EMLÉKKÖNYV
A 
KÖNYVNYOMDÁSZOK SZAKKÖRÉNEK
TÍZ ÉVI MŰKÖDÉSÉRŐL

1882–1892

IRTA
LÁNG JÓZSEF
T. FŐTITKÁR

NAGYVÁRAD
LÁNG JÓZSEF ÉS TÁRSA KÖNYVNYOMDÁJA
1892

A KÖRALAPITÁS ESZMÉJE ÉS 
A MAGYAR NYOMDÁSZOK KÖRE
– 1881 augusztus 14-től 1882 szeptember 10-ig –

A Könyvnyomdászok Szakköre pályafutásának tizedik évét töltötte be.
Az 1882. év szeptember 10-én tartott alakuló ülés volt az első nyilvános lépés, a mely a mai Szakkör alapítására irányult.
Már egy évvel előbb, 1881 augusztus havában, volt a fővárosi nyomdászok és különösebben a «Pesti Könyvnyomda Részvény-Társaság» ifjabb elemei között egypár lelkesebb, a kiket a fővárosi nyomdászok zömének germanizáló és maradi helyzete arra serkentett, hogy a magyarosodás fejlesztése és az önművelődés elősegítése czéljából csekély erejökből kitellő akcziót indítsanak.
Megboldogult Hódy Soma szaktársunk ákáczfa-utczai lakása két ízben szolgált az eszmecserék kedves tanyájául: Faltermann (most Faludi) Mihály, Gyöngyösi Sándor, Hein Menyhért, Hódy Soma, Hupka Jenő, Láng József, Lettler Peregrin, Pataky István, Szabó Dezső, Szűts Géza (most honvédhadnagy) és Tóth István szaktársak ott vitatták meg a vendégszerető házigazda eszméjét, hogy alapítsunk magyar nyomdászok körét és onnan indult ki a Király-utcza, «Nyolczezreshez» czímzett vendéglő helyiségébe egy kis lelkes csoport, hogy a magyar nyomdászok körének állandó találkozó helyet jelöljön.
Hogy e hazafias törekvésnek elejétől fogva voltak ellenzői, alig szorúl indokolásra. Az első időkben szűkölködtünk olyan magyar, hazafias szaktársakban, a kik a kis csoportot vállvetett munkával elősegítsék és bővelkedtünk olyanokban, a kik minden erejöket ellenünk használták, nehogy a kitűzött czélnak megfelelni képesek legyünk. Szóval és tettel ellensúlyozni iparkodtak a magyarosodás eszméjének terjedését.
Erre legalkalmasabbnak látszott a dalkör-alapítás és megalakították az «Összhang» dalkört, hogy elnyomják vele a magyarosítási törekvéseket és elvonják az annak szolgálatába szegődött tagokat.
De megalakult a dalkör, a nélkül, hogy a «Magyar nyomdászok köré»-nek ártalmára lett volna, mindössze is csak azt érték el, hogy a fejlődés lassúbb lépésben haladt előre, úgy hogy a nyilvános megalakulás csak egy évi együttlét után volt megejthető.
A «Magyar nyomdászok köre», az említett «Nyolczezreshez» czímzett vendéglőben, félhavonkint tartott ülést.
A kört a már fentebb elősoroltakon kivül az 1881-ik évben felkeresték még: Jatzkó Győző, † Szemethy Géza, † Bauer Lajos, † Borsovay Géza, † Gyöngyösi Károly, Várhalmy Gyula, Wesztwalevits Antal, Firtinger Károly, Brett Zsigmond, Kiss Dezső, † Koller Lipót, Neuwirth Lipót, Régeni Ferencz, Engel Antal, Kanderka László, Kirchner Ede, Ribáry Károly, Katits Antal, Mayer Rezső, Vizsay László, Kaczander Gyula, Puskás Károly, Plachy Lajos, Tóközy János, Brünn Alajos, Metzinger József, Kemény Ignácz és Gáspár Samu úgy hogy a kezdetben 11 tagú körnek az 1882 julius 23-án tartott szervezkedő ülésen már 39 tagja volt jelen.
A «Magyar könyvnyomdászok köre» tagjai élénk érdeklődéssel és lelkes ügybuzgalommal jelentek meg részben szavalni, részben eredeti dolgozatokat fölolvasni, egymás fölött bírálatokat gyakorolni, részben pedig kedélyes összejöveteleket rendezni.
Az 1881 szeptember 4-én megtartott első értekezlet Gyöngyösi Sándor id. elnöklete és Láng József id. jegyzősége mellett, az alapszabályok készítésével Hódy Somát, Hupka Jenőt és Szabó Dezsőt bízta meg. Egy héttel később, szeptember hó 11-én, történt a megalakulás. Elnökké lett: Lettler Peregrin, alelnök Gyöngyösi Sándor, pénztárnok Faltermann (Faludi) Mihály, jegyző Láng József, választmányi tagok: Hódy Soma, Pataky István, Szemethy Géza és Szűts Géza. Ugyanez a gyűlés vitatta meg és fogadta el az előterjesztett alapszabálytervezetet, mely azonban még nem volt a miniszteriumhoz való fölterjesztésre szánva.
Az első mulatságot a kör 1881 szeptember 18-án, egy ákáczfa-utczai vendéglőben rendezte.
Körtagok és az ügybarátok nagy csoportja családjaikkal vettek itt részt és az estély képes volt a kör tíz évi fennállása alatt rendezett estélyeknek méltó és maradandó jó nevet előlegezni. Az esti órákra tervezett szavaló-estély a késő éjjelbe nyult bele és az igazi családias mulatságok sorozatának nyitánya volt.
Az első fölolvasó ülés 1881 október 2-án volt. A napirenden: Szemethy Géza, Szabó Dezső és Wesztwalevits Antal szavaltak, Hódy Soma, Szemethy Géza és Láng József dolgozatokat olvastak föl.
Öt fölolvasó- és szavaló-ülésen, 25 napirendre tűzött tárgy közül, 11 eredeti dolgozat volt és 14 szavalás. A dolgozatok mind a szépirodalom keretében mozogtak és fölolvasásuk után bírálatra kiadattak, a mi sok nézeteltérésre adott okot, míg végre abba is maradt.
Az október 23-án tartott fölolvasó ülés szükségét látta, hogy miniszterileg jóváhagyandó alapszabályok készíttessenek és nyomban meg is bízták vele Borsovay Géza, Firtinger Károly, Gyöngyösi Sándor, Hódy Soma, Láng József és Szabó Dezső szaktársakat. Ugyancsak ez ülés elvben elfogadta Firtinger Károly indítványát, hogy magyar nyomdász-indulóra, ha a kör anyagi helyzete megengedi, pályázat hirdettessék.
A tagsági illeték havonkint 10 kr volt. A deczember 6-án tartott választmányi ülésen jelenté pénztárnok, hogy a kör vagyona 4 frt 33 krajczár készpénzből és 13 könyvből áll. Ugyanez ülés mondta ki határozatilag, hogy az eddigi «Nyolczezreshez» czímzett helyiség helyett, mely már is szűknek bizonyult, a kör szállása a József-körúton, Szabó-udvarban levő Osinger-féle helyiségbe tétessék át, a hol tágas szobák, alkalmas tánczterem és színpad állt rendelkezésre.
Deczember 25-én, rendkivüli közgyűlésen, terjesztette elő a kiküldött bizottság az alapszabály tervezetét. Nagyobb vita után fölterjesztése ment határozatba. A május 21-iki választmányi ülés azonban taggyűjtő-ív kibocsátásának és a nyilvános fellépésnek idejét elérkezettnek látta, s ez okból a már közgyülésileg elfogadott alapszabályokat nem terjesztette fel jóváhagyás végett a miniszteriumhoz, hanem függővé tette ezt az újjászervezés czéljából egybehívandó új közgyűléstől. A pénztári álladék ekkor 7 frt 3 kr volt.
Az 1882 julius 23-án tartott szervezkedő ülésen Gyöngyösi Sándor elnökölt. Üdvözlő beszéde után Láng József jegyző tett jelentést a tíz havi működésről és a választmány nevében kérte az ülést, hogy a szervezkedés elvét mondja ki és bízzon meg egy ötös bizottságot az előmunkálatok megtételével. Ez megtörtént és a bizottság Hódy Soma, Kaczander Gyula, Plachy Lajos, Szabó Dezső és Vizsay László tagokból alakult meg. E bizottságnak a már korábban közgyűlésileg elfogadott alapszabályok fölhasználás végett átadattak.
Ugyancsak e szervezkedő-gyűlés határozta el, Kaczander Gyula indítványára, hogy a kör, letéve veszteglő állását, a nyilvánosság elé lép, tudósításait a «Typographiá»-ban közzé teszi s fölhívja a szaktársakat a legközelebb megtartandó nyilvános alakuló gyűlésig csatlakozásra.
***
Az eddig leírt munkálkodás volt a mai Szakkör alapját vető munka és az ott tevékenykedők voltak a lankadhatlan úttörők az egészséges fejlődés és megszilárdulás ösvényén. Az ő szívós kitartásuk öntött bizalmat a később csatlakozott idősb és ifjabb szaktársakba és serkentette becsvágyát, lelkesedését a magyar szaktársköröknek, alkotni tettekre hívatott társadalmi kört, lelkes magyar tábort!

A KÖNYVNYOMDÁSZOK TÁRSASKÖRE
– 1882 szeptember 10-től 1890 junius 22-ig –

Egy évi zajtalan összeszokás után, leküzdve az akkori előítéleteket és ferde fölfogásokat, teljes joggal léptünk a küzdelem terére.
Talán nem tettük volna, ha arra az a biztató remény nem serkent, hogy a már föllelkesült fiatal csoporton kivül korosabb elvtársainkat is a tevékenység terére hívhatjuk.
Az 1882 szeptember 10-én az Osinger-teremben tartott első nyilvános gyűlésen lett a kör az általánosságé.
Ez a gyűlés állapította meg, hosszabb vita után, Ács Mihály indítványára, a «Budapesti könyvnyomdászok társasköre» czímet és elfogadta az előkészítő bizottság nevében Hódy Soma által előterjesztett alapszabályokat.
A belügyminiszterhez felterjeszteni határozott alapszabályok alapelvei: a kör nyelve kizárólag a magyar; czélja pedig a magyar nyelvet terjeszteni s megkedveltetni a budapesti könyvnyomdászok között; a magyar szellemben való társulást létesíteni s az önművelődésre alkalmat szolgáltatni. Eszközök a czél elérésére: a) fölolvasások; b) szavalati és műkedvelői előadások; c) szak- és társadalmi kérdések vitatása, tekintettel a budapesti könyvnyomdászok egyleti életére. A tagok kétfélék lehettek: rendesek és tiszteletbeliek. A tagsági illeték havi 20 krban volt megállapítva.
Ugyanez ülés közfelkiáltással a következő tisztikart bízta meg a kör vezetésével: elnök Tanay József, alelnök Gyöngyösi Sándor, titkár Láng József, m.-titkár Szabó Dezső, pénztárnok Schwind Béla, választmányi tagok: Gelléri Mihály, Griesz Ede, Hódy Soma, Kaczander Gyula, Keményffy Dezső és Szemethy Géza.
A választmány első teendője volt, hogy házszabályokat készített; foglalkozott a fölolvasó ülések és a kedélyes összejövetelek rendszeresítésével; taggyűjtő-íveket bocsátott ki.
Az októberben tartott fölolvasó-ülésen már mintegy 150 tagunk volt. E gyorsmérvü szaporodást az alábbi két szózat idézte elő, melyekben a választmány tiszta képet adott a körben követendő irányelvek felől.
