

I. fejezet: Zolta fejedelem hadjáratai

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Új-Magyarnak dolgairól.

2Árpád fia – ifjú Zolta. Kende tisztjét, ő uralta,
Marót lányát nőül vette, Bihar véget megszerezte.

3Tiszántúlja Zoltáé lett, ’Mit Árpád-nép szállássá tett.
Türknek, blaknak és kazárnak. Ezt mondották – Türkiának.

4Zolta kende idejében, Törzsek, népek lakhelyében,
Földművelők munkát leltek, Állattartók legeltettek.

5Katonanép ezt nem állta. Helyét, becsét nem találta.
Gazdagságra vágyakozott, Csaták dicse hiányozott.

6Törzsek bíztak erejükben, Hadi fortély sikerében.
Csapataik hadra keltek, Gyepűn túlra ki-kitörtek.	

7Nomád-lovas törzsi portyák; Szász, sváb, bajor földjét dúlták.
Majd zsákmánnyal visszatértek. Gazdagságot így szereztek.

8Frank földeket lerohanták, Burgundiát is feldúlták,
Itáliát pusztították, Kelet-Rómát megsarcolták.

9Tétény fia – Bogát harka. Kavarokat vitte zsoldba.
Talján királyt megmenteni, Berengárnak segíteni.

10Ez idő tájt Tétény gyula, Megtért örök nyugalomra.
Bogát kapta Gyula tisztjét, Hogy megvédje Erdőelvét.

11Kál vezér lett az új harka, Bulcsú vezér dicső apja.
Segéd népek ügyelője, Kavar hadak fővezére

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Haderejét megmutatta, Ellenségét felzaklatta.

Hetedik könyv: Fejedelmek ideje

II. fejezet: Fejedelmi hatalom gyengülése

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Új-Magyarnak dolgairól.

2Törzsek bíztak seregükben, Régi hadi szerencsében.
Sikerektől elvakultak, Szerzett kincstől megvadultak.

3Bő zsákmányért hadba szálltak, Segítséget kincsért adtak.
’Ki adózott, békén hagyták, Ha ellen állt, kirabolták.

4Majd évente kivonultak, De népek is okosodtak.
Ellenfelek erősödtek, Kalandozók meg gyengültek.

5Zolta kende főhatalmát, Vezérei megingatták.
Törzsek reá nem hallgattak, Saját harcban gazdagodtak.

6Zolta után Fajsz – a kende. Reá szállott apja tisztje.
Lett – Türkia fejedelme,Törzsek legfőbb vezetője.

7Fia Taksony – hadvezére, Türkkel támad Taljánföldre.
Félszigetet végigdúlták, Zsákmányt ’s adót kiharcolták.

8Akkoriban Bulcsú harka, Küldöttként ment Új Rómába.
Elcserélte ősi hitét, Keresztségért, rangért, díszért.

9Tormás vitézt, Tevel fiát, Árpád vérét, Bulcsú társát,
Kereszt fénye csábította, Címért ősi hitét adta.

10Konstantin – a hetedikje, Új Rómának legfőbb feje,
Vezéreket – így fizette. Adópénzért – békét vette.

11Erdőelvi gyula népe, Harcos kendét nem szívlelte.
Gazdálkodtak, nem raboltak, Új-Magyarból elszakadtak.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Nép erejét pazarolta, Hadat kincsért tékozolta.

Hetedik könyv: Fejedelmek ideje

III. fejezet: Fajsz fejedelem bukása

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Új-Magyarnak dolgairól.

2Zombor vezér – Bogát fia, Erdőelve új gyulája,
Rablást, ölést megtagadta, Kende szavát nem fogadta.

3Békét kötött Új Rómával, Barátságot Konstantinnal.
Keresztséget ott felvette, Kereszt hitét megőrizte.

4Kelet Rómát nem támadta, Hívő rabot kiváltatta,
Püspököt kért Erdőelvbe, Megmaradva új hitébe.

5Bajor Henrik, ezt meglátta, Fajsz gyöngéjét kihasználta.
Rabló hadát megtámadta, Magyar gyepűt megsarcolta,

6Újabb csaták elvesztése, Mondják – Égnek büntetése.
Lechi csatát elvesztették. Álmos ágát majd letörték.

7Zsákmányt futva eldobálták, Bulcsút, Lélt, Súrt – veszni hagyták.
Türk, kavar had majd kivérzett, Hadszerencse itt ért véget.

8Fajsz – mert dicsét beszennyezte, Kende tisztjét elvesztette.
Harka tisztje vége szakadt, Gyula tisztje külön maradt.

9Taksony vezért – Fajsznak fiát, Fővezérnek állították.
Lett, Pannon föld fejedelme, Zomboré lett Maros mente.

10Konstantinnak ez kedvezett, Adót többé nem fizetett.
Mikor eztán megtámadták, Apor hadát szerteszórták.

11Türk-kavar had fogyatkozott, Harci kedvük lehanyatlott.
Portyázások alábbhagytak, Hadjáratok elmaradtak.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Földjét, népét nem növelte, Vérét dőrén vesztegette.

Hetedik könyv: Fejedelmek ideje

IV. fejezet: Taksony fejedelem

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Új-Magyarnak dolgairól.

2Taksony – türkök fejedelme, Árpád vérnek győzedelme.
Besnyőből vett feleséget, Idegenből testőrséget.

3Besnyő törzsfő – Tonuz aba, Így lett Taksony jó apósa.
Befogadták besnyő törzsét, Erősítve gyepű végét.

4Híveinek földet adott, Idegennek tisztet osztott,
Teljhatalmat megszerezte, ’Ki ellenállt, veszejtette.

5Szálláshelyét közre fogta, Duna-Tisza közé vonta.
Duna jobbján türkök laktak, ’Kik csatákból megmaradtak.

6Vengerek és fehér ungar, Dunántúli fehér magyar.
Bulárok és sötét ungar, Délvidéki sötét magyar.

7Kavar, palóc, besnyő népe, Felvidéket együtt védte.
Tiszántúlját kazár, kavar, Őrvidéket székely, avar.

8Pannoniát megszerezte, Erdőelvét elvesztette.
Türköt, besnyőt összefogta, Székelyt, magyart megosztotta.

9Vérszerződést megbontotta, Főhatalmat úgy foglalta.
Ősi hitet nem tiltotta, De keresztet sem ápolta.

10Nem száradt ki Árpád gallya. Taksony rügyét Ég megáldja.
Géza ’s Mihály – két szép fia, Lesz – királyok zsenge magja.

11Hogy hatalmát megtarthassa, Fiainak átadhassa,
Rokon jogát eltörölte, Öröklésnek rendjét törte.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte.
Nem védte meg ősi hitét, Nem őrizte becsületét.

Hetedik könyv: Fejedelmek ideje

V. fejezet: Géza fejedelem erősödése

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarságról, Új-Magyarnak dolgairól.

2Taksony – türkök fejedelme, Hogy hatalmát erősítse,
Örökösnek Gézát tette, Háborgókat leverette.

3Erdőelvi gyula lányát, Zombor – hívő Saroltáját,
Géza herceg nőül vette, Békét ezzel pecsételte.

4Tar Zerindnek halálakor, Gézára szállt birtokából.
Bihar földjét uralhatta, Al-Dunát ő oltalmazta.

5Gézát – apja felemelte, Ő lett – népe fejedelme.
Géza fia – Vajk, az István Lett – későbbi magyar király.

6Vezérséget – Mihály kapta, Néki Nyitra földjét adta.
Vazul, ’s László – Mihály fia, Új királyok magyar ága.

7Átvonultak Dunántúlra, Fehér magyar szállására.
Gyepűvé vált Duna balja, Kazárt, besnyőt távol tartja.

8Kalandozást megtiltotta, Lázadozást megtorolta.
Róma hitét erőltette, ’Ki ellenállt, leverette.

9Mikor – Mihályt Ég elvette, Géza – törvényt megsértette.
Koppány jussát Vajknak adta, Dél-Dunántúlt Koppány kapta.

10De, mert félte Zerind fiát, Gyepű védte uradalmát,
Koppány földjét körbe vette, Sötét magyart őriztette.

11Törzsek népét lázította, Egymás ellen uszította.
Vezériket – majd leverte. Rokonokkal lecserélte.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Nem védte meg ősi hitét, Nem őrizte becsületét.

Hetedik könyv: Fejedelmek ideje

VI. fejezet: István fejedelem uralma

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarságról, Új-Magyarnak dolgairól.

2Fejedelem hatalma nőtt, ’S mire fia, István – felnőtt,
Törzsek java szétszóratott, Három vezér – mégsem hajlott.

3Koppány – Géza örököse. Prokuj – Géza meny-fivére.
Ajtony – Géza törzs-rokona. Mind saját föld jogos ura.

4Hogy megvédje teljhatalmát, Bajorföldi szép Gizellát,
István – ifjan nőül vette, Kíséretét kitüntette.

5Rangot adott lovagoknak. Helyt, monostort papjainak.
Birtokokat jövevénynek. Falvat – saját híveinek,

6Így lett István, Géza vére, Híveinek fejedelme.
Koppány jogát elorozták, Ősi esküt megtagadták.

7Koppány – hívta saját népét, Hogy megvédje ősi rendjét.
István – hívta saját népét, Német hadat, jövevényét.

8István híve – palóc Aba, Mátra gyepű kavar ura.
Másik híve – besnyő Vata. Körös vidék gyepű ura.

9István – Koppányt így legyőzte. Jogát – Árpád vérén vette.
Birtokait elfoglalta, Rokon népét leigázta.

10Róma hite – kihasználta. Német fegyver – támogatta,
Kazár, besnyő – segítette. Ungar és tót – megszenvedte.

