SULTZ SÁNDOR

VILLÓ

A TÜNDÉREK AJÁNDÉKA

(játék két részben)

Szereplők:
Morofla, a király
Hamufla, a királynő
Villó herceg
Enriflo herceg
Manriflo herceg
Kafla,
Mofla, menyasszonyok
Moflin, a varázsló
Kobzos Kobzos
Dadus
Hóhér
Egy testőr
Egy másik
Oszkár, haramia
Öreg Oszkár, az apja
Lord Cselző, nagykövet
Von Schipirc, nagykövet
Nyamemá, kulturális attasé
Rosalinda, a tikos fegyver
Tündérek, udvari nép, a nép
Bábok

Játszódik Mafláziában.

A szöveg Andrew Lang (1844-1912) Maflázia című
meséje alapján készült, amit Göncz Árpád fordított.

ELSŐ FELVONÁS
1; A KIRÁLYI TRÓNTEREM
Hamufla királyné, Morofla király, Hóhér.
A trónterem sötétjét fáklyák fénye űzi. Hosszú-hosszú asztalon ünnepi étkek roskadásig. Az asztalfő két végén ül és várakozik Hamufla királyné és Morofla király. Hamufla királynő szája jár, akár a szélkelep.
HAMUFLA	Micsoda sértés! Ez! Ezt megtenni velem! És veled? És te mit csinálsz? Tessék! Csak ülsz ott. Mégis! Nem kéne valamit talán intézkedned? Elvégre te vagy a király itt. Vagy ki? Parancsol? Mafláziában? Talán én? Mert sajnos én nem. Mert nekem persze nincsen semmibe beleszólásom. Pedig ha csak néha, érted, nem mindig, ha csak ha néha meghallgatnád a véleményemet... Ha. De mi az én nevem? Ha-ha-ha: Hamufla, te ne szólj bele, Hamufla, te ezt nem tudhatod, Hamufla, ez a férfiak dolga... Jó. Tessék. Hahaha. Hallgatok. Tehát? Mit akarsz tenni? Morofla! Ki az úr itt? Te vagy... vagy... vagy ki a hóhér?!
A Hóhér leválik a fal árnyékáról. Eddig nem látszott.
HÓHÉR	Én, felséges királynőm.
HAMUFLA	Mit akarsz?
HÓHÉR	Érdeklődni tetszett.
HAMUFLA	Nem érdeklődtem, csak... egy apropó okán szóba hoztalak.
HÓHÉR	Értettem. Bár az álmoskönyv szerint, felség, hacsak egy apropó kedvéért is a hóhért emlegetni...
HAMUFLA	Igen?!
HÓHÉR	De ha nem, nem...
A Hóhér meghajol, visszahúzódik az árnyékba. Pillanatnyi csend.
HAMUFLA	Morofla! Tudni akarom, hogy miért hallgatsz, akár egy sült hal! Máskor minden apró-cseprő balgaság miatt üvöltözöl, tömlöcbe vettetsz, száműzöl, nyakaztatsz ártatlan vagy csak félig ártalmas szerencsétleneket, és...
A Hóhér az árnyékból leválva ismét.
HÓHÉR	A nyakaztatás szót hallottam, felség?
HAMUFLA	Megint nem úgy szóltam.
HÓHÉR	Igenis, felség.
A Hóhér visszahúzódik az árnyékba.
HAMUFLA	Vagy te nem érzed vérig sértve magad?
Morofla király űzötten néz a feleségére, aztán elfordítja a tekintetét.
HAMUFLA	Egyáltalán hallod, amit mondok neked, Morofla?
MOROFLA	Nem. Nem hallom, Hamufla.
HAMUFLA	Hallod te, csak nem akarod érteni.
MOROFLA	Amit nem hallok, azt nem is érthetem, ugye.
HAMUFLA	Vagyis szándékosan nem figyelsz.
MOROFLA	De. Figyelek.
HAMUFLA	Rendben. Akkor újra megkérdezem. Mit kívánsz tenni azért, hogy végre szállingózni kezdjenek a vendégeid, ennek az undorító, velejéig koszlott országnak a „főméltóságai”?