Az 1882 szeptember hó végén kibocsátott ismertetés így hangzik:
«Budapesti Könyvnyomdászok Társas-Köre» czím alatt egy új kör létesült, melynek czélja szaktársaink előtt nagyjából bizonyára ismeretes lesz.
Ha visszamegyünk a budapesti szaktársak társas életének amaz évére, melyben a «Pest-Budai könyvnyomdászok önképző-egylete», mint a betegsegélyző egylettől még különállóan működő testület, a «Typographia» czimű szaklapot meginditotta, t. i. az 1869. évre: rá fogunk jönni ama tényre, hogy az időben szaktársaink egy része «Vitázó kör» czím alatt egyesülve, minden két héten a közügyeket vitató üléseket tartottak; egy másik rész «Magyar nyomdász-kör» czím alatt törekedett arra, hogy a magyar szellemnek az egylet körében mentől szélesebb tért nyisson, továbbá, hogy fölolvasások, szavalatok és egyéb, a kiképzést elősegítő módok és eszközök által ez irányban hasson tagjaira. Azonban a rosszul alkalmazott működési irány mindkettőnek, de különösen az utóbbinak nem valami hosszú életet adott.
A most alakult kör testtel-lélekkel egy szent czél felé: a kor követelményei szerinti műveltség szinvonala felé törekszik.
A kor követelményei közé tartozik, hogy azon állam nyelvét ismerjük, melyben élünk; nem azért, mintha nemzetiségi ellen- vagy rokonszenv vezérelne bennünket, hanem azért, mert a két- vagy többnyelvűség mindenkor akadályozó volt az egyöntetű működésben. Ezért a «Budapesti könyvnyomdászok társas-köre» arra fog törekedni, hogy a fővárosbeli könyvnyomdászok között a magyar nyelvet megkedveltesse és terjessze; továbbá, hogy közöttük magyar szellemben való társulást létesítsen és az önművelődésre alkalmat szolgáltasson.
A czél elérésére szükséges módok és eszközök olyanok, hogy megfelelnek a legkülönbözőbb igényeknek. Kiket csupán az egyleti élet ügyei érdekelnek, ott megvitathatják azokat; kik a szakügyekkel szeretnek foglalkozni, e körben alkalmuk nyilik ezt tenni; s végre azok, kiket az ily komoly dolgokkal folytonos foglalkozás kifáraszt, megtalálják a hasznossal párosult kedélyességet is.
Az imént alakult kör törekedni fog ügybuzgó szaktársakat képezni, s érdekeltségüket a fölmerülő kérdésekbe bevonni, hogy a «Budapesti könyvnyomdászok és betűöntők egylete», mely az általános érdekeknek is hivatva van szolgálatot tenni, törekvéseiben ne gátoltathassék.
Az 1883. évi január hóban kibocsátott újabb körirat pedig a következő:
Mint az 1882. évi szeptember hóban kibocsátott körlevél értelmében már némikép ismeretes, egy új kör létesült. Czélját szaktársaink azon része, kik a körnek immár tagjai, ismerik; jelen körlevelünket kiválóan azon t. szaktársainkhoz intézzük, kik körünket eddig még nem ismerték: hogy annak czélját röviden körvonalozzuk.
A szentesített alapszabály következő czélt tünteti elénk: a «Budapesti könyvnyomdászok társas-köre» arra fog törekedni, hogy a fővárosbeli könyvnyomdászok között a magyar nyelvet megkedveltesse és terjessze; továbbá, hogy közöttük magyar szellemben való társulást létesítsen és az önművelődésre alkalmat szolgáltasson. – E czélt mindenkinek helyeselnie kell, ki belátja azt, hogy a követelményei szerinti műveltség ezt így kívánja.
A kör mindenkor főkötelességének fogja ismerni a csecsemőkorát élő magyar szakirodalmat fejleszteni. Működése keretébe von minden nyomdász-közügyet; azokat megvitatja, egységes véleményt mond fölöttük. – Különös figyelemmel kíséri a nyomdászok társadalmi életét, legfőképen egyleti életét; törekedni fog ezeknek ügybuzgó tagokat képezni, s érdekeltségüket a fölmerülő kérdésekbe bevonni. – Havonként szak- és társadalmi kérdésekkel foglalkozó fölolvasásokat rendez, s egyéb a szakkiképzést elősegítő módok és eszközök által törekszik a magyar szellemnek mentől szélesebb tért nyitni. – Azok részére, kiket az ily komoly dolgokkali folytonos foglalkozás kifáraszt, a kör időközönként hasznossal párosult kedélyességet is nyújt és pedig szavalások, műkedvelői előadások, dalok és egyéb hasonló kedélyes előadások által.
Ime, egy egész sorozata a kör czéljait előmozdító eszközöknek. Nem tehetjük föl, hogy t. Szaktársaink között egy is akadna, ki ezek czélirányosságát ne ismerné el. Meg vagyunk győződve, hogy a «Budapesti könyvnyomdászok társas-köre» t. szaktársaink részéről kedvező fogadtatásban fog részesülni, s ezen meggyőződésben kérjük Önöket, szíveskedjenek tagjaink létszámát – mely rövid, három havi nyilvános működése alatt 200-on felülire emelkedett – belépésök által növelni, s tömeges részvétel által a kört támogatni.
A kör nem kívánja, mint más egyletek és dalkörök, tagjainak nagymérvű anyagi áldozata útján gyarapítani tőkéjét: s ezért a belépni óhajtóktól beiratási illetéket nem vesz, a havi 20 krnyi járulék alig észrevehető áldozat. – Ez is bizonyíték arra, hogy a kör nem anyagi, hanem erkölcsi támogatásra szorítkozik.
Tagadhatatlan, hogy a Társaskör erélyes föllépése, akadályt nem ismerő serény munkája a budapesti könyvnyomdászok minden rétegében fölpezsdülést szült. Az addig lanyha érdeklődést az egylet ügyei iránt fölkorbácsolta a tettre kész uj szövetség minden legkisebb ténye.
Ha egyebet nem tett volna a Társaskör, mint buzditotta és törekvéseikben elősegitette a tollforgató és hozzáértő szaktársakat, hogy szakmájokkal irodalmilag is foglalkozzanak, uttörők legyenek a magyar szakirodalom megteremtésében, már ezzel is maradandó érdemeket mutathatna föl: hisz a «Nyomdászok Közlönye», az «Évkönyv», a «Magyar Nyomdászat», a «Grafikai Szemle» mind e kör alapitása után, az innen nyert buzditás, de sőt fölkarolás alapján keletkeztek és a kör keletkezése előtt fönnállott egyetlen irodalmi vállalat, a «Typographia» is gyökeres átalakulásnak lett czélpontja.
De a Társaskör a technikai képességek fokozása, a lappangó tehetségek fölkutatása tekintetében is sokat tett. Technikai pályázatai életre hivtak sok jó eszmét és fogékonnyá tettek, küzdelemre edzettek nem egy addig visszavonult kiváló szakerőnket. Alkalmas küzdporondjává lett sok igazi tehetség nemes vetélkedésének.
Megtett a kör alakulása első pillanatától fogva minden tőle telhetőt, hogy a magyar nyomdászat ne nélkülözze a nyugat szép sikerű vivmányait: kifejlődött szakirodalmat, nemzeti irányú műizlést. Hisz még a nemzeti irányú nyomdászati styl megfejtésére is hirdetett pályázatot és ha most nem, jövőre vagy a jövőben bizonyára meg is teremti a magyar nyomdászati stylt, mert nincs akadály, a melyet ez a kör leküzdeni ne birna.
Hogy mindezeket elérhette és ma ezek nyomdokain sikereket mutathat föl a Kör, egy másik nagy és szerfölött nehéz föladat teljesítésének köszönheti: a czéltudatos magyarositásnak.
A ki az 1882-ik év előtti germanismusnak Budapesten, a nyomdászok között, ismerője volt, bizvást meddőnek hihette a Kör törekvéseit mindaddig, mig meg nem barátkoztattuk a nyomdászok zömét azzal a jogos érvvel, hogy hazai szakirodalmunkat, hazai szaktechnikánkat nemzeti irányban fejleszteni csak magyar érzéssel, magyar izléssel és magyaros törekvésekkel lehet.
Ma túl vagyunk e kérdésen. A főváros nyomdászsága egy szivvel-lélekkel magyar és nincs hang, a mely a Kör ebbeli érdemét elvitatni képes volna.
Igaz, hogy az 1882-ben fönnállott egyetlen intézményünk, az egylet is czélpontja volt a Kör magyarosító törekvéseinek; évek sora kellett hozzá, mig minden irányban leküzdhettük a Kör és az ott működő egyének ellen fölhozott vádak és gyanusítások által fölkorbácsolt szenvedélyeket. Győzött a jobb és mi emelt fővel mondhatjuk, hogy a mai élénk egyleti és társadalmi élet a Társaskör műve, az országos egylet kitünő szervezete is a Társaskör műve, mert egyrészt a tiz év előtt fölébresztett érdeklődést az egyleti és közügyi élet iránt a Kör mindenkor ébren tartotta, másrészt az országos egylet szervezési munkálatainál sok megfogadni valót juttatott az előkészitők figyelmébe.
***
A kör működése két irányban, és pedig 1-ször szakmafejlesztési, 2-szor társadalmi irányban nyert megoldást.
A szakmafejlesztés keretébe tartoztak eredettől fogva: a) a szakkérdések, b) a fölolvasások, c) az irodalmi vállalatok, d) a pályázatok, e) a versenyek, f) a kiállítások. Ezek gondozása a szakbizottság munkakörébe tartozott.
A társadalmi irány: a) vitatárgyakból, b) egyleti és társadalmi közügyek szellőztetéséből, c) ünnepélyek, d)mulatságok rendezéséből állott; ez utóbbiakban a vigalmi bizottság járt el, teljes erővel felelve meg az alapszabályok ama czélzatainak, hogy a magyar nyelvet meg kell kedveltetni az idegen ajkuakkal. A Kör összejövetelei, mulatságai tiszta magyar műsoraikkal mindig kellemes találkozói voltak a magyar szaktársak idegen ajku vendégeinek.
a) A szakkérdések. Hogy a tollforgató szaktársaknak fölolvasások és értekezések tartásához eszmét adjon a Kör, a szakkérdések intézményét honosította meg már 1882-ben. Bizonyságául annak, mily sok jó eszme kerül ez uton tárgyalás alá, ide iktatjuk a tiz év alatt megfejtésre benyujtott szakkérdéseket, számszerint harminczat, a melyek közül alig egy-kettő maradt megfejtetlenül.
Heti lapoknál, melyeknek minden hét egy meghatározott napján kell megjelenniök, a számadás pedig átlagos, ha esetleg közbeeső ünnepnapon rajtok dolgozni kell, az ünnepnapi kárpótlás követelhető-e? (1882.)
Fejtessék meg, hogy mik a mű (Werk) szedés kizárásánál követendő szabályok? (1882.)
Fejtessék meg, mik a szedő teendői a compress-művek szedésére és tördelésére vonatkozólag, különös tekintettel a különböző beosztásokra? (1883.)
Mik a hírlaphírdetés-szedések gyakorlati és elméleti szabályai? (1883.)
Hozassék szabály arra nézve, hogy felülről lefelé vagy alulról fölfelé olvashatóan szedessék-e a könyvgerincz? (1884.)
Helyes-e a boríték hátsó lapján alkalmazni az impressiumot, s ha igen, mily alakban szedendő az leghelyesebben? (1884.)