11Pannoniát megszerezte, Ámde becsét levesztette.
Erdőelve megtagadta, Délvidéke nem méltatta.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Ősi jogát, mert nem védte, Zsarnokságot ízlelhette.

Nyolcadik könyv: Királyság kezdete

I. fejezet: Szent korona titka

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Királyt adó koronáról.

2Női párta – Föld világa. Nyolc ékköve – szélrózsája.
Homlokánál Földi Őse, Jézus képén megjelenve.

3Két oldalán segítői, Földi élet mozgatói.
Gábor, Mihály – két angyala, Élet-halál földi ura.

4György, Demeter – két harcosa, Természetnek vigyázója.
Kozma, Damján – két orvosa, Földi bajok gyógyítója.

5Hátján Boldog Földanyával, Türk ’s Új Róma – két urával,
Fogadalmat, ’mit kötöttek, E pártával pecsételtek.

6Párta éke nyolc fejdísze, Honfoglaló nyolc törzs jele.
Rajta függő öt csüngője, Csatlakozó népek jele.

7Férfi pántok – Ég világa. Négy ágával – boltozatja.
Napos-holdas Teremtővel, Göncöljelző keresztjével.

8Pánt ágain apostolok, Néptérítők és tanítók.
Péter, János Jakab, Tamás. Pál, Bertalan, Fülöp, András.

9Mondják, pántja volt Gézáé, Pártája meg Saroltáé.
Koronaként István kapta, Királlyá őt ez avatta.

10Király jogát tőle kapja. Hitet, népet összefogja.
Földet, kincset birtokolja. Hadat, papot parancsolja.

11Király egyszer viselhette. Fehérvárban őriztette.
Népek is csak egyszer látták, Mikor királyt koronázták.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Koronáját szentnek tartja, Királyt, csak tőle fogadja.

Nyolcadik könyv: Királyság kezdete

II. fejezet: Boldog István király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Első István királyukról.

2Prokuj gyulát lefogatta, Erdőelvét elorozta.
Sötét magyart űzte, verte, Német karddal szórta szerte.

3Aba kapta lánytestvérét, így szerezte Palócföldjét.
Keán vezért, megtámadta, Megölette, kirabolta.

4Végül, Ajtonyt, nemzetségfőt, Maros urát, türk vezérlőt,
Megtámadták és legyőzte. Lefejezték ’s földjét vette.

5István király – hatalmáért, Német-Róma barátságért,
Róma hitet felemelte, Új-Rómáét elvetette.

6Tíz falvanként templom dukált, Templomokhoz gazdaság járt.
Misét, adót kötelezte, ’Ki mulasztott, megbüntette.

7Király, egyház, papok rendje; Főúr, vitéz, – így követte.
Eztán bíró – idegenje. Többi szolga! Így rendelte.

8Várak jogát újra írta, Ispánoknak parancsolta.
Köztük első – Esztergomja. Király laka – Fehérvára.

9Törzsek népét széjjelszórta, Várbirtokán szétosztotta.
Egységüket így megtörte, Lázadozást megelőzte.

10Mondják, Vazult, vérrokonát, Új-Róma hű Árpád ágát,
Hogy nép trónra ne ültesse, Süket-vakká megtetette.

11Álmos türkje ekképp kopott, Árpád vére emígy fogyott.
Így lett magyar türk-kazárból, Ungária – Türkiából.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Gaz hitszegést megismerte, Ősi becsét elvesztette.

Nyolcadik könyv: Királyság kezdete

III. fejezet: Velencei Péter király és Sámuel Aba király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, István király utódjáról.

2Ég nem hagyta István vétkét, Megszakítá király vérét.
István király koronája, Így szállt nővér-testvérágra.

3Népe szavát nem hallgatta, Velencei Pétert hívta.
Király jogát reá hagyta, Országát így majd’ eladta.

4Péter – hitet terjesztette, De esküjét durván szegte.
Agg királynét kisemmizte, István hívet menesztette.

5Hű jövevényt úrnak tette, Kegyenceit segítette.
Saját népét pórnak vette, Szolganépnek tekintette.

6Pétert – népe elkergette, Sámuelt – meg felemelte.
István király hű sógorát, Ahogy mondták – kavar Abát.

7Sámuelt, mert népet védte, Főúr, kegyenc – nem szívlelte.
Király ellen lázítottak, Ellenséggel összeálltak.

8Lázadókat kardra hányta, Ellenséget szorongatta.
De Ménfőnél elárulták, Nép királyát levágatták.

9Holott régen még támadta, Pétert – német visszahozta,
Mert, eladta Ungáriát, Hűbéresnek Pannóniát.

10Magyarság ezt el nem tűrte, Ősi jogát követelte.
Pétert – ismét elkergette, Király sorból kitörölte.

11Pétert – Ég sem kedvelhette. Hajtását nem gyökerezte.
Örökségét vesztette, Tette árát – megfizette.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Szabadságát megvédhette, De ős hitét elvesztette.

Nyolcadik könyv: Királyság kezdete

IV. fejezet: Fehér András király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Első András királyukról.

2Fehér András – Vazul fia, És kijevi rusz csapata,
Pétert, s hadát leverette, Német hadat kiűzette.

3Vata vezér pogány hada, Templomokat megtámadta.
Róma hitét eltörölte, Péter hívét mind elűzte.

4E lázadást András tűrte, Amíg trónra segítette.
De királyként szavát szegte, Segítőit leverette.

5Vatát – tiszttel lefizette, De híveit szétkergette.
Egyház rendjét helyre tette, Régi hitet üldöztette.

6Hívta Bélát, hű testvérét, Lengyel földről – Álmos vérét.
Hadvezetést reá hagyta, Tiszántúlját néki adta.	

7András – Bélát így megnyerte. Örökösnek megnevezte.
Vérszerződés ősi jogán, Igaz király adott szaván.

8András trónját Béla védte, ’Ki németet kétszer győzte.
Terveiket lerombolta, Békét ezzel kicsikarta.

9András – szavát nem tartotta. Trónját gyermek fia kapta.
Hozzá német császár lányát, Ellensége barátságát.

10Béla herceg elmenekült, Lengyel földről szembeszegült.
András hadát mind legyőzte, Németjeit elüldözte.

11András királyt veszejtették, Nejét, fiát kiüldözték.
Bélát trónra választották, Fehérváron koronázták.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Szabadságát megőrizte, De békéjét elvesztette.

Nyolcadik könyv: Királyság kezdete

V. fejezet: Benin Béla király és Civakodó Salamon király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a királyokról, Béláról és Salamonról.

2Béla király Fehérvárra, Magyarföldi nagytanácsra,
Falvak két-két vénjét hívta, Hogy hatalmát bizonyítsa.

3Nép vénjei összegyűltek, Régi rendet követeltek.
Ősi hitnek szabadságát, Papok, urak pusztulását.

4Béla – döntést halogatta, Majd hű hadát uszította.
Lázongókat eltiporták, Többit verték, korbácsolták.

5Kereszt hitét parancsolta, Dézsmaszedést visszahozta.
Egyházszolgát kegyeltette, Népét karddal felügyelte.

6Magyarjai – mit tehettek? Összefogtak, építkeztek!
Gazdálkodtak, okosodtak, Gyepűiknél bezárkóztak.

7Béla vétkét Ég nem tűrte, Hitszegésért megbüntette,
Trónja feldőlt, összetörte! Fertő, sebláz sírba vitte.

8Így, Salamont – Álmos ágát, Ifjú királyt – András fiát,
Német földről visszahozták, Ismét újra koronázták.

9Géza, László – Béla vére, Salamonnal megbékélve,
Besnyő ’s görög ellen mentek. Dicsőséget ott szereztek.

10De Salamon esküt szegett, Mert ellenük szövetkezett.
Ezért veszté hadát, trónját, Híveinek bizodalmát.

11Mert, kínálta Ungáriát, Német kézre Pannóniát,
Király jogát így vesztette, Trónján Géza –’ki követte.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Ősi hitét elvesztette, De országát megőrizte.

Nyolcadik könyv: Királyság kezdete

VI. fejezet: Nagy Géza király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Első Géza királyukról.

2Géza király – magyar ura, ’S vele László hithű hada,
Német hadat visszaverték, Salamont – így elkergették.

3Ország dolgát helyrehozták, Népnek békét visszahozták.
Ungáriát ők uralták, Magyarjai ezt akarták.

4Régi Róma támogatta, Mert országát el nem adta.
Új Róma is megbecsülte, Pedig hadát többször győzte.

5Építtetett templomokat, Regulázta vásárokat.
Kereszt hitét segítette, Türelemmel terjesztette.

6Dénárjai felirata, Igaz jogát bizonyítja.
Mert, királyé – Pannonia, Hű népéjé – Ungária.

7Magyar békét, hogy őrizze, Ellenségét, hogy meggyőzze,
’Ki Salamont támogatta, Javaikban nem zargatta.

8Népeket, hogy kibékítse, Salamont, hogy engesztelje,
Egyezkedést véle kezdett, Ahol meg is betegedett.

9Régi törvényt megőrizve, Koronáról rendelkezve,
Lászlót bízta királysággal, Két fiának gyámságával.

10Kálmán ’s Álmos, deli fia, Mindkettőjük király sarja,
Mindkettő lesz király ága, Tudós, harcos két példája.

11Mondják, gyorsan végeztetett, Mint ’ki szerrel mérgeztetett.
Vácra vitték, eltemették, Templomában elhelyezték.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Ősi hitét elrejtette, De országát megőrizte.

Kilencedik könyv: Királyság kiteljesedése

I. fejezet: Üdvös László király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Első László királyukról.

2Fegyelem, hogy növekedjék, Erkölcs, hittel erősödjék,
Törvényeit meghozatta, Őrökkel azt betartatta.