MOROFLA	Majd... jönnek. Csak... nem ma jönnek.
HAMUFLA	Majd? Csak?! Nem ma? Délután négyre szólt a meghívó. Tessék! Az asztal vagy száz személyre roskadásig megterítve. Sültek, pástétomok, sütemények, párolt zöldségek, borok, üdítők mind a... ááá! És? Morofla! Te vagy a király, téged sértettek vérig ezek a halvérű, békaképű, tepsikedvű, lúdtalpas „mafláz népi krémek”. Talán bizony büdös nekik drága elsőszülött fiúnk keresztelője valamely általam eddig nem ismert ok miatt?
MOROFLA	Hamufla! Még hányszor magyarázzam meg, miért nem mernek a krémes népi maflázok...?
HAMUFLA	Ez lázadás! Ez... ez sértés! Ez... több mint sértés! Ez... ez, mondd már, mi ez, Morofla, elvégre te vagy a törvény. Most hallasz, Morofla?
MOROFLA	Nem, még mindig nem hallak, Hamufla.
HAMUFLA	Pedig nem most se motyogok. Nem sustorgok, selypegek, morgolódok... (visítva) Te tutyimutyi!
MOROFLA	Hát nem. Te nem szoktál sustorogni... Ezt így az orgánumodról soha nem lehetett kifejezetten állítani...
HAMUFLA	Mit motyogsz?
MOROFLA	Semmit.
HAMUFLA	Hóhér! Most szólítalak!
A Hóhér árnyéka válik le a falról, ügybuzgón.
HÓHÉR	Jelen, kérem szépen!
HAMUFLA	Legalább te csinálhatsz most valamit.
HÓHÉR	Parancs!
HAMUFLA	Idevonszolod... elsőnek... mondjuk... Bugyufla főtanácsost.
HÓHÉR	Megbilincselve, vagy csak a fülén-farkán fogva?
HAMUFLA	Ló farkához kötve. És a szemünk láttára a náthájából kikúrálod a talpán át parázson. Mert őt... ugyebár az kínozza.
MOROFLA	Valamit csak ki kellett szegénynek találni...
HAMUFLA	Tehát ideráncigálod őfőtakonyságát.
HÓHÉR	A legnagyobb szakszerű örömmel...
MOROFLA	Hóhér, nem mész Bugyufláért.
HÓHÉR	Ahogy rendelkezni tetszik...
HAMUFLA	Akkor a színünk elé pofozod azt a tolvaj főkincstárnokot, aki...
MOROFLA	Nem!
HÓHÉR	De én örömmel bárkit, bárhonnan, bárhogy.
MOROFLA	Méltánylom az ügybuzgalmad. De nem.
A Hóhér kissé sértetten, gőgös szolga-alázattal olvad vissza harmadszor is a falba. Csend.
HAMUFLA	Akkor most? Itt ülünk kettecskén? Vagy mi legyen?
Morofla az asztalra csap.
MOROFLA	A teringettét! Asszony! Azért se hagyom a kedvemet elrontani!
HAMUFLA	Igen?
MOROFLA	Nincs se szebb, se meghittebb ünnep a keresztelőnél!
HAMUFLA	No igen...
MOROFLA	A mi fiúnk! A csöppnyi, drága Villónk! Hogy ez mennyire szép gyerek máris!
HAMUFLA	Igen!
MOROFLA	Pedig újszülöttként milyen kis ráncos, itt kopasz, ott kócos csufika volt! És hogy üvöltött!
HAMUFLA	Ugye-ugye-ugye?!
MOROFLA	Bizony úgy-e! Ahogy most gügyög!
HAMUFLA	Ahogy cuppog!
MOROFLA	Ahogy nyüszög!
HAMUFLA	Ahogy eszik!
MOROFLA	Ahogy büfög!
HAMUFLA	Ahogy kacag!
MOROFLA	Ahogy bömböl!
HAMUFLA	Mert mindig csak éhes a szentem!