Tanulmányoztassék a jövő ülésig a «Pesti Hirlap»-nál előfordult eset. (1884.)
Ajánlatos-e a könyveknél és folyóiratoknál a kezdőbetűk (initialék) alkalmazása és ha initiale alkalmaztatik, szükséges-e ott a czím is? (1884.)
Miféle eljárás követendő akkor, ha a széljegyzetek (Marginalien) közül egy úgy esne a kolumna végére, hogy például a hat sorból álló széljegyzetből a kolumnára csak három sor férne? (1884.)
Okvetlenül szükséges-e az aláírásokat a sor elején vagy végén valamivel behúzni vagy kizárni? (1884.)
A jegyzeteknél előforduló csillag (*) jel, hogy van helyesen használva: ha zárjel van melléje szedve vagy a nélkül? valamint a jegyzetet megelőzőleg linea szedendő-e vagy csak üres sor teendő? (1884.)
Ha valamely munka pl. ciceróból van szedve, tehát az előforduló jegyzetek petitből szedendők; de ha ezen petit jegyzetben ismét jön elő jegyzet, helyes-e ezt is petitből szedni, vagy jobb nonpareilleből? (1884.)
Ha egy czím egészen versalisból van szedve, ez esetben például «Dr»-nál az r betűt lehet-e currentből szedni? (1884.)
Helyes-e a kolumna-számok alul való alkalmazása? Vagyis díszesebb műveknél miért szedetik a lapszám az oldal lábára? (1884.)
Minő művekben használjuk leginkább a fejezetbetüket? (Kapitälchen.) (1885.)
Mik a hangjegyszedés alapelvei és mily irány követendő annak kivitelénél? (1885.)
Bíráltassanak meg a népirodalmi termékek technikai előállítása. (1885.)
Írassék értekezés arról, hogy mik a rézlineák kezelésének szabályai. (1886.)
Szabad-e a cursiv sorokat ritkítani s megengedhető-e, hogy a cursivból versalis sorok szedessenek? (1888.)
Az idézőjelek használatánál, ha az idézet előtt kettőspont van és az idézett szöveg, teljes mondatot képezvén, ponttal végződik, e pont az idézőjel után vagy elébe lesz-e teendő? (1888.)
Lehet-e és szabad-e a mediaeval szöveg közé antiqua számokat használni s minő esetben engedhető ez meg? (1889.)
Mit értünk magyar styl alatt, különösen a magyar nyomdászat terén mivel lehetne azt kifejezni? (1889.)
A «Magyar Nyomdászat»-ban «magyar cursiv» elnevezés alatt használatos írás mediaeval jellegü-e vagy nem? (1889.)
Az idézőjelek egymás alá való szedésénél, például árjegyzékeknél vagy hasonló munkáknál, hol egyes tárgyak megnevezése többször fordul elő és ezt idézőjellel teljesitjük, minő eljárás követendő? (1889.)
Szedő-árszabályunk 9. pontja így hangzik: Táblázatos szedés vonalakkal vagy a nélkül, kétszeresen számitandó s az árszabály magyarázatára készitett szabályzatban e pont még homályosabban van körülirva; hogy kell e pontot értelmezni? (1890.)
Szükséges-e, hogy az accidenz-szedő, a midőn valamely munkát több színben való nyomásra tervez, a színeket már szedés közben maga állapítsa meg? (1890.)
A kilövés helyességeért a szedő vagy pedig a gépmester felelős? Tartozik-e a gépmester a nyomandó szedés helyessége felől tudomást szerezni? (1890.)
Tekintve a szedő és a kezére bízott munka előnyét, mi mutatkozik czélszerübbnek: ha van az üzletben állandó föltisztogató vagy maga a szedő szerzi-e be magának a szükséges anyagot? (1891.)
Helyes-e a német és osztrák betüöntödékből kikerült milliméter jeleket a magyar métermázsa jelzésére használni? (1891.)
Ha egy műben, hol széljegyzetek fordulnak elő, az egyik oldalon ugy találna esni a széljegyzethez tartó bekezdés, hogy alul csak két sor maradna, míg a széljegyzet 5–6 sorból áll, szabad-e a széljegyzetet megtörni és átvinni a másik oldalra? (1892.)
b) A fölolvasások. Habár volt olyan fölolvasás is, a mely társadalmi kérdéssel foglalkozott, a túlnyomó része mégis technikai kérdést tárgyalt. Részben feleletet és egyuttal tanulmányt a benyujtott szakkérdésekre, részben önálló szakvéleményt. A Kör tiz évi fönnállása alatt 10 rendes évi és 2 rendkivüli közgyülést, 54 havi fölolvasó és vitaülést tartott, a melyeken az itt következő 45 szakférfi, a szintén itt közölt 107 értekezést általánosan nagyszámu hallgatóság előtt olvasta föl:
Ács Mihály: Látogatások egy nagynevü botfaragónál. 1884. – A magyar nyomdászat első századáról. 1886. – Az önképző-egylet és «Typographia» történetéről. 1888. – A sajtó munkásainak a szabadsajtóról. 1888. – Humor az ólomporban. 1889. – Viszontagságos könyvcsinálás. 1891. – Márczius tizenötödike. 1892.
A–d J.: A nyomdász természetrajzához. 1889.
Bauer J. M.: A nyomdai betü- és anyag-raktárak berendezéséről. 1891.
Bendtner József: Kleinmann Frigyes emlékezete. 1892.
Csató Zsigmond: Hadat a «styl» ellen! 1888.
Darula Arnold: Antiqua számok a mediaeval szövegben. 1889.
Darvas Adolf: Átszámítási táblázatok. 1889. – A «szakkörről». 1890.
Durmits Imre: A cursiv betük alkalmazásáról. 1888.
Feuerlöscher Ármin: A kezdőbetükről (initialék). 1884.
Firtinger Károly: A socialismusról, összefüggésben a nemzetiségi kérdéssel. 1883. – A párisi sajtó a franczia forradalom idejében. 1883. – Az ipartörvény módosításáról. 1883. – A békéltető biróságok szerepéről a munkás-mozgalmakban. 1886. – Az egylet negyedszázados fönnállásának története czímü munkáról. 1887. – Saphir M. G.: Az első párisi világtárlat alkalmából 1855-ben. 1890. – Két régibb pesti nyomda története. 1892.
Fuchs Zsigmond: A késmetszésről. 1891.
Gelberger Mihály: A naptárakról. 1888. – A bécsi jubileumi iparkiállitáson tapasztaltakról. 1888. – A hirdetésekről. 1889. – Jelentés a tagsági jegy pályázat eredményéről. 1890. – Titkári jelentés a Szakkör X. évi működéséről. 1892.
Gelléri Mihály: Photographiák és typusok a nyomdászéletből. 1882. – A sajtóhibákról. 1884., 1885., 1886., 1887., 1888., 1889., 1890. – Emlékezés régiekre. 1885. – A magyar népirodalomról. 1890. – A nyomdai festék gyártása Magyarországon. 1890. – Nyomdásztanonczok szakiskolája 1891.
Gelléri Miksa: A sajtószabadságról tekintettel a könyvnyomdászatra. 1891.
Gottesz Gyula: A hangjegyszedésről. 1886.
Griesz Ede: A műszedés kizárásánál követendő szabályok. 1883. – A szedő teendői a könyvek szedése és tördelésére vonatkozólag. 1884.
Grócz Ernő: A szedőgépről. 1891.
Gyöngyösi Sándor: A «Pesti Hirlap»-nál előfordult esetről. 1884.
Haraszthy József: A hirlapirodalomról. 1892.
Heller Ignácz: A disznaptárakról. 1891., 1892.
Hódy Soma: Lehet-e a munkás jó hazafi? 1883.
Imreh Sándor: Mulhatlanul szükséges-e a kötjelek használata a szóelválasztásoknál? 1889. – Visszaemlékezések. 1892.
Katits Antal: Katona-életemből. 1886., 1887.
Kleinmann Frigyes: Az impressiumról. 1884. – Hivatás, szakképzettség, műveltség. 1886. – ABC szedők számára. 1887. – Jelentés a fali naptár szedésre hirdetett pályázatról. 1888. – Jelentés a díszoklevélpályázatról. 1889.
Kovács Károly: A röviditésekről. 1890.
Krause József: A gépek tisztántartása és fölszerelése. 1888.
Dr. Krejcsy Rezső: A gyárfelügyelőség eredete, czélja és az iparhatósági megbizottak teendői. 1887.
Láng József: Nemzetiséghez való ragaszkodásunkról. 1883. – A bennünket érdeklő fölolvasásokról. 1883. – Tanulmány a könyvgerinczről. 1884. – Elmélkedések márczius 15-éről a mi szempontunkból. 1885. – A röviditésekről. 1885. – Jelentés a levélfejszedésre vonatkozó pályaművekről. 1887. – A bécsi jubileumi iparkiállitáson tapasztaltakról. 1888. – Czensura és sajtószabadság. 1889. – Külföldi szakegyletek és körünk reformálása 1890. – Titkári jelentések a Kör I–VIII. évi működéséről. 1883–1890.
Meliszer Ernő: Az irásjegyek alkalmazásáról. 1888.
Németh Lajos: A könyvek szedése és tördeléséről. 1889.
Névtelen: A betüöntésről. 1887.
Noviczky László Napoleon: A chinai nyomdászatról. 1886.
Plachy Lajos: Korszerü mozgalmak. 1884.
Pusztai Ferencz: Könyvczimek története és szedéséről. 1882. – A táblázatos szedésről. 1883.
Schwind Béla: Titkári jelentés a Szakkör IX. évi működéséről. 1891.
Sebők Lipót: Széljegyzetekről (Marginalien). 1884.
Somos Árpád: Nyelvünk sajátságairól. 1892.
Szabó Elek: A betüszekrényekről. 1890.
Szabó Dezső: Az aláirásokról. 1885. – Régibb és ujabb hirlapokról. 1887. – Két fontos irásjelről. 1889. – Jelentés a magyar styl kézikönyvére hirdetett pályázatról. 1892.
Szemethy Géza: Az oldalszámokról. 1885. – Az ábrák elhelyezéséről. 1885. – Jelentés a hangjegyszedés mikéntjére hirdetett pályázat eredményéről. 1886. – A hirdetésszedésről. 1887.
Szvoboda István: Szakbirálat egy árjegyzék szedése és nyomtatása fölött. 1888.
Tanay József: Egy nyomdász életéből. 1885. – Elmélkedés a 48-iki eseményekről. 1892.
Tóth Ferencz: A jegyzetekről. 1884.
W.: A könyvek diszitéséről. 1890.
Wesztwalevits Antal: Egy szakkérdés a több szinben való nyomásról. 1890.
c) Az irodalmi vállalatok. A Társaskörnek, mint a szakmáját irodalmilag művelni és fejleszteni hivatott testületnek gondoskodnia kellett arról, hogy elveit, törekvéseit és százféle intézkedéseit, határozatait valamilyen úton nyomtatásban is elterjessze és érvényre juttassa.