3Bűnöst, szökőt üldöztette, Segítőit megbüntette.
Törvényülőt felügyelte, Vétkes bírót fenyítette.

4Vesztett javat begyűjtötték, Vásárokon közzétették.
Akié volt, kiválthatta, Államé lett maradéka.

5Moson várát elfoglalta, Német hadat ebrudalta.
Salamont, ’ki tört ellene, Visegrádon őriztette.

6Egy év után elengedte, De Salamon, nem köszönte.
Kutesk besnyőt felbiztatta, Felső-Tiszát megdúlatta.

7László, haddal őt legyőzte, Salamont, így végleg űzte.
Ég sem tűrte árulását, Kiszárítván örökágát.

8Királynéjük, mert behívta, Szlavón földjét elfoglalta,
Álmost téve királyuknak, Déli gyepű fő urának.

9Kapolcs vezér kun seregét, ’Ki támadta Erdőelvét,
Legyőzte és kizavarta. ’Ki meghódolt, befogatta.

10Új Rómától óvakodott, Ó Rómától húzóckodott.
Bogumilt nem háborgatta, Izmaelit élni hagyta.

11Erkölcstelent ítéltette, Pogány rítust megbüntette,
De egyházát korlátozta, Életrendjét szabályozta.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Jó erkölcsöt megőrizte, Életében békét lelte.

Kilencedik könyv: Királyság kiteljesedése

II. fejezet: Könyves Kálmán király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Tudós Kálmán királyukról.

2László – látva nagy tudását, Reá hagyta koronáját.
Álmos helyett Kálmán kapta. Ő ülhetett dicső trónra.

3Álmosé lett herceg jussa, Magyar földnek egyharmada,
Hadak, végek vezénylése, Várak, gyepük megvédése.

4Keresztes had vonulását, Szentföld felé távozását,
Jó szándékkal segítette, De rablóit leverette.

5Törvénykönyvet megalkotta, Egyház ügyét rendbe hozta,
Adót, vámot megszabatta. Tisztet, vagyont előírta.

6Horvát földet is megszállta, Királyságát elfogadta.
Pápasággal kiegyezett, Velencével megegyezett.

7Hogy hatalmát – fia nyerje, Ősi törvényt – Kálmán szegte,
Öccse jogát elorozta, Gyermekfiát koronázta.

8Álmos herceg trónt akarta, Ezért Kálmánt elárulta.
Hercegjussát eljátszotta, Szláv, német is cserbenhagyta,

9Kálmán – kétszer ezt eltűrte, Harmadszorra – már büntette.
Álmost ’s fiát vakíttatta, Dömös laknál sorsra hagyta.

10Testvér vére reá szállott, Gyermek vére éghez szólott.
Ég – e tettét nem feledte, Kálmánt már nem segítette.

11Barát, híve – sok elhagyta. Új asszonya megcsúfolta.
Súlyos kórság ledöntötte, Fájó lelkét kiszenvedte.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Ország dolgát elrendezte, De békéjét mégsem lelte.

Kilencedik könyv: Királyság kiteljesedése

III. fejezet: Hadakozó István király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Másod István királyukról.

2István király – Kálmán fia, Oldalágon – Árpád gallya.
Apja nyomát ő követte, Így vétkeit ő viselte.

3Békülését nem fogatták, Cseh leverte magyar hadát.
Velencei győzte Zárát. Elvesztette Dalmáciát.

4Német világ nem kedvelte. Kelet Róma nem szívlelte.
Ruszok népe nem kívánta. Nyugat Róma kihasználta.

5Nem kísérte Ég áldása. Nem segített házassága.
Kiszáradt az örökága. Megtörte őt kórság átka.

6Álmos herceg – Géza fia, István király vak nagybátyja,
Új Rómával szövetkezett, Koronáért megegyezett.

7István király hadba állott, Szerencséje alább szállott.
Szerémséget többször dúlták, Magyar vérét így folyatták.

8Lelkét – Álmos kilehelte, De Istvánt nem segítette.
Trónörökös – sora szakadt, Ellenkirály – bőven akadt

9Ekkor történt, ahogy mondják, Álmos fiát megtalálták.
Turul ágnak véghajtását, Árpád vérét, vakon – Bélát.

10István király, ezt belátva, Bélát – jóval elhalmozva,
Befogadja, házasítja. Így híveit megnyugtatja.

11Mikor István lelkét adta, Bélát – népe elfogadta.
Inkább magyar vak királyát, Mint épkézláb külfajtáját.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Vezéreik testvérharca, Alkalmasát pusztította.

Kilencedik könyv: Királyság kiteljesedése

IV. fejezet: Vak Béla király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Másod Béla királyukról.

2Béla – trónját elfoglalta, Majd, híveit megszámlálta.
De ’ki ellent pártolgatta, Mondják – azt ott levágatta.

3Bélát – Kálmán kétes fia, Lengyel ’s bajor kegyelt ifja,
Borisz haddal – megtámadta. De Béla – őt kizavarta. 

4Béla – pápát támogatta. Ezért, egyház kegyét bírta.
Dalmát részét visszavette. Bosnyák földjét megszerezte.

5Magyar ügyet jól gondozta. Cseh, Kijev-rusz támogatta.
Német-rómát is megnyerte, Lengyel békét ekképp vette.

6Hivatalát igazgatta, Főtanácsát meghallgatta.
Egyház ügyét egyengette, Királyságát felemelte.	

7Ilona lett Béla párja, Magyarok szerb királynéja.
Kormányzáshoz méltó ara, Tudós hitves, gondos anya.

8Ilona és Béla frigye, Magyar népnek fontos ügye.
Fiúk – László, Stefán, Géza, Így maradt fent Álmos-háza.

9Álmos fáját megmentették, Árpád nemét megőrizték.
Mihály ágát jól gondozták, Béla rügyét kihajtatták.

10Béla – apját magasztalta, Álmos testét hazahozta.
Idegenből hazájába, Új Rómából Fehérvárra.

11Mikor lelkét kilehelte, Nevét népe megőrizte,
Fehérváron eltemették, Fiát, Gézát – felemelték.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Saját vérét, ha becsülte, Békességét is meglelte.

Kilencedik könyv: Királyság kiteljesedése

V. fejezet: Derék Géza király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Másod Géza királyukról.

2Mikor trónját elfoglalta, Borisz – ellent ismét hozta.
Halics, bajor, cseh csapatát, Új Rómának erős hadát.

3Géza hadát újította, Lovagokat befogadta.
Páncélozott új hadával, Leszámolt a lázadóval.

4Géza – Pozsonyt visszavette, Bajor hadat visszaverte.
Halics hadát is legyőzte, Új Rómáét összemérte.

5Fejedelmet – Kijev urát, Géza király hű apósát,
Harcaiban segítette, Trónra vissza, emeltette.

6Moldva gyepűt legott óvta, Székelyt oda parancsolta.
Erdőelvi szállásukra, Szászt és vallont befogadta.

7Keresztes had rejtekében, Franciáknak védelmében,
Boriszt újra tetten érték, Új Rómába elvitették.

8Ahol Boriszt befogadták, Magyar ellen kihasználták.
Délről haddal eresztették, Sajátjával leölették.

9Géza – népét védelmezte, Határait megőrizte,
Nem engedett Ó Rómának, Megálljt szabott Új Rómának.

10Gyermekfiát trónra adta. Lászlót, Stefánt megalázta.
Ősi jogot így megszegte, Háborgókat üldöztette.

11Mikor lelkét kilehelte, Trónját fia örökölte.
Megingatva trónviszállyal, Környékezve rút ármánnyal.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Népe éltét jobbá tette, De jövőjét megterhelte.

Kilencedik könyv: Királyság kiteljesedése

VI. fejezet: Ifjú István király és testvére, Görög Béla király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Harmad István uralmáról.

2Rokon – Istvánt koronázta, Német híve támogatta.
Népe – Béla ágát várta, Ősi jogon leváltotta.

3Ország trónját László kapta. Hercegséget Stefán bírta.
István szorult Nyugat-végre, Új Rómának így engedve.

4Lászlót – méreg sírba vitte. Trónon – Stefán, ’ki követte.
De őt népe meggyűlölte, Ezért, István elkergette.

5Stefán futott Új Rómába, Hadat hozva hazájára,
De seregét visszaverték, És hívei megölették.

6István – trónját visszanyerte, Új Rómával békét kötve.
Béla öccsét oda küldték, Örökösnek ott felkenték.

7Délvidéket elfoglalta, Bosnyák földet visszahozta,
Új Rómával kiegyezett, Földért békét – ekképp szerzett.

8Mikor lelkét kilehelte, Mondják – méreg ’mi elvitte,
Ekkor Bélát hazahívták, Hogy királlyá koronázzák.

9Bélát – öccse elárulta, Ebben anyjuk támogatta.
Ezért őket lefogatta, Száműzette, megtagadta.

10Dalmáciát megszerezte, Ország földjét megnövelte.
De hívek közt osztogatta, Javait így tékozolta.

11Kegyeltjei erősödtek. Birtokaik növekedtek.
Egyre csökkent király földje, Vele együtt – tekintélye.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Álmos fáját maga vágta, Saját sírját maga ásta.

Tizedik könyv: Álmos-ág kihalása

I. fejezet: Jámbor Imre király és Gyermek László

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Jámbor Imre királyukról.

2Harmad Béla királyságát, Kettős kereszt uradalmát,
Imre fia örökölte, Koronázva betöltötte.

3András herceg, kisebb fia, Lett – birtokok, várak ura.
Kapott vagyont dicső célra, Keresztes had állításra.

4András – vagyont elherdálta. Hadát, Imre ellen vonta.
Horvát földet elfoglalta. Dalmáciát is uralta.