MOROFLA	És aztán micsodás királyi kakikat tol az orrom alá olykor a pelusban a Dadus! Mely szagosat!
HAMUFLA	Illatosat!
MOROFLA	Pempőset!
HAMUFLA	Krémeset!
MOROFLA	Enni valót!
HAMUFLA	Ó, Morofla!
MOROFLA	A mi fiúnk, Hamufla!
HAMUFLA	Mégiscsak szeretlek!
MOROFLA	Hiába no, imádlak!
Összeölelkeznek, összepuszilkodnak, aztán egymást eltartva imádattal bámulják egymást. A Hóhér takarásban magának krákog.
HÓHÉR	Hát... kérem... ez már azért... már azért ez mégis azért!
A mosoly lassan hervad le a királyi pár arcáról. Az iménti hangulat hamar oda.
MOROFLA	Asszony? Még sincsen jó kedvem.
HÓHÉR	Na azért.
Csend. Aztán egyszerre förmednek egymásra.
HAMUFLA-
MOROFLA	Mert miattad nem jönnek a népes krémek!
MOROFLA	Micsoda?
HAMUFLA	Miattam?
MOROFLA	Te nem engedted meghívni a tündéreket!
HAMUFLA	Naná, hogy nem hívjuk meg azokat, akik nincsenek!
MOROFLA	Akkor is vannak, hiába kárálsz!
HAMUFLA	Kárálok...?
MOROFLA	Vernyítasz, csácsogsz, gágogsz! Butaságokat, persze.
HAMUFLA	Mi mást is „kárálhatnék, vernyíthatnék, csácsoghatnék”?
MOROFLA	Kacsaszáj, brrrr!
HAMUFLA	Kecsketúró.
MOROFLA	Ezt vond vissza!
Csend. Hamufla kissé engesztelő hangon, mint egy gyereknek.
HAMUFLA	Drágám! Fogadd már el végre, hogy tündérek nincsenek.
MOROFLA	Vannak.
HAMUFLA	Nem vagy már gyerek. Nincsenek se tündérek, se sárkányok, se lidércek, se varázslók, se mumosok, se boszorkányok, se...
A Hóhér felhorkan a falban. Hamufla felcsattan.
HAMUFLA	Hóhér! Megint beszóltál valamit?!
A Hóhér ismét megjelenik, alázatosan meghajlik.
HÓHÉR	Csak... ez az izé itt... a mészpor! Kaparja a torkomat. Bocsánat.
MOROFLA	Menj vissza az árnyékba!
HÓHÉR	Ha mást nem...
A Hóhér visszaolvad a fal árnyékába. Morofla indulatát visszafojtva magyaráz Hamuflának.
MOROFLA	Az egész világ tudja, ezért még Maflázia népe is tudja, hogy tündérek, sárkányok, lidércek, koboldok, mumusok, varázslók, vérfarkasok vannak. Boszorkányok pedig... boszorkányok legfőképpen dögivel vannak!
HÓHÉR	Ajaj...
HAMUFLA	Mi van?!
HÓHÉR	Bocsánat, felség, ez az átkozott mészpor.
MOROFLA	Látod? Még a Hóhér is hisz bennük, pedig ő már a szakmájánál fogva is egy vérbő...
HAMUFLA	Persze, persze, persze... a te babonás néped...
Morofla most szederjes képpel üvölteni kezd.
MOROFLA	És nincs az a haramia, földönfutó pór, jobbágy, polgár, krémes nemes, vagy még maga a király se, aki ne kérné a tündérek áldását a keresztelője napján a gyermekére!
HAMUFLA	Mert mért is?
MOROFLA	Mert mért? Mert mindenki tudja, hogy komoly átkot, rontást idézhet az a bunkó balga a maga, az asszonya, a családja, a rokonsága, a faluja, a nemzetsége, de még az országa fejére is, ha a tündérek meghívását elmulasztja! Sőt!
HAMUFLA	Lárifári.
MOROFLA	Lárifári?!
HAMUFLA	Az.