A Kör alakulása idején fönnállott egyetlen irodalmi vállalat, a «Typographia» e tekintetben jó szolgálatokat tett volna, ha a szaktársak egy – tagadhatatlanul nagy – része ellentétbe nem helyezkedik a Társaskörrel és nem teszi lehetetlenné a lap támogatását igénybe venni. A Pusztai Ferencz által az anya-egylet választmányában 1882 november 5-ikén fölvetett inditványa, hogy magyarosítsuk meg a «Typographiá»-t, sok időre válaszfalat épített a Kör és a «Typographia» közé s gondoskodnunk kellett alkalmas organumról. Tanay Józsefé az érdem, hogy ezzel csakhamar rendbe jöttünk. Az 1882. év november 11-ére a Sebestyén-téri «Csiga» vendéglőbe hítt meg nehány ügybarátot, jobbára társasköri tagokat, «egy kis bizalmas értekezletre». Az értekezlet tárgya az anya-egylet német elemeivel szemben állásfoglalás képezte és bevárandónak határoztuk az anya­egylet tisztujító közgyűlésének intézkedéseit, attól tevén függővé a lapalapítás eszméjét is. Pártunk «bizalmas értekezlete» 1883 május 9-én, Ács Mihály elnöklete alatt, a lapalapítás eszméjét fölvetette, és Aigner József, Katits Antal, Marich Ágost, Szép Mihály és Tanay József szaktársakból alakitott ötös bizottság által elvtársakat gyüjtött és már 1883 május 20-án az Osinger-vendéglőbe alakuló-ülést hítt egybe. Mintegy 140-en voltak jelen és egyhangu lelkesedéssel mondták ki a lapkiadó-szövetkezetté való tömörülést. Az előterjesztett szabálytervezetek elfogadása után nyomban megejtették a választást és a szerkesztőbizottságba Ács Mihály, Dadai Géza, Griesz Ede, Hódy Soma, Láng József, Pusztai Ferencz, Schwind Béla, Seper Kajetán és Tanay József szaktársakat választották; ellenőrré Szabó Dezsőt, administratorrá Katits Antalt, segédeivé Aigner Józsefet és Grebencz Lajost. A bizottság a maga kebeléből szerkesztőül Pusztai Ferenczet, elnökül Dadai Gézát és jegyzőül Griesz Edét választotta meg.
A lap czíme «Nyomdászok Közlönye» volt; dicséretére válik ugy a föntartó szövetkezetnek, mint a szerkesztő-bizottságnak és a nyomtató Franklin­társulatnak. Ez volt az első nagyobb szabású magyar szakirodalmi termék, a melyet ha nem is a Társas­kör adott ki, de annak lelkes pártfogásával egyugyanazon férfiak látták el szellemi anyaggal.
Innen van, hogy a Kör 1883 junius 24-iki rendes évi közgyűlése már hivatalos lapjává tette a «Nyomdászok Közlöny»-ét és fölkérte annak szerkesztőjét, hogy szenteljen a Körnek egy állandó rovatot. A kör tagjai e kapcsolat folytán nagy ügyszeretettel támogatták a lapot és az 1884 julius 16-án visszalépett Pusztai Ferencz helyére megválasztott Ács Mihály szerkesztő még jobban megszilárdította a lapba vetett bizalmat. Azonban be kellett látni, hogy a Kör és a lapszövetkezet, mint külön testületek, zsibbasztólag hatnak egymásra, ha ugyanazon személyek szolgálják mindakettőt; mozgalom indult meg tehát, hogy a kettőt egyesítsük; bizottságot küldött ki a Kör, mely az alapszabályok czélszerü módosítását látta szükségesnek. Már hozzá is fogtak a kivánt módosításhoz, midőn 1885-ben diadalra jutott a «Typographia» megmagyarosítása. A hosszu és heves küzdelemnek véget vetett egy értekezlet, lovag Falk Zsigmond elnöklete alatt, melyen mindkét párt elfogadott egy békekötést a «Typographia» megmagyarosítása és a német szövegnek «Gutenberg» czím alatt való melléklése által.
E siker hatása alatt szüntettük meg 1885-ben a «Nyomdászok Közlönyé»-t, habár havi folyóirat minőségében való föntartásának sok lelkes hive volt.
Mint történeti eseményt említem itt meg, hogy a «Nyomdászok Közlönyé»-nek anyagi előnye is Körünkre lett áldásthozóvá. Ács Mihály 100 frtnyi s Pusztai Ferencz 70 frtnyi szerkesztői tiszteletdíjukat a kör szakirodalmi alapjának megkezdésére adományozták, valamint a fönmaradt 51 frt 67 krt is a szövetkezet ennek az alapnak juttatta és ezzel képessé tették rá körünket, hogy irodalmi vállalatok kiadását megkezdhesse.
A «Nyomdászok Közlönye» utolsó száma 1885 julius 1-jén jelent meg. Ettől fogva ismét a «Typographia» volt a Kör hivatalos lapja.
Igaz ugyan, hogy csak kevés ideig élveztük a békét, mert a «Typographia» 1886-ban Körünk és egyes személyei ellen kiméletlen támadásokat indított, a mi 1888-ban már annyira tarthatatlanná vált, hogy a Kör tagjai a Pusztai Ferencz által 1888-ban meginditott «Magyar Nyomdászat»-ot keresték föl dolgozataikkal, a miért a «Typographia» szerkesztője a Kör hivatalos közleményeinek közlését is megtagadta és e miatt egy darabig körlevelek útján kellett a tagokkal érintkeznünk. Ez ellen a választmánynál elégtételt nyertünk, mert pár havi időköz után utasították a szerkesztőt, hogy a Kör közleményeinek helyet adjon s csak azt kötötték ki, hogy a fölolvasások, a mennyire lehet, a «Typographiá»-ban tétessenek közzé.
Már az 1888-iki események behatása alatt határozta el a Kör elvben, hogy a szakma fokozottabb művelésére ingyen szaklap adassék a tagoknak. E terv azonban a létrejött ujabb egyesség miatt abban maradt, de már 1890-ben, a midőn a Kör elhatározta, hogy anya-egyleti üggyel nem foglalkozik, szükséges volt ingyenes lapról gondoskodni. A választmány tehát kieszközölte, hogy a Kör Pusztai Ferencz «Magyar Nyomdászat» czímű lapját adhatta tagjainak. De mert egyrészt a lap ily módon sokba került a Körnek (tagonkint 2 frt), másrészt a tagok az akkor fölmerült ármozgalomban való magatartásáért a szerkesztő iránt elhidegültek és maga a szerkesztő is a viszony megszüntetését hangoztatta, az összeköttetés 1890 deczember végével megszünt és elérte a Kör régi vágyai legfőbbikét: alapított saját kiadványu lapot, a «Grafikai Szemlé»-t.
Az «Évkönyv», melynek első évfolyamát Tanay József szaktársunk, Ács Mihály, Bauer J. M., Firtinger Károly és Pusztai Ferencz szaktársak közreműködésével szép erkölcsi sikerrel szerkesztett és adott ki, három évi pihentetés után, a Társaskör kiadásában nyert folytatást. Az 1886 junius 24-én tartott évi közgyűlés határozta el a kiadás átvételét. A szakbizottság Ács Mihályt nyerte meg szerkesztőnek, a ki négy éven át évről-évre tökéletesebb kézi-könyvet adott tagjaink és a szakközönség kezébe. Azonban gyöngélkedés miatt visszalépett és az 1891. és 1892. évi 6. és 7. folyamot Kleinmann Frigyes szerkesztette, mondani is fölösleges, hogy az Ács Mihály által megkezdett alapon. Az elért szép erkölcsi siker mellett – a mit legjobban bizonyít, hogy az anyaegylet által 1890-ben és 1891-ben kiadott másik vállalat ártalmunkra nem lehetett – jókora anyagi siker koronázta a vállalatot. Mindjárt az első évben 227 frt 19 kr tiszta hasznot tudtunk fölmutatni, ugy hogy 50 frtot az árszabály-bizottságnak adhattunk és a többivel a Társaskör irodalmi alapját gyarapíthattuk. Azóta nincs év, hogy a mérleg haszonnal ne zárulna, pedig az évkönyv most már a Kör rendes tagjainak ingyen jár, előfizetők pedig 60 krért szerezhetik meg. Oly kedvezmény, melyet más egylet aligha volna képes megadni. A Kleinmann Frigyes halálával gazdátlanná vált szerkesztői állás Szabó Dezső szaktársunkra jutott örökségbe.
d) Pályázatok. A Társaskör fönnállása alatt hat pályázatot hirdetett, a melyek közül a legutolsó, a magyar stylre vonatkozó, egyelőre meddőnek bizonyult. 1. Az első pályázat 1886-ban a hangjegyszedés mikéntjére volt hirdetve és mint legjobb, Gottesz Gyula nyerte el az 5 arany pályadíjat. 2. A második pályázat a kör szükségletére szánt levélfej szedésére szólt 1 drb arany jutalommal és 1887 juniusban Wesztwalevits Antal vívta ki a győzelmet. 3. A harmadik pályázat 1888-ban fali naptár szedésére volt hírdetve és a 3 arany első díjat Schweiger Nándor, az 1 arany második díjat Spitz Adolf nyerte el. 4. A legnehezebb föladat a díszoklevélre hirdetett pályázat volt 1889-ben. A többször meghosszabbított pályázati határidő daczára csak három mű érkezett, de mind a három jutalmat is kapott. A győztes Kalhanek Nándor 5 arany, a második Spitz Adolf 3 arany, végül Krumpek Sándor és Patkó Imre győri szaktársak dícsérő-oklevél kitüntetést nyertek. A díszoklevelet a Kör tiszteletbeli tagjai számára azonnal ki is nyomattuk. 5. A kör használatára szükséges tagsági jegy szedésére és nyomására 1890-ben hirdetett pályázat mindkét díját: az első 5 arany és második 2 arany pályadíjat Wesztwalevits Antal nyerte el. Götz József munkája nyilvános dícséretet érdemelt. 6. Az 1890. évi november 30-án tartott havi ülés monumentális pályázat hirdetését emelte határozattá; Láng József inditványára ugyanis kimondta, hogy a Kör tíz évi fönnállásának emlékére pályázatot hirdet a magyar nyomdászati styl kézi könyvére, 25 arany pályadíjjal. Az 1891 január 1-jén hirdetett pályázatra ugyanez év november 30-áig egy pályamű érkezett s miután a kivánt föltételeknek nem felelt meg, az 1892 julius 10-én tartott közgyűlés egyelőre pihentetni határozta az ügyet. Az idő megérleli az eszmét.
e) Verseny. Eddigelé csak egyet rendezett a kör: 1890 márczius 16-án a szabadsajtó megünneplésének emlékére, lovag Falk Zsigmond védnöksége alatt, a «Pesti könyvnyomda részvénytársaság» nyomdahelyiségében szedésversenyt. A lélekemelő versenyen tizenkét szedő kelt harczra, ki-ki a saját üzlete szekrényéből és szedőeszközével. A verseny délután 2 órától 5-ig, tehát 3 órán át tartott. Első győztes lett Meliszer Ernő, 2-ik Link József, 3-ik Benjáts Sándor, 4-ik Einczig József, 5-ik Lustig Lajos, aztán következtek Sprenczl Károly, Preusz Jakab, Lippert István, Neumann Mór, Genda Antal, Lipp Károly és Pataky István. Az elért szép erkölcsi sikeren kivül a szedésverseny 40 frt 95 krt jövedelmezett, a mely összeget az árszabály-bizottsághoz tettük át. A szedésversenyről különben emlékfüzetet készitett a «Pesti könyvnyomda részvénytársaság», mig Szabó Elek a versenyanyag fölhasználásával tanulmányt irt a magyar szedő-szekrényről.
f) Kiállitások. Kisebb kiállítás számba mentek a technikai pályamunkák, a melyeket az eredmény kihirdetése után mindig közszemlére tettünk.