5Imre király – segítségért, Kegyeltjei fegyveréért,
Osztogatta várbirtokát, Így állítva fel nagy hadát.

6András – szegve fogadalmát, Megtámadta Imre királyt.
Testvér rontott jó bátyjára, Herceg támadt királyára.

7Csatát – András elvesztette, De életét megmentette.
Osztrák földön készülődött, Imre ellen hadat gyűjtött.

8Imre ’s András vérviszálya, Nagyurakra is átszálla.
Egymás ellen sorakoztak, Adományért hadakoztak.

9Imre király hadsikere, Szerbiai király címe.
Bogumilt is üldöztette, Bolgárokat már nem győzte.

10Lázadókat leverette. Andrást fogva őriztette.
Aki – eskü szavát adta, Hogy koronát nem akarja.

11Imre – fiát koronázta, Halálával trónját kapta.
De mert törvényt, így megszegték, Gyermek Lászlót elkergették.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Testvér ölte saját népét, Hatalomért, gazdagságért.

Tizedik könyv: Álmos-ág kihalása

II. fejezet: Lovag András király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Másod András királyukról.

2Oláh jött be Erdőelvbe, Szász jogait ott növelte.
Német lovag lett kegyeltje, Majd áruló ellensége.

3Tisztségeket osztogatta, Idegenjét támogatta.
Címet, vagyont nékik adta, Magyarokat megalázta.

4Bevándorló talpnyalói, Első neje rokonai.
Király vagyont apasztották, Tekintélyét lerombolták.

5Magyar urak ezt nem tűrték, Első nejét megölették.
Rokonságát elzavarták, Királyukat kioktatták.

6Birtokait visszavette, Jószágait visszakérte.
Fiát, Bélát koronázta, Mert magyarja ezt kívánta.	

7Keresztes had ment Szentföldre, András őket elkísérte.
Majd, rendezte délvidéket, Havaselvi kun vidéket.

8Halics trónját rég szerezte, Fiainak átengedte.
Elvesztették, visszanyerték, De legvégül – ruszok vitték.

9Mert, hitelét elvesztette, Nemes népe kötelezte.
Aranybullát kiadatták, Király jogát korlátozták.

10Magyar földet – magyar kapja! Jogtalanság ne uralja!
Kötelmeit tudja, tegye! Királyságot együtt védje!

11Aki törvényt mind betartja, Azt – király se háborítsa!
De, ha király – törvény szegi, Nép – igazát megvédheti!

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Békés éltét meglelhette, Jogos javát élvezhette.

Tizedik könyv: Álmos-ág kihalása

III. fejezet: Építő Béla király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Negyed Béla királyukról.

2Apja hívét üldöztette, Adományit visszavette.
Bárók jogát csorbította, Védekezést mulasztotta.

3Menekülő kunt behívta, Mondják, népe nem akarta.
És, amikor összecsaptak, Kunok harccal kivonultak.

4Tatároknak támadása, Napkeletről vonulása,
Szkíta földet elfoglalta, Ruszt, kunt, ugort – széjjelszórta.

5Tatár hadak berontottak, Várost, falvat fosztogattak.
Király hadát széjjelverték, Magyar felét majd leölték.

6Magyart – több úr cserbenhagyta. Pápa ’s nyugat elárulta.
Német – hadát megtagadta. Osztrák – Bélát megzsarolta.

7Majd kétévnyi tatárjárás, Megszakadt – mint sáskajárás.
Tatár hadak mind kimentek. Béla ’s háza hazajöttek.

8Béla – leckét megtanulta, Népét, javát egybefogta.
Városokat megerősít, Nehéz lovas hadat állít.

9Birtokokat adott várért, Kiváltságot vasas hadért,
Szabad földet telepesnek, Előnyöket vendégeknek.

10Vándor népet befogadta, Alföld részén szállásolta.
Fiát, Istvánt, koronázta, Pénzverdéket indította.

11Magyar baját, hogy fokozzák, Osztrák hadak megtámadták.
Béla őket visszaverte, Zsarolt földet visszavette.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Megfizette viszály árát, Sirathatta annak díját.

Tizedik könyv: Álmos-ág kihalása

IV. fejezet: Ifjabb István király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Ötöd István királyukról.

2Hercegsége idejében, Nyugalomnak éveiben,
Erdély földjén uralkodott, Hívet, hadat úgy toborzott.

3Mert, hatalmat megkívánta, Királyapját megtámadta.
Dunán túlra szorította. Többi földjét elorozta.

4Ifjabb király – így nevezték. Béla hívek ezt nem tűrték.
Hadaikkal lerohanták, Családjával lefogatták.

5De hívei kimentették, Béla hadát is legyőzték.
Kettészakadt Magyarország. Egy országban két királyság!

6István és kun felesége, Hatalmát, hogy erősítse,
László fiúk hites társát, Anjou házból választották.	

7Béla király halálával, Híveinek hadaival,
Istváné lett királysága, Magyarságnak koronája.

8Béla hívek üldöztettek, Testvér, rokon – elenyésztek.
Álmos ága tőbe roppant, Ágán levél alig maradt.

9István, mikor Dalmát földre, Vonult – Anjou szövetségre,
László fiát elragadták, Trónörököst, így elfogták.

10István – haddal felvonula, Hogy, utódját visszahozza.
De egy kórság megtámadta, Mint gyors méreg, elragadta.

11Ekkor Lászlót elengedték, Sőt – királynak fel is kenték.
Gyermek királyt országuknak, Álmos rügyét – magyaroknak.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Erőszakot, mert eltűrte, Urak harcát megszenvedte.

Tizedik könyv: Álmos-ág kihalása

V. fejezet: Kun László király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Negyed László királyukról.

2Gyermek királyt anyja bírta, Kun-kegyenccel ő uralta.
Legfőbb urak acsarkodtak, Földért-kegyért ármánykodtak.

3Haddal támadt osztrák, morva. Viszálykodó – másét dúlta,
László földjét nem kímélték, Király jogát nem becsülték.

4Felnőtt királyt kunok bírták, Harcaiban támogatták.
Urak, papok ezt nem hagyták, Kunok ellen szorították.

5Áskálódtak ellenkeztek, Hit nevében törvénykeztek.
Pápa-szóval kiátkozták, Haddal-csellel megtámadták.

6László – kunját így elhagyta, Jogaikat kurtította.
Róma hitét kötelezte, Szolgaságot elrendelte.

7Kunok, ezért határoztak, Magyar földről, hogy vonulnak.
De hadaik leverettek, Szolgasorba kényszerültek.

8László királyt megalázták. Nagyurai kihasználták.
Elfogatták, szavát vették, Megtörték és elengedték.

9Szemforgató egyház arca, Pártoskodó urak harca,
Magyar népet nyomorgatta, Szegénységbe taszította.

10Karint Héder, Kőszeg névvel, Szlavón úrral, Gutkeleddel,
Kavar Aba, kazár Borsa, László királyt – szorította.

11Lászlót – végzet, így elérte. Álmos ágát ismét törte.
Kun kardjával magyar szóra, Élte fényét kioltotta.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Urak földjét, hogy növelje, Királyt ’s népét meggyötörte.

Tizedik könyv: Álmos-ág kihalása

VI. fejezet: Velencés András király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Harmad András királyukról.

2Lovag András unokáját, Utószülött István fiát,
Egyház, nemes pártfogolta, Néhány főúr támogatta.

3Andrást – népe elfogadta, Szent királytól származtatta.
Magyar fölre hazahozták, Királyukká koronázták.

4Hitlevélben megfogadta, Hogy egyházat hűn szolgálja,
Magyar földjét gyarapítja, Rablást, fosztást megtorolja.

5Osztrák hadat visszaverte, Foglalt földet visszavette.
Békét ekképp kiharcolta, Országhatárt megtartotta.

6Törvényeket újra írta, Adót, vámot újfent szabta.
Jószáglopást megbüntette. Birtokait visszavette.

7Nemes jogát tágította, Idegenét szorította.
Egyház jogát helyrehozta, Főúr jussát megnyirbálta.

8Héderfélék ezt nem állták, Még Andrást is lefogatták.
De bántani, már nem merték. Szavát vették, s elengedték.

9Néhány főúr hadát adta, Hatalmát így megtartotta.
Egyház, nemes támogatta, Hédert ’s Csákot szorongatta.

10Szlavón földet anyja kapta, Hédert, ekképp megingatta.
Borsa vajdát is legyőzte, Erdőelvét megőrizte.

11Ország dolgát helyre tette, De gyümölcsét nem élvezte.
Halálával Álmos fája, Tőben szakadt, férfi ága.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Testvérharcát Ég büntette, Király ágát elvesztette.

Tizenegyedik könyv: Magyar királyság végideje

I. fejezet: Karobertó király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Királyoknak viszályáról.

2Álmos-ágnak kihalása, Belső viszály rút forrása.
Urat, nemest megosztotta, Egyházat is felforgatta.

3Ötöd István lányhajtását, Karobertót, Anjou ágát,
Pápa – trónra őt akarta, Dél vidéke támogatta.

4Harmad Béla lányhajtását, Vencel Lászlót – csehek ágát,
Héder, Aba, Csák akarta, Legtöbb püspök támogatta.

5Vencelt ifjan koronázták, De mert szóval választották,
Ezért aztán kiátkozták, Ország trónról lemondatták.

6Negyed Béla lányhajtását, Erzsébetnek – Ottó fiát,
Vencel király támogatta. Szentkoronát néki adta.

7Ottót, meg is koronázták, De szent törvényt kijátszották.
Király jogát így nem kapta, Trónját ezért el is hagyta.