MOROFLA	Bizonyosság!
HAMUFLA	A tündérek átka... Aha. A sárkányok tüze. Mért ne? A jéglidércek hidege. Biztos van olyan is... Kár, hogy sose láttam egyiket se.
MOROFLA	És olyat, hogy a Nap reggel felkél, este pedig lenyugszik? Vagy hogy a tél után jő a tavasz, a tavasz után meg a nyár? Olyat láttál már? Te „nagyeszű”!
HAMUFLA	Jól van, nyugodj meg.
MOROFLA	Kérdeztem, némber!
HAMUFLA	Láttam.
Morofla lehiggadva.
MOROFLA	Most tehát ne csodáld, ha nem merészel eljönni hozzánk egyetlen mafláz se. A tündérek hatalmához képest még az enyém is semmi.
HAMUFLA	Téged sértenek meg. Nekem aztán egy bugris mafláz bennszülött se hiányzik.
MOROFLA	És ezért én rájuk nem haragszom.
HAMUFLA	Rendben.
MOROFLA	És nem is fejeztetek. Igazam van, Hóhér?
Hóhér bölcsen, a falból előtüremkedve.
HÓHÉR	De ami késik, nem múlik, felség... Apropó, és még egy apropó. Ha a múlt havi túlmunka díjamról méltóztatna végre...
MOROFLA	Most nem alkalmas.
HÓHÉR	Igenis.
Hamufla gőgösen feláll, magához vesz egy sült csirkét és egy flaska bort, indul kifelé.
HAMUFLA	Akkor, felség, ha megengedi, a magam „keresztelői lakomáját” a lakosztályomban fogyasztom el. Gyere, pipi, megcsipegetlek! A mindenit, máris de jól mulatok!
MOROFLA	Leülsz, asszony!
Hamufla megszeppenve ül vissza.
MOROFLA	Tündérek pedig vannak. Világos?!
HAMUFLA	Kérlek.
MOROFLA	És ezennel tisztelettel meghívjuk őket!
HAMUFLA	Én nem.
MOROFLA	Te is. Mondd utánam! Tisztelettel...
HAMUFLA	Nevetséges, tisztelettel...
MOROFLA	Meghívjuk önöket, kedves tündérek!

2; UGYANOTT
Akik eddig. Tündérek. Moflin varázsló. Dadus.
Az addig inkább sötét terem harsány fanfárszó közepette felfénylik. Seregnyi tündér üli körbe az asztalt. Két pofára falnak, mintha már itt lakomáznának órák óta. Óriási a hangzavar, a ricsaj. Zenészek húzzák a talpalávalót. A helyiségben három komor alak: Hamufla királynő gőgösen csipeget a sült csirkéből, számára a tündérek mintha ott se lennének. A Hóhérral szemközt, szintén mintha szobor lenne, Moflin varázsló figyel, botjára támaszkodva. A tündérek óbégatnak, verik az ütemet.
TÜNDÉREK	Nem hiszed el, míg nem láttad
Szerte világban tündér vágtat
Hegy ormán fent vagy dús legelőn
Szilaj táncát ropja az éjben
Pirkadat bíbora tűz a szemében
Vagy a kocsmában hűsöl szerényen
Hév delelőn részegen hortyog keményen.
Ám minden tündér alig várja
Hogy hívjad meg őket dús lakomára
Eljönnek hozzád, biztos lehetsz
Mert nincs náluk kedvesebb
Szomjasabb, éhesebb
Mulatósabb, rémesebb
Vendégsereg
Hogy a macska rúgja meg!
TÜNDÉR	Köszönjük a meghívást, Morofla király!
TÜNDÉREK	Ki nem akarja, nem is látja
Bármit teszünk, mind hiába
Simogatjuk, csiklandozzuk
Csipkedjük és szidalmazzuk
Megáldjuk vagy elátkozzuk
Sorsát óvjuk, vagy gáncsoljuk
Ezt szajkózza, azt bömböli
Nincs az a kincs, tündér nincs!
Tündér nincs, nincs az a kincs!