Nagyszabású kiállitás volt az 1887 márcz. 13-án, az anya-egylet nagytermében megnyitott hirlapkiállitás, melyet a Társaskör 1848 márczius 15-ikének 39-ik évfordulója megünneplésére rendezett. A több mint 600 magyar hirlapból álló kiállitást igen sürün látogatták. A Társaskör bizalmi férfiai kalauzolták a közönséget s adtak fölvilágosításokat az érdeklődőknek a kiállitás jelentőségéről. – Egy hét mulva beállott a rombolás munkája. A kiállitás eredményét s tanulságait Szabó Dezső az 1888-ra kiadott Évkönyv számára dolgozta föl. Egyébként pedig az egész gyüjteményt ifj. Falk Zsigmondnak ajándékoztuk, a ki nagybecsü, régibb koru hirlapjainak kiállitásával működött közre a siker kivivásában. – A kiadás összege 105 frt 31 kr volt.
g) A vitatárgyak anya-egyleti, köztársadalmi, szakmabeli, valamint saját vitán alapuló ügyek szellőztetésével, véleményezésével és megoldásával foglalatoskodtak.
Mindjárt a működés első évében, mint már leirtuk, 1882-ben melegen karolta föl a Kör Pusztai Ferencz «Typographia»-magyarosító inditványát és mindvégig kitartott, mig csak 1885 márczius 15-én, a szabadsajtó emléknapján, győzelemre segítette. Befolyt az anya-egylet tisztujító választásába is és a kisebbségben maradás után a «Nyomdászok Közlönye» megalapitásába.
Az országos-egylet eszméjét is e Kör karolta föl és első ismertette szélesebb körökben. Véleményeket nyilvánított és nagy segitségére volt az előkészitő bizottságnak.
Az 1885-iki ármozgalom alkalmával élénk mozgalmat inditott a Kör a gyüjtések fokozására. Azóta az árszabálybizottságok, mig alapszabályaink ezt engedték, a Kör hathatós támogatásában részesültek.
Foglalkozott az időnkint egybehivott anya-egyleti közgyülések napirendjével s véleményt nyilvánitott a tagok tájékoztatására. Ez már az első időkben oly izgalmakat keltett, hogy képtelennél képtelenebb vádakat kezdtek fölhozni a Kör ellen. Ugy hogy például az 1883 október 7-én tartott havi ülésünkön Tanay József elnök erélyesen kelt ki a Kör ellen inditott hajsza miatt: teljes megvetéssel és fölháborodással utasitotta vissza az antiszemitizmus vádját. Pedig a Kört minden cselekvésénél teljesen az az elv vezette, a melynek Ács Mihály 1886 junius 24-én, a negyedik évzáró közgyűlésen adott kifejezést: «Három alapelv szem előtt tartása mellett a Körnek alapszabályaiba iktatott czéljai mindinkább valósulni fognak: 1. A Kör intézkedéseit sohasem a személyes hiuság, hanem az általános czél, a közösügy igaz munkálása jellemezze, tetteiben ügyet és nem személyt kell tekinteni. 2. Valamint a legműveltebb nemzetek, hol az ipar és igy a nyomdaipar is kifejlődött, ragaszkodnak nemzetiségükhöz, ugy nekünk sem szabad a nemzeti alapot elhagyni. 3. Körünk mindenkor az anya-egylet általános érdekü ügyeit meg kell hogy vitassa, tökéletesbitse s az az ügy eldöntését a közjó és az igazság által kivánt módon vigye keresztül.»
Sajnos, körünk ellenesei ezt nem igy fogták föl és épen Ács Mihály volt kénytelen egy év mulva az elnöki székről megjegyezni, hogy körünk sok viszálynak és zaklatásnak volt kitéve, épen oly oldalról, a honnan támogatás járta volna. «Támadóink» ugymond «vagy nem ismerik czélunkat, vagy irigylik körünk sikereit». Akármint volt, az elismerés egyszer mégis csak fölcsillámlott. Az 1887. év május havában átiratilag hivta föl az anya-egylet választmánya Körünket, hogy megszünve külön testület lenni, alkossuk az anya-egylet önképző-bizottságát. Erre válaszunk az volt, hogy mindaddig, mig a Kör fölösleges voltáról meg nem győződünk, a Kört tovább is föntartjuk.
E válaszunkra aztán fokozottabb lett a hajsza Körünk egyes személyei ellen; ugy hogy elvégre is szükségessé vált, hogy a kortesvilág üzelmei, a személyes harcz elől kitérjünk. És az 1889 ápril 14-én hozott határozat értelmében nem foglalkoztunk anya-egyleti ügyekkel. Ehhez képest meg is változtattuk az alapszabályainkat, kizárólagos szakkörré való átalakulásra.
Itt adjuk a Kör ülésein hozott elvi jelentőségü határozatokat, történetük sorrendjében:
1. Hetilapoknál, melyeknek minden hét egy meghatározott napján kell megjelenniök, a számadás pedig átlagos, ha esetleg közbeeső ünnepnapon rajtok dolgozni kell, az ünnepnapi kárpótlás követelhető-e? – Az esetben követelhető csak kárpótlás, ha a lap szedői ily értelmüleg egyezkedtek a munkaadóval. 1882.
2. A «Typographia» megmagyarositásának eszméjét Pusztai Ferencz az anya-egylet 1882 nov. 5-iki választmányi ülésén vetette föl. A Kör e tárgyban a következő határozatot hozta: A mai napon tartott rendkívüli ülés kimondja, hogy a «Typographia» megmagyarositásának eszméjét pártolja és elvárja tagjaitól, hogy azt ugy szóval, mint tettel támogatni fogják. A szaktársak fölvilágositására buzditó körlevelek bocsátandók közre. 1882.
3. Nemzetiséghez való ragaszkodásunkról értekezett Láng József és vita tárgyává tette, hogy befolyjon-e a Kör, hogy a magyar szellemnek ott is tért nyisson, az anya-egylet tisztujitó választásába. – Jelöltnévsor kibocsátására Gyöngyösi Sándor, Heller Ignácz, Hódy Soma, Katits Antal, Krausz Károly, Marich Ágoston, Pusztai Ferencz választattak meg. 1883.
4. A socialismusról Firtinger Károly értekezésében azt állitotta, hogy a munkás nemzetiségéhez hű lehet, a nélkül, hogy a socialismus alapelveit vele sérthetné. Kaczander Gyula ellenvéleménye szerint a munkás, épen mint a munka, internationalis kell, hogy legyen. – Az ülés kimondta, hogy a munkás lehet egyuttal nemzetiségéhez hű hazafi, a nélkül hogy vele a munkásérdekeknek ártalmára lehetne, tehát Firtinger álláspontját fogadta el. 1883.
5. Az 1883 ápril 8-án végbement anya-egyleti tisztujító közgyűlést megelőzőleg, annak napirendjét a Kör pontonkint letárgyalta és heves vita után elfogadta az előzőleg kiküldött hetes bizottság javaslatait: 1. A «Typographiá»-t nem lehet az egylet választmányától függetlenné tenni; 2. elfogadtatik a hazafias elemekből egybeállitott jelöltnévsor; 3. A betegsegélynek 90 krról 1 frtra emelése inditványozandó; 4. Steiner Adolf számvivő fizetése 100 frttal emelendő; 5. A Kör határozatai minél nagyobb körben ismertetendők. 1883.
6. A kérdés fölött, hogy a fekvő könyvgerinczföliratok alulról fölfelé, vagy fölülről lefelé való olvasásra készitendők, nagyobb vita fejlődött. Láng József értekezésében a fölülről lefelé, mig Hódy Soma az alulról fölfelé való alkalmazás mellett nyilatkoztak. – Az ülés pár szónyi többséggel a fekvő könyvgerinczek alulról fölfelé készitését fogadja el, de mielőtt a véleményt végérvényesnek nyilvánitaná, Láng József inditványára megbizza a választmányt, hogy e kérdést a lipcsei «Typographische Gesellschaft»-nál is vita tárgyává tegye. 1884.
7. Miután a «Nyomdászok Közlönye» szövetkezete kizárólag pártczélokra alakult és a kör tagjait szolgálja, az anya­egylet küszöbén volt évi közgyűlésébe a kör nem kivánt befolyni. 1884.
8. A «Nyomdászok Közlönyé»-nek szövetkezete és a Társaskör egy és ugyanazon férfiak foglalkoztatásával bénitólag hatottak egymásra; egyesülésük keresztülvitelével Ács Mihály, Dadai Géza, Láng József, Darvas Adolf, Feuerlöscher Ármin, Plachy Lajos és Ruzicska Gyula bizattak meg. 1884.
9. Az anya-egylet önképző-osztálya ülést hivott egybe az egylet országossá tevésének megbeszélése czéljából. A tagok buzditása emelkedik határozattá. 1884.
10. Az anya-egylet országossá tevésével foglalkozva, nagy vita után kimondja az ülés 1. hogy az érintett egylet országossá tételét jelenleg csak ugy véli elérhetőnek, ha az egyelőre csak a rokkant-, özvegy- és árvaalapra terjesztetik ki, a többi ágak idővel, esetről-esetre központosíttassanak; 2. az anya-egylet választmánya fölhivatik, hogy e tárgyban mielőbb közgyűlést hivjon egybe, melyen végleg megállapodás éretnék el. 1884.
11. A «Nyomdászok Közlönye» szövetkezetével való egyesülés lehetővé tételére az alapszabályok kellő módositása válván szükségessé, ennek intézésére Darvas Adolf, Griesz Ede, Hirschenhauser Rezső és Karácson Aladár küldettek ki. 1884.
12. Az ülés határozottan ellenezte az «Egyetértés»-dalkörnek az anya-egylet által való szubvenczionálását. 1884.
13. Kérdés merült fel, hogy a segélyző-egylet bevételeinek biztosítására nem lehetne-e a nyomdatulajdonosokat a kötelező hozzájárulásra kényszeríteni? Hosszabb vita után a Kör az illetékes minisztérium megkérdezését határozta el. De hogy az ügy annál biztosabb megoldást nyerjen, lovag Falk Zsigmondot, mint az anya-egylet elnökét, határozta az ülés fölkérendőnek a válasz kieszközlésére. – Lovag Falk Zsigmond az ipar- és kereskedelemügyi miniszter következő válaszáról értesíti körünket: «A munkaadókat a segédek segélyegyletébe való befizetésre kényszeríteni az ipartörvény nem ad jogot a miniszternek.» 1884.
14. Az anya-egylet 1884 október 19-én tartandó rendkivüli közgyűléséhez, az országos egylet előmunkálására kiküldendő bizottságba a Kör részéről a Kör következő tagjai jelöltettek: Darvas Adolf, Feuerlöscher Ármin, Firtinger Károly, Láng József, Lipp Károly, Márián György, Pick (most Pető) Lipót, Sitte József, Strauch Alajos, Ruzicska Gyula és Zaka Lajos. (E jelöltnévsor győzött, csak Feuerlöscher helyett Leitner Pál jutott a bizottságba.) 1884.
15. Az anya-egylet 1885 márcz. 15-én tartandó rendes évi közgyülési napirendje letárgyaltatván, a következők fordultak elő: 1. Az országos egyletet előmunkáló 11-es bizottság lassu, fokozatos munkálkodásáról szóló jelentését tudomásul veszik; 2. a választásokba a Kör nem foly be; 3. a «Typographia» megmagyarositása iránti inditvány lelkesedéssel pártoltatik és örömmel veszi az ülés tudomásul Pusztai Ferencz ama kijelentését, hogy háromszor megbukott inditványát Fuchs Antal egyértelmü inditványa daczára, nehogy a véletlen esélye miatt az inditvány tárgyalás nélkül maradjon, benyujtja. (A magyarositás ezuttal már diadalra jutott.) 1885.