8Karobertót, újra hívták, Harmadszorra koronázták.
Főurakkal megalkudtak, Bár némelyek lázadoztak.

9Karobertó, országszerte, Főuraknak hadát verte.
Ki rá támadt, felkoncolta, Vagyonukat elkobozta.

10Nagybirtokot visszavette, Kincstár javát megnövelte.
Érdemeket jutalmazta. Várat, földet – ranghoz adta,

11Tekintélyét megnövelte, Al-Duna részt visszanyerte.
Havaselvét már nem bírta, De gyepűit megtartotta.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Erős, gondos királyt kapott, Aki jogot, békét adott.

Tizenegyedik könyv: Magyar királyság végideje

II. fejezet: Nagy Lajos király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Első Lajos királyukról.

2Karobertó tanult ifja, Lengyel anya – királyfia.
Jártas lovag, jó bajvívó, Tanult ’s hites, nyelvet tudó.

3Király apja halálával, Egyház, urak áldásával,
Lett, népei hű királya, Földjeinek jó gazdája.

4Havaselve fejedelme, Tatárokat felbérelve,
Moldva földjét támadtatta, De hadával széjjelzúzta.

5Nápolyt többször megtámadta, Rokon jogát, hogy megtartsa.
Dalmát földet védelmezte, Balkánt hittel térítette.

6Litván földet is megjárta, Lengyel királyt támogatta.
Majd e rokon halálával, Őt illették koronával.

7Minden nemes jogot kapott, Határai közt, ’ki lakott.
Jogot, hasznot egyként mérte, Ősi jussot törvény védte.

8Nemes ’s főúr – megbékéltek. Mestereket – cégek védtek.
Város élte könnyebbedett. Kincstár haszna növekedett.

9Visegrádot szépítette, Új-Budavárt építette.
Egyetemet alapított, Művészetet támogatott.

10Lajos király – fia híján, Örökösnek – leány ágán.
Két leányát felemelte, Fiú jogba behelyezte.

11Máriáé lett, országa, Magyaroknak koronája.
Hedvig kapta lengyel trónját, Királynőként koronáját.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Belviszályok nem terhelték, Támadások elkerülték.

Tizenegyedik könyv: Magyar királyság végideje

III. fejezet: Mária királyné, Kis Károly király és Luxemburgi Zsigmond király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Királynőről, királyukról.

2Lajos király temetése, Lány Máriát felemelte.
De hagyományt, mert megtörték, Nő uralmát nem viselték.

3Királyt hívtak más országból. Lackfi-fajták – német ágból.
Horvátiak – talján tájról. Garaiak – franki ágról.

4Zsigmondot, az egyik hívta, Máriát – így férjhez adta.
Másik – Károlyt koronázta, De harmadik – legyilkolta.

5Zsigmondot – így újra hívták, És királlyá koronázták.
De előtte szavát fogták, Király jogát korlátozták.

6Hogy hatalmát megtarthassa, Birtokait osztogatta.
Király erők így gyengültek, Nagyuraké erősödtek.	

7Főurai nem tisztelték, Elfogták és elengedték.
Megtámadták, megzsarolták, Csak polgárok támogatták.

8Török ellen hadra kelve, Csaták többjét meg is nyerve,
De mert végleg nem űzhette, Végvárakat építtette.

9Városokat pártfogolta, Köznemesét felkarolta,
Érdemesnek címet adott, ’Ki rászolgált, tisztet kapott.

10Országokat békítette, Harcolókat engesztelte.
Egyház ügyét rendbe hozta, Szakadását felszámolta.

11Zsigmond – nemcsak magyar király, ’kit nem kímélt baj és viszály.
Horvát, német, cseh királya, Német-róma új császára.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Javaiban sokasodott, Tekintélyben gyarapodott.

Tizenegyedik könyv: Magyar királyság végideje

IV. fejezet: Habsburg Albert király, Várnai Ulászló és Utószülött László király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Jövevényi királyukról.

2Zsigmond király – egyezségben, Habsburgoknak – szerződésben,
Elígérte koronáját, Herceg híján, királyságát.

3Habsburg Albert – Zsigmond veje, Így lett király, ország feje.
Hogy főurak ne zaklassák, Rájuk hagyta országlását.

4Főurak ezt kihasználták, Ország védést megtagadták.
Királyukra áttestálták, Népüket így cserbenhagyták.

5Török – véget elfoglalta. Albert haddal megtámadta.
De fertő, baj – keresztezte, Királyt ’s hadát nem kímélte.

6Habsburg hívek – Albert fiát, Kisded Lászlót – koronázták.
’S koronával lopva, rejtve, Elzáratták nyugat végre.

7Köznemesek – Zsigmond ágát, ’Kik, Ulászlót választották,
Védelemre feleskették, Szepességet visszakérték.

8Ulászló így hadba lépett, Szorította Habsburg hívet.
Török ellen, Hunyadival, Híressé vált csatáival.

9De Várnánál csatát vesztett, Mondják – harcban ott elesett.
Hívei, így megalkudtak, Lászlót hozták királyuknak.

10Őt – hívei kihasználták, Országot – ők kormányozták.
Török ellen nem készültek, Harcokban nem segítettek.

11Hunyadiak lázongása, Tetteiknek megtorlása,
Megingatta hatalmában, Siettette halálában.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Pártosodott, acsarkodott, Hatalomért civakodott.

Tizenegyedik könyv: Magyar királyság végideje

V. fejezet: Korvin Mátyás király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Igazságos Mátyásukról.

2Habsburg László halálával, Főuraknak viszályával,
Zsigmond király unokáját, Királyuknak választották,

3Hunyadinak dicső sarját, Törökverő János fiát,
Fogságából kimentették, Mátyást trónra felemelték.

4Hatalmát, hogy szilárdítsa, Harcot, önkényt választotta.
’Ki ellenállt, üldöztette, ’Akit megnyert, kényeztette.

5Felvidékről csehet űzte, Törököt meg délen verte.
Szentszék – mert nem segítette, Törökverést befejezte.

6Szentkoronát kiváltották, Magyar módon koronázták.
Fekete had erejével, Leszámolt a felkelőkkel.

7Bár adókat megnövelte, Jogtiprást már nem engedte.
Nagyurakat megfékezte, Egyház jussát kijelölte.

8Művészetet – pártfogolta, Ipart, tudást – támogatta.
Kereskedést – ösztönözte. Rokonnépet – kerestette.

9Hogy jó vére fennmaradjon, Örökösről gondoskodjon,
Ágyas adta János fiát, Kinek szánta koronáját.

10Lengyel hadat szorította, Szilézföldet elfoglalta.
Cseh királlyal kiegyezett, Morva részen földet szerzett.

11Hatalmát, hogy megszerezzék, Regék mondják – megmérgezték.
Hihették – mert felesége, Új királynak lett – hitvese.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Nagy királyát elvesztette, Dicsőségét nem őrizte.

Tizenegyedik könyv: Magyar királyság végideje

VI. fejezet: Korona szentségének elvesztése

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Királysága romlásáról.

2Mert, ’kik királyt választhattak, Magyar hazát szolgálhattak,
Esküjüket nem tartották, Törvényeket kijátszották.

3Magyar királyt – saját vérből! Nem származhat idegentől!
Magyar királyt – férfiágról! Nem ágazhat leányágról!

4Ezt, főurak nem tartották. Szavazatot vették-adták.
Mert legtöbbjük származása, Idegen tő kegyelt ága.

5Szentkorona – hű királyság! ’Ki viseli – azé ország!
És ha király esküt szegett, Főúr ’s nemes állhat ellent!

6De főurak ez megszegték, Kegyért, kincsért – elfeledték.
Mert, legtöbbje – javát ’s címét, Bérként kapta – árulásért.	

7Szentkorona – ország jele! Visegrádon – őrzött helye!
Ország földjét nem hagyhatja! Őrzője azt el nem hagyja.

8De főurak kijátszották, Még őrzőik sem vigyázták.
Lopták-vitték – birtokokért, Idegennek – hatalomért.

9Szentkorona – magyar népé! Magyar király országáé!
Ajándékként nem osztható! Szerződéssel nem adható!

10De főurak átall hágták, Idegennek átruházták.
Adományért jogot adtak, Hatalomért bitoroltak.

11Szentkorona – szent erejét, Magyar népnek üdvét, becsét,
Méltatlanra pazarolták, Szentségét is eljátszották.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Múltját, hitét nem őrizte, Őserejét elvesztette.

Tizenkettedik könyv: Idegenek uralma

I. fejezet: Dobzse László király és Gyenge Lajos király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Országrontó urairól.

2Mátyás fiát lemondatták, Házát, hadát feloszlatták.
Dobzse Lászlót választották, Királyuknak koronázták.

3Király helyett kormányoztak. Városokat adóztattak,
Nemes nyűgjét eltörölték, Paraszt terhét megnövelték.

4Jobbágy, paraszt, kik sínylődtek, Nemes ellen hadra keltek.
E felkelést megtorolták, Vezetőit felkoncolták.

5Paraszt jogát csorbították. Költözködést megtiltották.
Fegyvertartást megbüntették. Robotadót elrendelték.

6László király koronáját, Magyar és cseh uradalmát,
Adóssággal megterhelve, Fia – Lajos örökölte.

7Gyermek királyt kihasználták, Mikor felnőtt, kijátszották.
Ország javát elherdálták, Idegennek bérbe adták.

8Török veszélyt lebecsülték, Pénzt és hadat nem gyűjtötték.
Paraszt fegyvert nem foghatta, Így hazáját sem óvhatta.

9Ezért, mikor török támadt, Végvárt ’s révet délen foglalt,
Főurakat parancsolták, Hadaikat harcra hívták.

10De némelyek késlekedtek, Lajosnak nem segítettek.
Mohács mezőn így ütköztek, Hol töröktől elvéreztek.