Hát szú költözzék fafejébe
Macskabolha pokrócába!
Dugja a fejét ló farába!
TÜNDÉR	Köszöntünk téged is, Hamufla királyné!
TÜNDÉREK	Nincsen nála rémesebb
Szomjasabb, éhesebb
Vendégsereg
Meg ne sértsd a tündéreket
Hogy a macska rúgja meg!
TÜNDÉR	Igyunk Morofla királyra!
MÁSIK	Igyunk asszonyára!
HARMADIK	Igyunk Villó királyfira!
MIND	Éljen, éljen!
Hol van a kisded?
Hol van a kisded?
Hadd lássuk, hadd áldjuk!
Ajándékainkat bölcsője elé hadd hányjuk!
MOROFLA	Legyen! Villó királyfit! Dadus!
Fanfárok. Dadus tolja be a babakocsiban gügyögő Villót. Áhítatos csendben gyűlnek a tündérek köré, aztán elkezdődik az általános gügyögés, selypegés, cuppogás egyenként és együtt.
	Jaj, de gyünyöjű!
A kis pofija!
Hünyünyünyönyű?!
Tisztára az apja!
Az anyja!
Te! Nem a királyi postásra hajaz inkább?
Á, inkább az angol nagykövetre!
Á, lord Cselző sokkal ragyásabb!
Ejnye már! Mit pletykálkodsz?!
Hönyünyonyinyönyű?!
Hamufla veszti el a türelmét.
HAMUFLA	Elég! Tündérek nincsenek!
Erre általános méltatlankodás közepette az összes tündér eltűnik.
MOROFLA	De vannak!
Erre mind előkerül.
HAMUFLA	De nincsenek!
Eltűnnek.
MOROFLA	De vannak, asszony! És ebből elég!
A tündérek megint előkerülnek, ám a hangulat oda. A tündérek egymás közt pusmognak, aztán.
TÜNDÉR	Hát... ha így van... ebben a hangulatban... mi el is mehetünk...
MÁSIK	Bár az ajándékainkat...
HARMADIK	Ha már idecipeltük...
NEGYEDIK	Szégyenszemre csak nem visszük haza...
ÖTÖDIK	Ugyebár...
Az egyik tündér sértődötten járul a királynőhöz. Egy jókora zsákot mutat neki.
TÜNDÉR	Ez, felséges asszonyom ama zsák, amibe akár az egész világ belefér...
Hamufla nem hajlandó észrevenni se a tündért, se a zsákot, ezért szegény magánál tartja. A többi tündér sorban dobálja bele a ajándékát. Csak Morofla király és a Dadus dünnyögi mindig, hogy „köszönöm”, a tündérek nekik bókolnak.
MÁSIK	Ez itten egy... hétmérföldet lépő csizma... nem azért, elég sokba került, de szívesen...
MOROFLA	Nahát! Egy hétmérföldet lépő?! Ez igazán!
DADUS	Köszönjük, majd sűrűn kisuvickoljuk.
HARMADIK	Ez itten egy láthatatlanná tévő füles sipka, made in Tajvan... á, semmiség, de műremek!
DADUS	És meleg is?
MOROFLA	Majd telente Villóra adjuk.
NEGYEDIK	Ez meg egy kard, aminek soha nem csorbul ki az éle.
DADUS	Hűha!
NEGYEDIK	Lehet ezzel, kérem, sárkányfejet, kősziklát, fafejet, azaz fatuskót is leszelni, kettévágni...
MOROFLA	Ha kiserdül a legénykorból, magam adom oda Villónak.
ÖTÖDIK	Ez, moflandy, egy igazi perzsa varázsszőnyeg lenni, Arábia nagy ország, lenni kevés út, praktikus jármű, hasznos lehet itt is...
MOROFLA	Jogosítvány se kell hozzá?
DADUS	Köszönjük!
HATODIK	Íme, az oroszlánvíz, miből ha megholt porára csöppentesz, helyből feltámad. Nem inni, csöppenteni, csakis külsőleg.