16. Az ülés elhatározza, hogy 1848 márczius 15-ének, mint a sajtószabadság kihirdetése napjának évfordulója minden évben megünnepeltessék.
17. Az 1885 őszén meginditott ármozgalom alkalmából Deutsch Albert árszabálybizottsági tag jelentést tett a bizottság munkálatairól. A Kör az elért eredményekért teljes megelégedésének adott kifejezést, a bizottság további működéséhez sikert kivánt, az ország összes nyomdászságához buzditó körlevelet kibocsátani határozta és fölhivta a gépmesterek és nyomók körét, hogy a siker érdekében csatlakozzanak a mozgalomhoz. 1885.
18. Ugyancsak az árszabály-bizottság nevében Darvas Adolf által előterjesztett jelentés helyesléssel találkozott és erélyesebb gyűjtés iránt lőn intézkedés téve. 1886.
19. A lipcsei szakkör értesitette Körünket, hogy ott pár év előtt már foglalkoztak a fekvő könyvgerincz alkalmazásmódjával és a Láng-féle álláspontot fogadták el, hogy a gerincz felülről lefelé haladólag szedessék; a lipcsei szakkör egyuttal kölcsönösséget is ajánl. – Vita után a kölcsönösség elfogadtatik. 1886.
20. Az anya-egylet önképző-osztályának bizottsága átiratban szólította föl a Kör választmányát, hogy legyen az egylet szakbizottsága és szüntesse meg a Kört. – Erre a választmány hosszabb vita után következőt válaszolta: a Kör örömmel vesz tudomást a megtisztelő bizalomról, de tekintetbe véve, hogy az átirat indokolását szolgáltató közlemények s a Körünkkel szemben következetesen tanusitott magatartás nem nyujtanak biztositékot, hogy Körünk czéljai az anya-egylet kebelében csakugyan érvényesülnének: a választmány Körünk fönnállását mindaddig szükségesnek tartja, mig a tények azt nem bizonyitják, hogy az anya-egyletben mindazt cultiválják, a mit Körünk. Örömmel nézünk eléje az anya-egylet ebbeli átalakulásának, addig azonban alapszabályszabta működésünket meg nem szüntetjük. 1887.
21. Az országos egylet körüli teendők képezték vita tárgyát s az ülés kimondta, hogy: tekintve, miszerint az egylet tevékenységétől függ az összes hazai szaktársak sorsának előmozditása: a segélyző szakosztályok által nyujtandó segélyek fokozása mellett az önképző szakosztálynak a vidékre is a lehetőség szerint kötelező föntartását tartja szükségesnek, azon hozzáadással, hogy a tagok kötelezettségeiért számottevő és a szaktársak összességét érdekeink iránt ébren tartó intézkedések, továbbá a tagok társadalmi életére és művelődésére befolyó kedvezmények nyujtandók. (E határozat átiratban közöltetett az előmunkáló bizottsággal.) 1888.
22. A «Typographia» szerkesztősége Körünk közleményeit nem közölte, sőt egyes személyeket sértegetett, anélkül, hogy a védelemnek helyt adott volna: Grünhut Miksa indítványozza, hogy a Kör havonkint kétszer megjelenő szaklapot indítson. Ha az anya-egylet választmányánál tett lépések meddők lennének, a lap indításához a közgyűlés erkölcsi és anyagi támogatást igér. 1888.
23. Fölmerült a kérdés, hogy az anya-egylet vagyona házépitésbe lenne fektetendő, az ülés nem tartja ezt helyesnek, sőt első szükségletnek tartva, hogy az egylet jelenlegi háza eladassék, megfelelő ház szerzését csakis részvényszövetkezet létesitése alapján tartja eszközölhetőnek. 1889.
24. Az anya-egylet tagjai egy része által a «Typographia» szerkesztőjének a választmánytól függetlenné tevésére irányult mozgalmával szemben a Kör határozata szerint: Szükséges, hogy a választmány és szerkesztő az egylet érdekeit egy véleménnyel istápolják. Kell, hogy a választmány válassza a szerkesztőt olyformán, hogy a szerkesztő-bizottságot az erre legalkalmasabbakból alkossa, kik a maguk kebeléből aztán a legmegfelelőbbet tegyék szerkesztővé. 1889.
25. Nehogy a Kör az anya-egyleti ügyek tárgyalása által félreértésekre, gáncsoskodásra és surlódásokra adjon alkalmat, kijelenti az ülés, hogy az anya-egylet ügyeivel a Kör a lehetőség szerint nem foglalkozik. 1889.
26. Az anya-egylet önképző-osztálya május 1-jének, mint munkásnapnak megünneplésére hívja föl a Kört. – Az ülés kimondja, hogy bár az eszme ellen nem vagyunk, de mert ily ügyek tárgyalásával egy mult évi határozat óta fölhagytunk és különben is tisztán szakkörré átalakulóban vagyunk – véleményt nem nyilváníthatunk. 1890.
27. A Kör választmánya szükségét látta, hogy a technikai irány fokozottabb gyakorlására ingyenes szaklapot adjon a Kör tagjainak, lépéseket tett, hogy Pusztai Ferencz tiszteletbeli tagnak 1888-ban meginditott «Magyar Nyomdászat» czímű havi folyóiratát kedvezményes áron kaphassa meg annyi példányban, a hány tagja van a Körnek. Az 1890-iki juliusi füzettől fogva járt is az emlitett lap minden tagnak és a Kör tagonkint 2 frtot fizetett egy évre, a miért a Kör közleményei a lap boritékán jelentek meg. De részben az 1890-ben lezajlott ármozgalom alkalmából megindult azon törekvés miatt, hogy a tagok a «Magyar Nyomdászat»-tal a viszonyt megszüntetni akarták, részben pedig Pusztai Ferencznek az ügyet kicsinylő nyilatkozataiért a választmány 1890 decz. 1-én szaklap indításának tervét fogadta el s nagy vita után, melyben az egész választmány részt vett, elnök Kleinmann Frigyes indítványára a megindítás időpontját 1891 január 1-jére tette és az előmunkálatok megtételével Bauer I. M., Gelléri Mihály, Gelberger Mihály, Gyöngyösi Sándor, Szabó Dezső, Wesztwalevits Antal és Schwind Béla választmányi tagok bizattak meg. A bizottság a Kör deczember 21-diki havi ülésén közhelyeslések között jelentette, hogy a szaklap czime «Grafikai Szemle» lesz, Tanay József szerkeszti és Bauer I. M. lesz a főmunkatárs, a lap 12–16 negyedrét nagyságu oldalra terjed, havonkint egyszer jelen meg és lovag Falk Zsigmond úr áldozatkészsége segélyével a «Pesti Könyvnyomda részvénytársaság»-nál nyomatik. A lapot a tagok ingyen kapják, mig előfizetési ára is csak 2 frt egy évre. Egyes szám ára 20 kr.
i) Az ünnepélyek és mulatságok. Alkalmi ünnepélyt a kör, az 1885 márczius 29-én hozott elvi határozat óta, minden évben egyszer, a szabadsajtónak 1848 márczius 15-én történt kivívása emlékezetére, az e naphoz közel eső vasárnapon rendez. Az első alkalmi ünnepélyt 1886 márczius 14-én a Wolfarth-féle teremben rendeztük, a mely ez alkalommal zsúfolásig megtelt, hölgyközönséggel vegyesen. Az ünnepi értekezések elhangzása után lakoma volt pohárköszöntőkkel. Ács Mihály elnöki megnyitója, Gelléri Miksa alkalmi költeménye és Láng József alkalmi felolvasása, az ünnep emlékére külön füzetben is megjelent, mely a «Jótékonysági Kör» árvafelruházó alapjának 15 frtot jövedelmezett. 1887-ben a hírlapkiállítással ünnepelte meg a Kör a nagy nap emlékét. 1888-ban rendes havi fölolvasó ülést szentelt erre a czélra. 1889-ben a tavaszmező-utczai Morbitzer-féle teremben volt emelkedett szellemü ünnepély, a melyen az «Ébredés» dalkör hazafias dalai közben Kleinmann Frigyes, Ács Mihály és Láng József tartottak lelkesitő értekezéseket; még lakoma és pohárköszöntők is voltak, a mik ez estét is feledhetlenné tették az összejött szép közönségre. Az értekezésekből ezuttal is emlékfüzet jelent meg. Az 1890-ik évben ismét impozáns alakban rótta le körünk a nagy nap emlék-ünnepét: szedés-versenyt rendezett, a mely az egész fővárosi nyomdászság figyelmét fölkeltette. A «Pesti könyvnyomda-részvénytársaság» nyomdája, a verseny ideje alatt zsúfolva volt nézőközönséggel, míg este a Wassermann-féle összes helyiségek teltek meg az eredmény kihirdetését váró szaktársakkal és hozzátartozóikkal. Az ünnepi hangulat a nap emlékezetére itt is értekezésekben, lelkes beszédekben, pohárköszöntőkben és dalokban nyert kifejezést. Az 1891. évi ünnepély a Szentkirályi-utczában levő Biró-féle körhelyiségben volt, az 1892. évi pedig ismét a Morbitzer-féle teremben, épp oly lélekemelő, ünnepélyes hangulatban, mint az előbbiek.
A mulatságok évenkint nagy részét emésztették föl a kör bevételeinek. De nincs okunk sajnálni. Egyik legfontosabb czélunkat, a «magyar nyelv megkedveltetését» kizárólag a mulatságok által érhettük el. Rövid idő alatt a fővárosi nyomdásztársadalom kedvencz találkozóhelyévé vált a kör egy-egy mulatsága. A mi egyrészt a tagok családtagjaira is kiterjedő ingyenes belépési jog miatt, másrészt az «Athenaeum», «Összhang» és «Ébredés» dalkörökkel időnkint kötött kapocs miatt ugyszólván családias jellegüvé fejlődött és mint ilyen ismeretes ma is.
Az első kedélyes estélyt 1882 deczember 3-án rendeztük, az Osinger-féle teremben, műkedvelői előadással és táncczal. Az «Athenaeum-dalkör» lelkes dalaival működött közre, mig a műkedvelők «A miniszter előszobájában» czimü egyfölvonásos szindarabot adták. A kör az első évben 3, a másodikban 4, a harmadikban 5, a negyedikben 4, az ötödikben 4, a hatodikban 4, a hetedikben 3, a nyolczadikban 4, a kilenczedikben 5, a tizedikben 4 mulatságot rendezett jórészben az első estély mintájára, melyek közül kivételt képeztek: a) az 1886 deczemberben az «Iparos-kör» helyiségében táncczal összekötött műkedvelői előadás, a mely alkalomból a «Tiszteletes ur keservei» 4 fölvonásos vigjáték került színre az «Erdélyrészi közművelődési egylet» javára. A bevétel 60 frt volt, a mely összeget a kör 100 forintra kerekített ki és mint alapító lépett be az említett egyletbe. Az alapítvány jogerejénél fogva Körünk a Közművelődési-egylet választmányának tagja, b) az 1889 január 20-án a ferenczvárosi kör összes termeiben rendezett jelmezes farsangi estély, a mely nagyszabásu természeténél fogva ugyszólván merész vállalkozásnak látszott. A siker fényes volt. Érdekes műsor, csinos jelmezek, az «Ébredés» dalai és a fesztelen családias közönség feledhetetlenné teszik e kiválóan sikerült estélyt, a melynek sikerétől buzdítva 1892 február 14-én a Wassermann-féle teremben szintén nagysikerü jelmezestélyt rendezett a Kör.