11Lajos ’s urak halálával, Királyi had bomlásával,
Magyar földjét elfoglalták, Népét ölték, kifosztották.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Saját népét véreztette, Királyságát tönkretette.

Tizenkettedik könyv: Idegenek uralma

II. fejezet: Egy országnak két királya

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Két idegen királyukról.

2Mohács vesztett csatájával, Lajos király halálával,
Magyar népek királyságát, Jövevények szétszaggatták.

3Szapolyait – Erdély vajdát, ’Ki „nem érte el Mohácsát”,
Köznemesek választották, Királyuknak koronázták.

4Báthory, a magyar nádor, ’Ki „hadával maradt távol”,
Ferdinándot támogatta, Habsburg vérét koronázta.

5Egy magyar föld – két urával, Egy korona – két királlyal,
Urat, nemest – megosztotta, Népet, földet – szétszaggatta.

6Szapolyai – szlavón vére, Lengyel, rutén, és rác híve.
Kelet részét elfoglalta, Havas-véget ő uralta.	

7Ferdinánd – ’ki német vére, Morva, horvát, tót, szász híve.
Nyugat véget lefoglalta, Javát, kincsét elhordatta.

8Szulejmánnak török hada, ’Ki lett – szerb, kun, bolgár ura,
Dél-középet lerohanta, Felperzselte, kifosztotta.

9Magyar, székely, palóc házát, Idegenek széjjeldúlták.
Adóztatták, kirabolták, ’Ki ellenállt, felkoncolták.

10Ferdinánd és Szapolyai, Zsoldos, rabló csapatai,
Egymás ellen hadakoztak, Ellenséggel alkudoztak.

11Szentkoronát elrabolták, Ferdinándot koronázták.
Visszavették, továbbadták, De töröktől visszakapták.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Két királyt is szenvedhetett, De egyet sem tisztelhetett.

Tizenkettedik könyv: Idegenek uralma

III. fejezet: Habsburgok és Báthoryak

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Két idegen királyságról.

2Ferdinánd és Szapolyai, Magyar földnek megosztói.
Királyságért hadakoztak, De adott szót, nem tartottak.

3Egyik – kincsek javát hordta, De magyarját meg nem óvta.
Másik – földért megegyezett, Törökökkel szövetkezett.

4Szapolyai után fia, Kisded János – került trónra.
Anyja, gyámja igazgatták, Országrészét is feladták.

5Töröké lett alvidéke, Dél és közép rónás része.
Ferdinándé szentkorona, Vele nyugat, felföld sora.

6Ferdinándnak Miksa fia, Lett – uraknak bábkirálya.
Őrült Rudolf  – Miksa fia, Magyar földnek – rossz gazdája.

7Török jogát elismerték, Békességet tőlük vették.
Zsoldosaik pusztíthattak, Mint törökök, úgy raboltak.

8Jánosé lett Erdély része, Tiszántúllal – kelet földje.
Tette mindezt országává, Hitben, jogban – önállóvá.

9Őt Báthory, ’ki követte, István – Erdély fejedelme,
’Kit lengyelek királyuknak, Választottak, koronáztak.

10Mivel nem volt utódvére, Zsigmond, aki őt követte.
Báthoryak családjából, Somlyói ág hajtásából.

11Feleségül Habsburgot vett, Török ellen hadba lépett,
Várat, földet visszaszerzett, De végül is – csatát vesztett.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Földjét – három részre szabták. Ennyi részről sanyargatták.

Tizenkettedik könyv: Idegenek uralma

IV. fejezet: Erdélyi fejedelmek harcai

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Erdélybeli országukról.

2Zsigmond – Erdélyt, hogy megvédje, Azt – Rudolffal elcserélte,
Szilézföldi hercegségért, Erdélyország védelméért.

3De mert hívták, ’s tettét bánta, Erdély trónját elfoglalta,
Majd Báthory András kapta, ’Kinek Zsigmond tovább adta.

4Vitéz Mihály – oláh vajda, Erdélyt dúlta, elfoglalta.
Majd, Rudolfnak átengedte, ’Ki ezután – megölette.

5Zsigmond ismét Erdély ura. Nemes, lófő támogatta,
Habsburg hadát, hogy kiűzzék, Rémuralmat eltöröljék.

6Ámde Habsburg – csapatokkal, Havaselvi vajda – haddal,
Erdély földjét elfoglalta, Zsigmondot így lemondatta.

7Székely Mózes, ezt nem tűrte, Nemességet feltüzelte.
Török hadak segítették, Ellenséget, majd kiűzték.

8De szász, székely – nem kívánta, Habsburg urat támogatta.
Fejedelmet megtámadták, Testvér vérét hullajtották.

9Majd Bocskai István kelt fel, Lázadókkal – Habsburg ellen.
Hajdúkkal és jobbágyokkal, Nemesekkel, polgárokkal.

10Magyar földnek észak felét, Erdélyt ’s Tisza felső részét,
Felkelői elfoglalták, Fejedelmé választották.

11Békét kötött Habsburgokkal, Kiegyezett vallásokkal,
Hajdúk zömét felemelte, Székelyt jogba visszatette.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Földje részét visszakapta, Szabadságát kiharcolta.

Tizenkettedik könyv: Idegenek uralma

V. fejezet: Báthory Gábor fejedelem és Bethlen Gábor fejedelem

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Erdélybeli országukról.

2Bocskait – sors nem kerülte, Lelkét – kórban kilehelte.
’Kit Rákóczi Zsigmond váltott, De birtokért lemondatott.

3Trónt, Báthori Gábor kapta, Erőszak ’s bűn őt uralta.
Szászt és nemest megalázta. Havaselvét haddal járta.

4Bár Bécs hadát visszaverte, Porta – bűnét nem tűrhette.
Tróntól, rangtól megfosztották, Majd hajdúi felkoncolták.

5Bethlen Gábor fejedelem, ’Kit nagyra tart történelem,
Habsburgokkal megegyezett, Törökökkel kiegyezett.

6Ipart szerzett idegenből, Tudást hívott nyugatvégről.
Mestereket befogadott, Deákokat taníttatott.

7Hada állott zsoldosokból, Székelyekből és hajdúkból.
Hogy törököt kiszorítsa, Magyar földet szabadítsa.

8Szentkoronát megszerezte, De fejére – nem engedte.
Habsburgokkal egyezkedett, Újhitűkkel szervezkedett.

9De, mert lengyel megtámadta, Cseh szerencse – őt elhagyta,
Szilézföldet Habsburg kapta, Koronát is nékik adta.

10Lengyel és cseh segítséggel, Orosz és svéd egyezséggel,
Lengyel trónt ’majd megszerezte, De halála nem engedte.

11Utód híján felesége, Erdély trónján őt követte.
Majd István, ’ki Gábor öccse, Lett – Erdélynek fejedelme.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Szerzett földjét védelmezte, Szabadságát megőrizte.

Tizenkettedik könyv: Idegenek uralma

VI. fejezet: Habsburgok és Rákóczi György fejedelem

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Szétszakajtott országukról.

2Nyugat véget Habsburg bírta. Mátyás – őrült Rudolf fia.
Nemest, polgárt ő megnyerte, Szabad vallást bevezette.

3Más Ferdinánd – ’ki követte, ’Mit Mátyás tett – megszüntette.
Katolikust segítette, Más egyházút üldöztette.

4Rendek jogát csorbította, Protestálót lesújtotta.
Nem becsülte magyar, német, Mert törökkel kiegyezett.

5Ferdinándnak főhatalmát, Nyugat-magyar királyságát,
Új Ferdinánd – harmadikként, Örökölte – királyfiként.

6Háborúkban sokat vesztett, De békében még többet nyert.
Szabad vallást megengedte, Királyjogát megőrizte.

7Magyar földnek rónás része, Török porta felső vége.
Földjére – mert magyar fogyott, Görög, zsidó, rác vándorolt.

8Felvidék és Felső-Tisza, Kárpátok és Erdély java,
Magyar, székely, palóc földje. Köztük polák, rutén vére.

 9Mert székely had lázadozott, ’S Bethlen István lemondatott.
Erdélyország uralmára, Rákóczi György ült trónjára.

10Kincstár javát visszavette, És sajátját – megnövelte.
Főurakat korlátozta, Birtokokat elkobozta.

11Békét kötött Habsburgokkal, Kiegyezett hódítókkal.
Foglalt földet elengedte, Birtokokért elcserélte.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Földjét, népét – elcserélte, Amit elnyert – elígérte.

Tizenharmadik könyv: Szabadság elvesztése

I. fejezet: Ifjú Rákóczi György és Apafiak

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Magyarok két országáról.

2Rákóczy György halálával, Fia – György élt hatalmával.
Felvidéket Bécsnek adták, Felső Tiszát érte kapták.

3Moldovát és Havaselvét, Bírta – mind két hűbéresét.
Ácsingózva koronára, Haddal indult lengyel trónra.

4Elvesztette csatát, hadát, Népe ’s török bizodalmát.
Rhédeyt – ’kit trónra rakták, György-hívei lemondatták.

5Másod Györgynek nem lett trónja, Azt – Barcsay Ákos kapta.
György – hadával szorította, Ezért török felkoncolta.

6De Barcsayt sem szívlelték, Székelyekkel megölették.
Kemény János jutott trónra, ’Kit török had döntött porba.

7Agg Apafi Mihályt hívták, Őt – törökök választották.
Erdőelvét – hogy tarthassa, Felső Tiszát – Bécsnek adta.

8Ipart, bányát ösztökélte, Tudást ’s könyvet megbecsülte.
Erdőelvén bezárkózott, Külharcoktól húzódozott.