MOROFLA	Dadus! Ezt szekrénybe zárod rögtön!
HETEDIK	Tessék, kérem, igazi báli és menyegzői selyemöltöny a gyémánt berakásokkal, csakis daliás királyfiaknak... Aki ebben feszít, abba rögvest minden dáma belészeret.
DADUS	Istenkém, de gyönyörű hacuka!
A tündérek elhallgatnak. A zsákot tartó tündér tanácstalanul néz körül, aztán óvatosan leteszi Villó babakocsija elé.
TÜNDÉR	Hát akkor...
MÁSIK	Ez már aztán...
HARMADIK	Jó kis buli volt...
NEGYEDIK	Úgyhogy akár...
ÖTÖDIK	Nahát, de elszaladt az idő!
TÜNDÉR	Mehetünk is.
Mintegy parancsszóra mind eltűnnek. A terembe visszaszáll a félhomály. Moflin varázsló mordul fel.
MOFLIN	Skandalum.
Morofla király komoran fordul felé.
MOROFLA	Mit mondasz, Moflin?
MOFLIN	Skandalumot említettem, felség. Kénytelen vagyok tájékoztatni önt, mint felség mágusa, ebből...
Hamufla kacag fel hisztérikusan.
HAMUFLA	Mágus?! Bohóc! Szemfényvesztő!
MOROFLA	Elhallgass! Megbántottad a tündéreket is!
HAMUFLA	Miféle tündéreket?
DADUS	Hiszen láttad őket, felség!
HAMUFLA	Te vidd ki innen a fiamat, Dadus!
DADUS	Igenis, felség, de...
HAMUFLA	De?!
DADUS	Ilyen gyönyörű szép ajándékokat!
HAMUFLA	Miket?!
DADUS	A... zsákban...
HAMUFLA	Szóval te láttál itt tündéreket, Dadus?
DADUS	I... igenis.
HAMUFLA	Akkor még ma elhagyod a palotát, de még a várost is.
DADUS	De...
MOROFLA	Hamufla, ez...
HAMUFLA	Nem tűröm, hogy ez a babonás némber még egy percig Villó közelében legyen...
MOROFLA	De...
HAMUFLA	Morofla! Ez az én dolgom, te ebbe nem szólsz bele.
MOROFLA	Menj, Dadus... Majd...
HAMUFLA	És vidd a szemem elől ezt a zsákot!
DADUS	Milyen zsákot?
HAMUFLA	Amit nem látok, mivel nincs.
Dadus a fejét csóválva magához veszi a zsákot, kimegy. Csend.
A babakocsiban Villó gügyögni kezd.
MOFLIN	Mondom: ebből még baj lehet.
MOROFLA	Nagyon nagy?
MOFLIN	Világnak kereke
Ha eggyel több
A fene megegye.
Ám hogyha kevesebb
Nagyokat nyög
Sántít, döcög
A végén még megreped.
HAMUFLA	A világ?! Neked nincs ki minden kereked!
MOROFLA	Asszony!
HAMUFLA	Szélhámos.
Morofla csak mérgesen rálegyint. Kisvártatva ismét Moflinhoz fordul.
MOROFLA	Most... mi lesz, Moflin mester?
MOFLIN	Majd... megpróbálom kiengesztelni a tündéreket.
HAMUFLA	Téged se akarlak többé látni, öreg! Eridj! Keress magadnak más királyt! Mi nem tartunk többé hozzád hasonló udvari bolondot.
MOROFLA	Hamufla! Bocsáss meg, Moflin...
MOFLIN	Nem! Nem haragszom. De megyek. Minek oda mágus, ahol nem hisznek a csodákban?
Moflin meghajol a király előtt, aztán a királynőhöz fordul.
MOFLIN	Én csak azt kívánom, hogy Villó királyfi még nálad is „sokkal okosabb” legyen. Ez az én keresztelői ajándékom.
Moflin egy fényvillanással eltűnik. Csend.
HAMUFLA	Ez... nem volt felségsértés?