A családias mulatságok legkedveltebbjei voltak az évenkint egyszer-kétszer jobbára pünkösdkor rendezett társas kirándulások, reggeltől estig tartó együttléttel. Első kirándulásunk, 1883 augusztus 19-én, a budai hegyek közé, a Lipót-mezőn levő Huber-vendéglőbe volt, a hol az «Összhang» dalkör közreműködésével fényes siker koronázta a kör rendezőségének fáradozásait. 1884 junius 1-jén Gödöllőre rándultunk, a hol a siker által fölbuzdítva még más két alkalommal is megfordultunk. 1886 pünkösdjén Török-Bálint volt szórakozásunk helye, a hová a siker miatt még egy második alkalommal is elmentünk. A «Szép juhászné»-hoz czímzett sashegyi mulatóhelyre kétszer mentünk el; a rákospalotai erdőben, a Háros-szigeten, a Csepel-sziget egy tisztásán, szóval mindenütt egy nagy család, a Társaskör családja volt együtt; de még ennél is nagyobb családnak alkotó része volt Körünk 1889 Péter és Pál napján, a mikor a fővárosi szakkörök összefogódzva, külön nagy hajón, a «Hilde-garde»-n Esztergomba és Visegrádra rándultak. Szívet-lelket gyönyörködtető látvány volt az annyi éven át viszálykodó nyomdász-testületet együtt látni. Saját kirándulásainkon «Csemege» czímű alkalmi lapot is adott ki a rendezőség.
A tagok szórakoztatására a fölolvasó ülések befejezte után többnyire kedélyes összejöveteleket tartottunk, a mivel a baráti viszonyt erősbiteni volt czélunk.
A tánczmulatságokat és kedélyes összejöveteleket eleinte az Osinger- és Wolfarth-féle, később a különböző nagyobb termekben rendezte a vigalmi-bizottság.

A KÖNYVNYOMDÁSZOK SZAKKÖRE
– 1890 junius 22-től –

Sem az 1882-ben miniszterileg jóváhagyott első alapszabályok, sem az 1885-ben jobban kifejezett czélokkal és eszközökkel és a választmányi létszám szaporitásának szükségével indokolt és 1886-ban jóváhagyott módositott alapszabályok nem feleltek meg ugy formailag, mint intézkedéseinél fogva is a tisztán és félreismerhetetlenül elismert szakkör fogalmának.
Az 1889. év junius 20-án tartott hetedik évi közgyülés, Láng József indítványára elhatározta, hogy az alapszabályok mielőbb módosítandók. Az ugyanekkor megválasztott tisztviselői kar a reá hárult megbizatásnak oly gyorsan tett eleget, hogy már az 1890 márczius 9-én tartott rendkívüli közgyülésen letárgyalták és elfogadták az uj alapszabályokat, a melyek az eddigiektől a következő lényeges változtatásokkal térnek el: a Kör kizárólagos szakkörré alakul át és ezért czímét «Könyvnyomdászok Szakköré»-re változtatja; az eddigi tiszteletbeli és rendes tagokhoz ezután pártoló tagok is fölvétetnek, a kik azonban rendes tagokká csak ajánlás után megejtett választás útján lehetnek. Elhatározta továbbá az ülés, hogy a választmány hívja föl a Kör akkori tagjait az iránt nyilatkozni, hogy kívánnak-e a körnek továbbra is tagjai maradni s ha igen, mely tagállományban. A rendes tagok sorába 129, a pártolókéba 28 lépett. Az így megmaradt rendes tagok az 1890 junius 22-én tartott rendes évi közgyűlésen a már 1890 ápril 30-án miniszterileg jóváhagyott alapszabályok értelmében alakították át a kört és elfogadták a szintén előterjesztett házszabályokat és ügykezelési szabályzatokat is, valamint elengedték a régi időből származó tagsági hátralékokat.
A Kör ügyeinek minél behatóbb intézésére a házszabályok akként rendelkeznek, hogy a választmány teendőjét négyféle bizottság által szorgalmaztatja. A szakbizottság technikai ügyeket tárgyal; az irodalmi bizottság a Kör szakirodalmi ügyeit vezeti; a gazdasági bizottság a kör gazdasági ügyeit intézi és kezeli az olvasószobát, a könyvtárt és a leltárt; a vigalmi bizottság pedig a Kör tagjainak társas-életét föllendítő rendezésekkel foglalkozik.
Bízvást mondhatjuk, hogy e körüllátó szervezet már a Kör első két évi működésére is – a mely két év eseményei emléksoraim keretébe tartoznak – örvendetes befolyást gyakorolt.
Lássuk az alapszabály szerint elénk tűzött föladatot és a választmány munkálkodását.
1. Az alapszabályokban kifejtett czélok elérésére szolgáló eszközök első pontja a szakbavágó kérdések fölött való értekezések fölolvasása, szabad előadása és vitatása. A Szakkör a havi fölolvasó ülések iránt eddig tapasztalt érdeklődést fokozni volt képes; mutatja ezt az, hogy az első évben hat, a másodikban öt ülést tartott és csak a vitaülések rendszeresítésével tett meddő kísérletet. Ez onnan van, hogy a körnek nincs még olyan alkalmas helyisége, a hol a házszabályokban is jelzett olvasóasztal stb. állna rendelkezésre és a hol, miként az a külföldi szakegyleteknél megvan, a naponkint szívesen találkozó szakférfiak közt önkéntelenül is fölvetődik egy-egy vitatárgy valamely életbe vágó szakkérdés felett. Állandó akadályunk volt az alkalmas helyiség hiánya; az első időkben az Osinger és Wolfarth-vendéglők mások, a körhöz nem tartozók számára is rendelkezésre álltak; 1886-ban az anya­egylet adott engedelmet, hogy havi üléseinket a helyiségében tarthassuk, mig 1890-ben ismét egy vendéglőbe, a Szentkirályi-utczában levő Biró-féle helyiségbe költöztünk, de azért biztos állandó otthonunk sohasem volt. Körünknek tehát első és legfőbb szüksége van egy állandó, biztos, kellemes saját helyiségre, a hol, habár áldozatok árán, meg birjon felelni a tagok jogos igényeinek.
2. Körünknek czélja a szaktanulmányi kirándulások rendezése is. Már 1884 junius 1-re volt tervezve egy kirándulás Debreczenbe; a lépések is meg voltak téve az ügy fényes sikere érdekében, de dugába dőlt a tagok közönyén. Visszariadtak a költségek miatt. Kezdetnek ezen a téren 1890 november 13-án 50 szakköri tag megtekintette Kurzweil János és Társa budapesti festékgyárát, a hol a jelenvoltak a festékgyártás mikéntjével ismerkedtek meg. Sajnos, hogy a Szakkörnek egy másik tervét nem volt módjában végrehajtani: ez a tanulmányi kirándulás a hermaneczi papirgyárba, a hova pedig a választmány utánjárására bármikor elmehetne a Kör, szívesen látnák. Remélhetőleg nem is ejti el az eszmét, mert a Szakkör lelkes tagjaiból mindig lehetséges lesz annyit összetoborzani, a mennyi egy ily expediczióra szükséges leend.
3. Szakközlöny és szakkönyvek kiadása a czélok legsúlyosabbjának látszik és mégis – hála a szerencsés viszonyoknak – épen megfordítva, ez a legvirágzóbb és legkevesebb megterheltetéssel járó ágazata a Kör vállalatainak.
A «Grafikai Szemle», a Szakkör ez első önálló alkotása ugy tartalmilag, mint technikai szempontból dícséretére válnék még a művelt nyugatnak is és a Szakkör első választmányát illeti az elismerés, hogy hivatásának teljes tudatában oly kitűnő két szakerőt nyert meg a lap élére, mint Tanay József és Bauer I. M., a kiknek egyénisége, szakismerete és munkakedve rendkívüli előnyöket adott a vállalatnak és olyan pártfogóra talált, mint lovag Falk Zsigmond, a kinek a Kör már annyit köszön és a kinek a Kör a «Grafikai Szemle» kedvezményes nyomtatásáért állandó lekötelezettje; van e lapnak még egy fáradhatatlan kiadó-kezelője is, Gelléri Mihály, a ki a lap első évfolyamának mérlegét a következő meglepő eredménnyel zárta le: A «Grafikai Szemle» 800 példányban eszközölt nyomtatása minden más kiadással együtt 619 frt 99 krba került, a bevételek összege előfizetésekből és hirdetésekből 848 frt 02 krt tett ki, az első évfolyam tiszta haszna tehát 228 frt 03 kr.
Az «Évkönyv», a Körnek ez immár nyolczadik évfolyamába lépő kézikönyve, a Szakkör kiadásában érte el sikerei tetőpontját. Az anya-egylet ugyanis a mult évben kijelentette, hogy megszünteti hasonló vállalatát, ha a Szakkör az Évkönyv árát 60 krajczárra leszállítja és átveszi az egyleti rovatokat; elvállalta azon fölül a kötelezettséget, hogy a netáni költséghiányon a Szakkörrel osztozik. E fölhívásnak annál inkább is tehetett eleget a Szakkör, mert a föltételek mind teljesíthetőknek bizonyultak; és az 1892-iki Évkönyv 1000 példányban jelent meg. Az olcsó ára mellett is némi tiszta hasznot eredményezett, a mi magyar szakkönyvnél ez az első eset. Tisztelet és hála a szerkesztő és elnök Kleinmann Frigyes emlékének, ezt a szép sikert az ő nevéhez fűzhetjük.
A magyar nyomdászati styl kézikönyvére 1890 november 30-án hirdetett pályázat egyelőre meddőnek bizonyulván, az 1892 julius 10-iki közgyűlés megbízásából gondoskodott a választmány, hogy a Szakkör a nyomdászat kézikönyvével adja maradandó jelét tizéves fönnállásának.
Itt kell még megemlítenem, hogy a Szakkör első idejébe esik egy monumentalis szakmunka megjelenése: «Emlékkönyv az első budapesti magyar versenyszedés alkalmából, mely 1890. évi márczius hó 16-án lovag Falk Zsigmond királyi tanácsos, a «Magyarországi könyvnyomdászok és betűöntők egylete» elnökének védnöksége mellett, a Pesti könyvnyomda részvénytársaság helyiségében tartatott meg.» A remek díszmunka három példányban jelent meg, egyet a védnöknek, egyet az anyaegyletnek és egyet a Szakkör leltárának adományoztak Bauer I. M. és Bauer Ferencz, az emlékkönyv derék készítői. Az emlékkönyvből egyszerű példányok is készültek, ezekből a versenyben közreműködők kaptak.
4. Szakbavágó versenyek időnkénti kiírása czímén egy érdekes pályázat fölött döntött a kör szakbizottsága. Az 1890-ben tagsági-jegy szedésére hirdetett pályázathoz öt pályamunka érkezett be, csinosnál csinosabb nyomdai termékekből. A legjobb két munkát Wesztwalevits Antal készítette s így a harmadik legjobbnak, Götz József ügyes alkotásának, csak a nyilvános dícséret juthatott.
5. Szakkiállítások rendezésére a lefolyt két év alatt nem volt sem elég ideje, sem elég alkalma a Körnek. Ez az alapszabályilag megállapított czél még megoldásra vár.
6. Nyomtatványok, betüminták, szakkönyvek és szaklapok gyűjtése foganatba van ugyan véve, de gyakorlati haszon csak úgy lesz belőle, ha – mint előbb is megjegyeztük – állandó olvasó-asztalról, kellemes találkozó helyről gondoskodva lesz.