9Míg – törökkel szövetkezett, Habsburgokkal egyezkedett.
Ellenükben tárgyalgatott, Felkelőkkel alkudozott.

10Thökölynek felkelőit, Kuruc ’s hajdú csapatait,
Hatalmát, hogy megőrizze, Harcukban nem segítette.

11Agg Apafi trónját – fia, Ifjú Mihály – utódolta.
Thökölyinek – török adta, De helyettük – Habsburg kapta.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Megalkuvást választotta, Jó alkalmat szalasztotta.

Tizenharmadik könyv: Szabadság elvesztése

II. fejezet: Pápás Lipót király és Thököly Imre fejedelem

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Magyarok két országáról.

2Ez idő tájt, Felvidéken, Nyugat-magyar Habsburg részen,
Lipót fiát Ferdinándnak, Koronázták – királyuknak.

3Lipót – magyart nem becsülte. Zsarnokságot bevezette.
Nádor tisztjét eltörölte, Országgyűlést kikerülte.

4Újhitűket üldöztette, Ellentmondót leverette.
Ítélettel megtoldotta, Birtokukat elkobozta.

5De török had készülése, És – Thököly felkelése,
Lipót királyt rémítette, Elnyomás – így mérsékelte.

6Erdélynek – mert csendesedett, Törökkel is kiegyezett.
Az – Thökölyt megfékezte, Így – Lipótot segítette.

7Török ellen hadat gyűjtött, Thökölynek visszaütött,
Felvidéket visszavették Budát, Pécset is bevették.

8Sikereken felbuzdulva, Nemességet megzsarolta.
Töröktől – úgy szabadultak, Ha ősjogról lemondottak.

9Lipóté lett Magyarország. Szentkorona és királyság.
Királyt már nem választhattak, Joggal ellen sem állhattak.

10Erdőelvét haddal szállta. Fejedelmét lemondatta.
Törököket kiűzették, ’Kik Thökölyt messze vitték.

11Földet adott jövevénynek, Birtokokat kegyenceknek.
Szállásokat katonáknak, Adót, terhet – magyaroknak.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Szabadságát elcserélte, Szentkoronát elvesztette.

Tizenharmadik könyv: Szabadság elvesztése

III. fejezet: Ifjú Rákóczi Ferenc fejedelem és Habsburgok

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Népfelkelők csatájáról.

2Nyomor ellen lázadozván, Hegyalján és Tiszántúlján,
Jobbágy ’s szolga – fegyverkeztek, Habsburg ellen – harcra keltek,

3Rákóczi György unokája, Ifjú Ferenc – aggnak fia,
Fogadottja Thökölynek, Vezére lett felkelőknek.

4Magyar földet megszerezte, Erdély földjét visszavette,
Lett – vezérlő fejedelme, Habsburg király jogát szegte.

5Megalkuvók ellenálltak, Habsburgokkal rátámadtak.
Idegennel, zsoldosokkal, Népáruló főurakkal.

6Együtt küzdött magyar – tóttal, Székely, román, rusz – kuruccal.
Szemben szász, sváb, horvát – ráccal, Jövevények – labancokkal.

7Szövetséges cserbenhagyta, Járvány ’s viszály nyomorgatta.
Magyar hadak legyengültek, Békét kötni kényszerültek.

8Kuruc hadat feloszlatták, Fegyvert ’s jogot megtarthatták,
Javaikat megőrizték, Vallásukat megélhették.

9Habsburgoknak behódoltak, Császárságba besoroltak.
Békességet – alkotmányért, Országgyűlést – nyugalomért.

10Rákóczi ezt nem fogadta, Száműzetést választotta.
József – aki Lipót fia, Lett – magyarnak a királya.

11Örökségét Károly kapta, ’Ki hatalmát kihasználta.
Békét kötött törökökkel, Magyart fogta seregével.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Viszálykodás megosztotta, Győzedelmét szalasztotta.

Tizenharmadik könyv: Szabadság elvesztése

IV. fejezet: Lányos Károly király, Mária Terézia királynő és Kalapos József

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Habsburg-magyar tartományról.

2Károly király hitét védte, Protestálót megbüntette,
Hivataltól eltiltotta, Róma hitét parancsolta.

3Német földről népesített, Magyar földre telepített,
Dunántúlra, Délvidékre, Erdélybe és Szatmár-részre.

4Mivel nem volt fiú-vére, Leánya lett örököse.
Magyar urak elfogadták, Nemzet jogát vele adták.

5Így – Mária Terézia, Lett – magyarok királynéja.
Magyar rendek mellé álltak. Bár – hivatalt nem kaphattak.

6Magyar terhét csökkentette. Gazdálkodást segítette.
Kereskedést ösztönözte. De iparát gyengítette.

7Németeket költöztette. Jászkun jogát megvehette.
Zsidót, rácot beengedett. Vlahot, cigányt telepített.

8Állíttatott iskolákat. Szegényházat, árvaházat.
Orvost, bábát rendeltetett. Helyőrséget szerveztetett.

9József fia – őt követte, ’Ki koronát – fel nem vette.
Mint Mária – úgy kormányzott, Országgyűlést – nem hivatott.

10Jobbágyságot eltörölte. Zsidók jogát helyre tette.
Költözhettek, tanulhattak. Földet, ipart is bírhattak.

11Egyház jogát korlátozta. Fölös rendet feloszlatta.
Néppapokat megbecsülte. Szabad vallást megengedte.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Könnyebbé vált pórnép élte, Magyar urak ellenére.

Tizenharmadik könyv: Szabadság elvesztése

V. fejezet: Lovag Lipót király, Kemény Ferenc király, Jóságos Ferdinánd király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Habsburg-magyar tartományról.

2Majd Lipót lett – magyar ura, Máriának ifjabb fia.
Szentkoronát Budán óvta, Hagyományát fenntartatta.

3Zsidók jogát bővítette, Cigányt földhöz neveltette.
Gyermekiket okíttatta, Hitre, szóra, magyar módra.

4Másod Lipót után, fia, Ferenc király lépett trónra.
Önkényt, hűbért erőltette, Új eszméket üldöztette.

5Főurakat – így megnyerte, Nemest – tiszthez segítette.
Nép kapta a magyar nyelvet, Besúgókat, rendőrséget.

6Őt – Ferdinánd – ötödikje, Magyar trónon – ’ki követte.
Ország dolgát nem intézte, Idők szavát nem értette.

7Magyar népek mást akartak! Jobbágy létét szabadabbnak.
Nemes-jogok eltörlését. Köztehernek viselését.

8Magyar nyelvnek ápolását, Saját ipar megóvását,
Földnek, víznek megvédését, Kereskedés segítését.

9Országgyűlést, 'mikor hívták, ’S mert szavukat nem hallgatták,
Kérvényeztek, tiltakoztak, Jogaikért háborogtak.

10Követeltek magyar kormányt, Fejlődéshez szabad irányt.
Cenzúrának eltörlését, Magyar ’s Erdély új egységét.

11Ferdinánd, ezt aláírta. Utódja ezt nem tartotta.
Ferenc József – ’ki követte, Haddal támadt, törvényt szegte.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Rabláncait ledobhatta, Szabadságát kivívhatta.

Tizenharmadik könyv: Szabadság elvesztése

VI. fejezet: Ferenc József király

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Szabadsága harcairól.

2Magyarbarát: palóc, székely, Rutén, szlovén, sváb és lengyel.
Habsburg-barát: horvát, szerbbel, Szász és oláh, cseh – némettel.

3Ferec József – orosz cárral, Magyar ellen – két nagy haddal,
Belvillongást kihasználták, Magyar harcát elfojtották.

4Forradalmat megtorolták, Foglyaikat besorozták.
Vezetőit kivégezték, Segítőit megbüntették.

5Királyságot darabolták, Horvát földet elcsatolták.
Elragadták Erdély részét, Határőrzők alvidékét.

6De Habsburgok megroppantak. Csak magyarral boldogultak.
Ferenc József ezt belátta. Alkotmányt így visszahozta.

7Kiegyezett magyarokkal, Horvátokkal, szlavónokkal.
Erdélyt kapta Magyarország, Délvidéket Horvátország.

8Magyar ’s horvát két országa, Egy korona királysága.
Osztrák császár hatalmában, Osztrák-magyar unióban.

9Forradalom – mit nem tudott, Kiegyezés – jórész hozott.
Jogot, törvényt, biztonságot, Modern ipart ’s gazdaságot.

10Főúr, polgár gazdagodott, Kisnemesség lejjebb csúszott.
Paraszt, munkás sorsa romlott, Zsidó, cigány sokasodott.

11Magyar nyelvet erőltették. Kisebbséget nem becsülték.
Köreiket felügyelték. Székely testvért is lenézték.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Ország népét megosztotta, Kisebbségét lázította.

Tizennegyedik könyv: Királyság elmúlása

I. fejezet: Jámbor Károly, az utolsó király

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Királysága bukásáról.

2Tudás helyett – törleszkedés. Érdem helyett – elvtelenség.
Pénz, cím, vallás, föld – hatalma. Megalkuvás – szép jutalma.

3Eladó rang – pénzeseknek, Magyaros név – jövevénynek.
Keresztelés – idegennek, Kivándorlás – nincstelenek.

4Kisebb népek követeltek, Elszakadni törekedtek.
Magyar alól kikerülni, Rokon-néppel szabad lenni.

5Cseh, szlovákkal – egy országban. Oláh – román királyságban.
Szerb, vend, bosnyák – horvátokkal, Egy országban – délszlávokkal.

6Nagyháború kitörése, Osztrák-magyar belépése,
Ország népét megosztotta, Királyságot megingatta.

7Ferenc József halálával, Negyed Károly bírt trónjával.
Uniót, hogy egybe tartsa, Kis népeknek jogot adna.