MOROFLA	Megbuggyantál? Mi? Hogy Villónk nálad sokkal okosabb legyen? Bár az nem éppen nagy kunszt...
HAMUFLA	És muszáj engem a személyzet előtt diszkréten lebutáznod?
MOROFLA	Egy szülő arra csak büszke lehet, ha a gyereke okosabb nála.
HÓHÉR	Hát, ha úgy vesszük, az én Alfinom már sebészprofesszor Angliában...
MOROFLA	Na! Nem is tudtam! Gratulálok!
HÓHÉR	Köszönöm. Mindamellett engedje megjegyeznem, hogy a szakma alapvető fortélyait még tőlem leste el. Itt van például mindjárt a gégemetszés...
MOROFLA	Mert azzal mi van?
HÓHÉR	Az attól függ, felség, mi okból tesszük.
MOROFLA	Mert ha?
HÓHÉR	Mert ha abból a célból végezzük el a beavatkozást, hogy a páciens ne kapjon levegőt, akkor lehet a vágást akár merészen is végrehajtani.
MOROFLA	Vagyis elvágni valakinek a torkát?
HÓHÉR	Egzakt, felség. Ámde ha éppen ellenkezőleg az a célunk, hogy az illető levegőt kapjon, mivel valamely betegség folytán ebben megakadályoztatik...
MOROFLA	Mint például?
HÓHÉR	Méhcsípés, félrenyelés, gégepolip...
HAMUFLA	Egek! Ezek itt csevegnek! Morofla! Nem emlékszel? Téged vérig sértett a néped!
MOROFLA	Ejnye, hagyjál már!
Lassan sötétedik. Hamufla végeláthatatlan perlekedése közben a szín változik.
HAMUFLA	Hagyjam? Hahaha! Hagyjalak?! Hogy egy, csak egyetlen egy szem szemtelen krém mafláz se jelent meg itt? Kisül a szemem! Megáll az eszem! Most meg ne szólalj! A könyökömön jön ki, hogy a buta babonáitokra hivatkozol.
A szín előterében egy szomorú tekintetű szolga mutat fel táblákat, és olvassa.
Először ezt: ÖT ÉV MÚLTÁN
HAMUFLA	Azért nem jöttek, azért merészeltek nem jönni, mert azt hiszik rólad, mert azt terjesztik rólad, és meg kell mondjam a véleményemet, hogy nem minden alap nélkül, hogy te egy tutyimutyi, egy gyenge jellem vagy! Mert átlátnak ám rajtad már ezek is, tudd meg! Játszod itt a véreskezű zsarnokot, aztán nem vagy több, mint egy taknyos kölyök. Bizony, ötvenévesen egy retkeskezű kis fikakurkász, aki még mindig hisz a boszorkányokban, a sárkányokban, a tündérekben. Maholnap arra kérsz majd, hogy esténként, elalvás előtt olvassak fel mesét neked! Tündérmesét, mi? Sárkányosat? Vagy a kedvenced még mindig az a szerencsétlen lúzer farkas, akinek kimetszik a köveket a bendőjéből? Fúj! Mafla egy nép ez a mafláz, Morofla fiam, és te vagy köztük a legmaflább!
A következő tábla: TÍZ ÉVE KÁRÁLJA
	Tündérek? Mi? Varázslók! Csodák? És én ehhez mentem feleségül! Én! Egy született Hanna von Hohenschpiller? És én ennek szültem még két fiúgyermeket?!
MOROFLA	Hóhér! Könyörögve kérlek, vágd le a fülemet!
HÓHÉR	Igenis, felség!
MOROFLA	Vagy öntsél inkább ólmot bele!
HÓHÉR	Óhaja parancs, felség!
HAMUFLA	Na, idefigyelj, te...
MOROFLA	Elég!
A harmadik tábla: HÚSZ ÉV NAGY IDŐ!
(A történet szereplői közül valahány tündérre ráismerhet az, aki hisz bennük, mert akarja, hogy hétköznapi hacukákban is annak lássa őket, akik.)

3; EGY POROS FALU „FŐTERE”
Villó, Öreg, Oszkár, parasztok, két testőr.