7. Alkalmi ünnepélyek és a tagokat szórakoztató mulatságok rendezése ugyancsak a Társaskör által gyakorolt szellemben nyert folytatást s a Szakkör mulatságai és összejövetelei ma is magukon viselik a régi családias jelleget. Az érdem e részben a vigalmi bizottság sok év óta fáradhatatlanul működő elnöke, Gyöngyösi Sándoré.
***
A Kör irodalmi vállalatai anyagi szempontból is annyira biztosítva vannak, hogy 1892 julius 10-én Gelléri Mihály indítványára kimondhatta a közgyűlés a rendes tagok havi illetékének 40 krról 30 krra való leszállítását, a mi a szaktársak tömeges belépését tette lehetővé.
Csaknem a viszály magvát vetette a Szakkörbe 1891. február 15-én Salamon József egy fölszólalása, a mellyel a kör tagjaiul ajánlt szaktársak fölött erkölcsi biráskodást gyakorolni kívánt; az ügy az 1891 május 24-én tartott ülésen ujra szőnyegre került és a kétféle pártállásnak a szavazásnál egyenlő szavazata volt, a mire az elnök az ügy fölött való döntést a közgyűlésre bízta. A közgyűlés szótöbbséggel a választmány álláspontját fogadta el, a mely szerint a tagok fölvételénél csak szigoruan az alapszabályok által kivánt eljárás tartható be.
A műízlés fejlesztésére is iparkodott hatni a Kör tőle telhetőleg. Így a budai szinkör igazgatóságától már 1883 óta 33 százalékos kedvezményjegyeket kapnak a Kör tagjai, valamint a képzőművészeti társulat tárlatait, a 48-as műemlékek kiállítását stb. kedvezményes jegyekkel tekinthetik meg.
A tízévi munkásság egyik szép vonását a következő adományok képezik:
A II. évben:					
A «Jótékonysági Kör» karácsonyfájára	10	frt	–	kr.	
A III. évben:					
Gyűjtés a budai honvéd-szobor alapjára	46	frt	84	kr.	
Pártoló tagság az «Iskola-Egyesület»-nél	5	frt	–	kr.	
A IV. évben:					
A «Jótékonysági Kör»-nek árvaruházásra	15	frt	–	kr.	
Az V. évben:					
Az árszabálybizottságnak	50	frt	–	kr.	
Az erdélyrészi közművelődési egyesületnek	100	frt	–	kr.	
Az anya-egylet rokkant-alapjának	24	frt	70	kr.	
A bukaresti r. kath. papnevelő-intézet magyar gyarmatának	5	frt	–	kr.	
A VI. évben:					
Az árszabály-bizottságnak	26	frt	90	kr.	
A temesvári önképző-egyletnek magyar könyvekre	5	frt	–	kr.	
A tűz- és vizkárosultaknak	20	frt	–	kr.	
A mentő-egyesületnek	5	frt	–	kr.	
A VII. évben:					
Inséges szaktársaknak	10	frt	–	kr.	
Az Országos Iskolaegyesületnek	5	frt	–	kr.	
Hunyadi Mátyás szobrára	5	frt	–	kr.	
A VIII. évben:					
Az országos egylet rokkant alapjának	10	frt	–		
Összesen	343	frt	44	kr.	
A Kör pénzügyeinek részletes ismertetése nem tartozik ez emlékfüzet keretébe, de hogy az évről-évre tapasztalható erősödésről és vagyoni gyarapodásról némi fogalmat alkothassunk, álljon itt a tíz évi pénzforgalom összefoglalt kimutatása:
	Bevétel	Kiadás	Álladék	
				
	frt	kr	frt	kr	frt	kr	
Az I. évben 1882/3	232	65	165	20	67	45	
A II. évben	372	55	321	77	50	78	
A III. évben	377	94	260	84	117	10	
A IV. évben	1161	87	696	88	464	99	
Az V. évben	1873	22	1431	34	441	88	
A VI. évben	950	79	439	89	510	90	
A VII. évben	1633	65	968	37	665	28	
A VIII. évben	1654	78	1003	92	650	86	
A IX. évben	2210	67	1332	21	878	46	
A X. évben 1891/92	3204	43	1992	41	1212	02	
Tehát a tíz év előtti pénztőke évről-évre gyarapodva, a tizedik évben 1212 frt 2 krra emelkedett, a mely összegből 708 frt 66 kr a főpénztárat, 503 frt 36 kr a szakirodalmi alapot illeti, és ez utóbbi összeghez hirdetőktől még 119 frt 60 követelés is járul.
Ha egyéb semmi sem lenne, bizonyára ez az anyagi fényes eredmény elég bizonysága lehetne a Szakkör rohamos fejlődésének és a midőn elmondtunk mindent, a mi a kör tízéves történetéhez tartozik, ne legyünk hálátlanok azok iránt, a kiknek e Kör alapítását, föntartását és magasra emelését köszönhetjük.
A Kör legodaadóbb művelője mindig a választmány, annak a lelkét nyomja a netáni kudarcz, de annak az érdeme is az elért siker.
A jól vezetett választmány nagy tettekre képes. Ilyen volt Körünk választmánya is mindenha.
Midőn megalapítottuk a Kört, hogy korszakot alkossunk vele a nyomdászat-történelemben: egy már akkor is kitűnő tehetséghez fordultunk, hogy vezessen bennünket: Tanay József-hez. Az ő vezetése alatt küzdöttük le a kezdet nehézségeit és ő vezetett bennünket harczias hévvel egészen 1886 február 22-éig, a midőn egyelőre elszólították tőlünk az ügyei. A mit nélkülöztünk egyéniségében egészen a Kleinmann Frigyes haláláig, a ki után ismét az elnöki székbe ültettük, kipótolja most, elnöki és szerkesztői kettős minőségében.
A Tanay József távozása és visszaérkezése közti idő alatt 1886-ban Ács Mihályt és 1887-ben az addig az alelnöki tisztet betöltő Firtinger Károlyt érte a közbizalom, azonban az előbbi gyöngélkedése, az utóbbi üzleti elfoglaltsága miatt csak egy-egy évig maradhattak meg. Az ezután egy évig betöltetlenül maradt elnöki tiszt az 1887-ben alelnökké választott Kleinmann Frigyesre hárult, a ki 1892 január 20-án bekövetkezett haláláig azt híven be is töltötte.
Alelnökök voltak: Hódy Soma (1882-ben), Firtinger Károly (1883–86), Kleinmann Frigyes (1887–88), Csató Zsigmond (1889), Wesztwalevits Antal (1890), Gyöngyösi Sándor (1891), Feldmann Mór (1892).
Titkárok: Láng József (1882–90), Gelberger Mihály (1891), Gelléri Mihály (1892).
Másod-titkárok: Szabó Dezső (1882), Hódy Soma (1883), Szemethy Géza (1884–1887), Durmits Imre (1888), Németh Lajos (1889), Schwind Béla (1890–91), Szőllőssy Károly (1892).
Pénztárnokok: Griesz Ede (1882–83), Ruzicska Gyula (1884–85), Schmidt István (1886–87), Szabó Dezső (1888–90), Rencsisovszky Ferencz (1891–92).
Ellenőrök: Szabó Dezső (1886–87), Gelberger Mihály (1888–90), Szabó Dezső (1891–92).
Leltárnokok: Gelléri Mihály (1890–91), Wózner Ignácz (1892).
Másod-leltárnokok: Spitz Adolf (1890), Wózner Ignácz (1891), Stalla Márton (1892).
A választmánynak huzamosabb ideig tagjai voltak: Gelléri Mihály (1882), Schwind Béla (1882), Szabó Dezső (1883), Gyöngyösi Károly (1883), Karácson Aladár (1884), Gyöngyösi Sándor (1885), Gelberger Mihály (1885), Csató Zsigmond (1885), Dobronyi Gyula (1886), Plachy Lajos (1886), Wesztwalevits Antal (1887), Ady Árpád (1887), Durmits Imre (1887), Lipnyiczky Károly (1888), Darula Arnold (1888), Schmidt István (1888), Bauer J. M. (1890), Vecsey Lajos (1891).
A Kör a tíz év alatt 122 választmányi ülést tartott, a melyeken a Kör egy nagyrabecsült tagja úgy lehet mondani: mindig ott volt. Nem volt reá köteles, mert hisz a díszelnökség nem jár kötelezettséggel. Ács Mihály ha csak tehette, mindig eljött, hogy tanácsaival, megfontolt véleményeivel támogassa a választmányt. Eljött és ma is eljön, hogy lelkesedést, kitartást, rajongó munkakedvet öntsön a Kör ügyeit szívükön viselő szaktársaiba vagy hogy mérséklésre birja a kevésbé megfontolva cselekvőket. A választmány intő szelleme volt ő mindig örömben, bajban egyaránt és kívánjuk, hogy legyen is sokáig.
***
Részben a körnek, részben a szakmának tett szolgálat és érdem elismeréséül a következők választattak a kör tiszteletbeli tagjaivá: Ács Mihály 1885-ben (1887-ben pedig tiszteletbeli elnökké), Falk Zsigmond (1890), Firtinger Károly (1887), Hornyánszky Viktor (1892), Imreh Sándor (1889), Láng József (1891, egyuttal örökös t. főtitkárrá), Pusztai Ferencz (1885), Tanay József (1889).
***
A tagok létszámának hullámzása:
Az I. évben (1882/83)	191.	
A II. évben	149.	
A III. évben	198.	
A IV. évben	240.	
Az V. évben	205.	
A VI. évben	175.	
A VII. évben	150.	
A VIII. évben	157.	
A IX. évben	267.	
A X. évben (1891/92)	168.	
A Szakkör immár két évvel pótolta a Társas­kör nyolcz esztendejét, sikerekben gazdag két esztendővel.
De fájdalom, nagy veszteséggel is sujtott. Elvesztettük Kleinmann Frigyest, a lelkiismeretesség mintaképét, a kitünő szakembert, a nemes emberbarátot, az odaadó munkását annak a lelkes csoportnak, a mely küzd embertársaiért és dolgozik szakmája műveléséért. Elvesztettük azt az oszlopát a Körnek, a kit mikor 1883 május 18-án először hallottunk fölolvasni, világos főnek, követésre méltó szakférfinak ismertünk föl, a kit tárt karokkal fogadtunk, a mikor a szakmánk művelésére ajánlkozott, de sőt fölkerestük, a midőn az 1887. év junius 9-én tartott gyülésünk alkalmából az alelnökségre megválasztottuk. Nem riadt vissza a Kör ellen akkor dúlt viszályoktól, sőt kitartásra buzdította a netán csüggedőket és maga járt elől a jó példával, a midőn 1888-ban az elnöki szék üresen állt és egy évig vezette mint ideiglenes elnök a Kört. Elnökünk volt ő a lelkesedés igaz hevével, a kihez ragaszkodtunk és a ki mihozzánk ragaszkodott.
1892 január 20-án elköltözött ő is oda, a hova a Kör következő halottai távoztak: Tar Lajos választmányi tag, 1886 október 21-én; Hódy Soma alelnök 1886 november 11-én; Szemethy Géza másodtitkár 1888-ban; Meszl Gusztáv választmányi tag 1890 szeptemberben és Gyöngyösi Károly választmányi tag 1891 augusztus 28-án.
Tartsuk meg e derék szaktársak emlékezetét!
***
Ez a Szakkör 10 éves fönnállásának története. Merítsenek belőle fiatal és öreg pályatársaink buzdítást a nemes önművelődésre és tartsák fönn e Kört ragyogó fényében, a magyar szakma dicsőségére!