8Magyar kormány – tiltakozott, Német, horvát – zúgolódott,
Nemes, pórnép – sérelmezte, Gyáros, zsidó – ellenezte.

9El is veszté háborúját, Osztrák-Magyar unióját.
Hatalmáról lemondatott, Monarchia, szerte foszlott.

10Szlovén-horvát-szerb államra. Cseh, szlovákkal – egy országra.
Kivált – Osztrák Köztársaság. Maradt csonka Magyarország,

11Magyar kormány már belátta, Kisebbségnek jogot adna,
De bizalmat – elvesztették, Sorsukat – már ők rendezték.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Saját népét nem becsülte, Ezzel magát megbüntette.

Tizennegyedik könyv: Királyság elmúlása

II. fejezet: Király nélküli királyság

1Régi múltnak hírnökei, Évszázadok regölői,
Így szóltak a magyarokról, Csonka népű országukról.

2Erdélyt – román elfoglalta. Tiszántúlt és Részt – megszállta.
Felföldet – cseh elcsatolta. Délvidéket – szerb orozta.

3Polgárkormányt megbuktatták. Tanácskormányt létrehozták.
Magyartalan biztosokkal, Vörös-terror osztagokkal.

4Diktatúrát bevezették. Köztulajdont erőltették.
Magyart ’s ellent – felzaklatták, Így – magukat megbuktatták.

5Diktatúrát megtorolták, Békekötést aláírták.
Bár – királyát nem fogadták, Királyságot – visszahozták.

6Kormányzóval – király nélkül. Címmel, ranggal – érdem nélkül.
Hűbéresség – modern korban. Vallásosság – álszent pózban.	

7Pénz hatalmát felfokozták. Előnyt-hitet, vették-adták.
Köznép jogát megnyirbálták. Zsidók jogát korlátozták.

8Vesztett földet visszavenni, Vetélytársat megbüntetni,
Németekkel szövetkeztek, ’S ezért drágán megfizettek.

9Életerőst – hadba küldték. Zsidók többjét – elvitették.
Helyi népet – megalázták. Ellenkezést – megtorolták.

10Szerzett földet nem becsülték. Népeiket nem tisztelték.
’Miért régen elszakadtak. Velük – újfent akképp bántak.

11Háborúnak levesztése, Magyar sorsát eldöntötte.
Szép országát rommá verték, Kapott földet – visszavették.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Amit szerzett – nem becsülte, Amit elnyert – elvesztette.

Tizennegyedik könyv: Királyság elmúlása

III. fejezet: Népköztársaság

1Régi múltnak regölői, Évszázadok hírnökei,
Így szóltak a magyarokról, Idegen hit uralmáról.

2Szovjet hadak elfoglalták, Mint gyarmatot, úgy megszállták.
Királyságot megszűntették, ’Ki behódolt – élre tették.

3Néphatalom: hazug álca. Idegenek zsarnoksága!
Gazdaságot ez uraltja, Hitet, lelket dirigálta.

4Osztott földet – visszavették, Módos javát – megszerezték,
Tudást, értést – nem becsülték. Magyar szívűt – félretették.

5Magyar népnek ezt nem kellett, Szabadságért fogott fegyvert.
De csőcselék – hírbe hozta, ’S kiben bízott – cserbenhagyta.

6Új kormány jött – szovjet haddal, Magyartalan árulókkal.
Terrort hoztak – majd lenyugvást. Csendes, bezárt megalkuvást.

7Aki tudott – dolgozhatott. Tanulhatott, alkothatott.
Rászoruló – gyógyulhatott. ’Kit engedtek – utazhatott.

8Közösségek alakultak, Kultúrházak virágoztak.
Népszerű lett sport és túra, Kötelező – politika.

9Kalákákban építkeztek, Közösségben termelgettek.
Életmódjuk javulgatott, ’Ki meghajolt – gyarapodott.

10Egypártrendszer gyengesége, Vezetőik képessége.
Kinevezés – észt nem adta. Hűség – tudást nem pótolta,

11Ország dőre vezetése, Nem átgondolt fejlesztése,
Kölcsönköltés – meddő célra! Eme rendszert – megbuktatta.

12Így történt, hogy magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Amit szerzett – elprédálta, ’Mit épített – elherdálta.

Tizennegyedik könyv: Királyság elmúlása

IV. fejezet: Koronás köztársaság

1Jelen idő hírnökei, Történések megélői,
Így szóltak a magyarokról, Új rendjének kudarcáról.

2Köztársaság szimbóluma: Diktatúra lobogója.
Királyságnak kiscímere. Himnuszának torz zenéje!

3Többpártrendszer: hamissággal. Múltidéző kiváltsággal.
Megalkuvó új hívekkel. Kétes régi káderekkel.

4Négyévente választhatnak! ’S viselhetik – ha csalódnak.
El kell tűrni: esküszegőt, alkalmatlant és kártevőt.

5Kormányváltás – kegyencváltás. Tudás helyett – hajbókolás.
Erkölcs helyett – megalkuvás. Érdem nélkül – gazdagodás.

6Tanulás, sport és kultúra, Lett – pénzesek kiváltsága.
Módos – egyre gazdagabb lett. Szűkölködő – szegényedett.

7Gyárat, bányát bezárattak. Megélhetést – már nem adtak.
Közös vagyont dobra verték. Adósságot megnövelték.

8Egyre több lett az éhező, Hajléktalan ’s nélkülöző.
Hagyták őket – ínségükben! Keresztényi „szeretetben”!

9Íme – Magyar Köztársaság! Alkotmányos Kiskirályság!
Hazug-bukott hagyománnyal. Holt-butító ideállal.

10Gazdagodó – bólogatja. Szegény – múltját visszasírja.
Idősebbje – helyrehozná. Fiatalja – messze hagyná.

11Megokolni kudarcokat? Elég lelni – bűvszavakat!
Szemet ’s nyelvet – jól forgatni! Pénzért ’s címért – hazudozni!

12Ezért aztán, magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Hazug szókat – mert elhitte, Büntetését – így elnyerte!

Tizennegyedik könyv: Királyság elmúlása

V. fejezet: Intelem

1Eljövendő hírnökei, Baljós jelek meglátói,
Így intik a magyarokat, Bizakodó jámborokat.

2Haza földjét megóvjátok! Idegennek ne adjátok!
Ez – magyarnak szülőföldje! Táplálója, éltetője!

3Haza javát megvédjétek! Más hasznára ne vessétek!
Mert – magyarnak közös kincse! Új nemzedék – örökrésze!

4Föld javait gondozzátok! Külhonira ne bízzátok!
Hisz magyaré – víz, levegő, Hal, vad, erdő és legelő!

5Földiteket megtartsátok! Jövevénnyel ne váltsátok!
Aki magyar – földet kapjon! Hogy élhessen, egyen, lakjon!

6Népeteket becsüljétek! Mást – föléje ne tegyetek!
Magyar legyen vezetőik, Szószólóik, ítélőik.

7Fiatalját neveljétek! Más erkölcsre ne vegyétek!
Magyar szokást eltanulja, Megélhetést kitanulja!

8Utódokat tanítsátok! Idegenre ne hagyjátok!
Magyar tudást megszerezzék, Másokét – jól kifürkésszék!

9Ősi hitet őrizzétek! Idegenét ismerjétek!
Magyar regék ’s Újszövetség. Mint Istenpár – két bölcsesség!

10Saját véred megsegítsed! Ellenséget ne segélyezd!
Aki magyar – összefogjon! Testvér, barát – ne koplaljon!

11Egész nemzet összetartson! Megosztókkal ne paktáljon!
Magyar – hasznost befogadja, Viszálykeltőt – kitaszítsa!

12Mert csak ekképp – magyar népe, ’Mely szóratott széjjel-szerte,
Lelhet otthont – hazájában, Élhet békén – boldogságban.

Tizennegyedik könyv: Királyság elmúlása

VI. fejezet: Fohász a magyarok boldogulásáért

1Mindenkinek Egy Istene! Mindenségnek Teremtője!
 Égnek Ura, Nap ereje! Szellem, lélek éltetője!

2Hirdettessék Örök neved! Üdvözítsék – minden lelked!
Világítsd meg elméjüket! Gyarapítsad erejüket!

3Hozz közéjük békességet! Megértéssel egyezséget!
Védd meg őket ellenségtől! És – önmaguk bűneitől!

4Adjál nékik igaz hitet! Hozzá erőt, elmét, szívet!
Igaz vezért – becsülettel! Néki hívet – tisztességgel!

5Magyaroknak Nagyasszonya! Földvilágnak Édesanyja!
Boldogasszony – Hold ereje! Test és élet – serkentője!

6Dicsértessék a Te neved! Segíttessék földi néped!
Hevíts bennük szeretetet! Erősítsed türelmüket!	

7Hozz reájuk egészséget! Boldogságot és örömet!
Védd meg őket idegentől! És – sajátjuk önzésétől!

8Adjál nékik szeretetet! Hozzá reményt, hevületet!
Érző vezért – megértéssel! Néki hívet – tiszta szívvel!

9Nagyasszonynak két hős fia, Hunor ’s Magor égi mása!
Fényes-sötét kettőssége! Tudás, fortély ösztönzője!

10Tiszteltessék Ti nevetek! Magyaroknak segítsetek!
Tudós-virtus elmésséggel! Testvér-koma szövetséggel!

11Hozzátok meg egységüket! Összetartást, dicsőséget!
Védjétek meg lázítóktól! Gyáva-zagyva háborgóktól!

12Őrizzétek Magyarságát! Serkentsétek bizodalmát!
Újra éledt ősi hittel! Tudó, értő hirdetőkkel!

VÉGE