A falucska „főterén” egy jókora hordó áll. A hordóban víz. Egy öregember reszket benne. Villó mosdatja. A királyfi keze ügyében mosószappan, szivacs, nyeles kefe. A hordó körül bamba rongyosok. Villó működését tisztes távolból a herceg két testőre röhögi.
VILLÓ	Elég? Elég! Bizony elég, ha az ember csak egy nap is kihagyja a tisztálkodást. Például nem mossa meg jó alaposan a fejét. Persze, hogy beléserkél a tetű. Itt is van egy, ni! Ki vele, öreg! Mikor mostál fejet utoljára?
ÖREG	Tavaly karácsonykor se volt még öt éve!
VILLÓ	És csodálkozol, hogy egy merő tetű vagy?
ÖREG	De én kedvelem a tetveimet.
VILLÓ	Butaság. A tetű csíp.
ÖREG	Öreg vagyok. Nem bírok már dolgozni. Naphosszat unatkozok: szeretek vakarózni.
VILLÓ	A tetű ragályt terjeszt.
ÖREG	Á, az enyéim nem!
BAMBÁK	Az enyém se, az enyém se, az enyém biztos nem...
VILLÓ	Azért most csak mártsd be szépen a fejed a vízbe, ó, te igen ostoba, retkes agg!
ÖREG	De nekem be van gyulladva a középfülem, Villó királyfi!
VILLÓ	Pont ezt magyarázom, öreg, koszos barátom. Persze, hogy be van gyulladva. Na! Ne fordítsd el a fejed! Hadd nézzem! Mutasd!
ÖREG	Segítség!
VILLÓ	Az, az. Segítség. Az kell neked, segítség. Folyik a genny a füledből! Te jó ég! Nincs lázad? Hogyhogy élsz még?
ÖREG	Ó, jaj nekem, dehogy élek!
VILLÓ	Várj, kitisztítom!
Villó majd kitöri az öreg nyakát. Belenéz az öreg másik fülébe. Fogja a szivacsot, kegyetlenül megdörzsöli, aztán mutatóujjával mintha az agyáig bekurkászna. A bambák közül néhányan felnyögnek.
VILLÓ	Jegyezzétek meg, maflázok! Egészségében él a nemzet. És mi a fél egészség?
A bambák némi tanácstalanság után.
OSZKÁR	A jó sok pacal!
BAMBÁK	Ja, ja, ja: Oszkár jól mondja. A sok pacal!
VILLÓ	No, de mi kell a jó sok pacalhoz is?
OSZKÁR	Még több jó sok pacal?
BAMBÁK	Ja, ja, ja! Jó sok pacalhoz bizony jó sok pacal kell, az már így biztos! A pacal az egy ilyen!
VILLÓ	Tisztaság kell a fél egészséghez! És a pacalhoz is tisztaság kell.
OSZKÁR	Már mért?
VILLÓ	Ejnye, hát főzés előtt nem szoktad a marha bendőjét alaposan átmosni?
OSZKÁR	Mért?
Villó közben az öreg másik fülét is kezelésbe vette, most mintha Villó két mutatóujjára lenne felfűzve a koponyája. Az öreg szeme kifordul, óbégat.
ÖREG	Nem hallok! Most már semmit se hallok!
VILLÓ	Jegyezzétek meg! Tiszta test, tiszta lélek. Ez lefordítva annyit tesz: ép testben ép lélek.
OSZKÁR	Én épp hogy élek! Mert éhezek!
BAMBÁK	Én is! Kifordul a belem! Nincs pacal! Peták kell!
ÖREG	Viszket az agyam!
VILLÓ	Mindjárt megsikáljuk azt is.
ÖREG	Hányingerem van!
VILLÓ	Aztán: a jó sok pacalhoz, tisztelt barátaim, először is tökéletes vasgyomor szükséges. Nem ám a ti borzalmas pálinkátok által megkínzott hurutos beletek. Bizony, bizony, ideális epeműködés, tombolóan harsány hasnyálmirigy és kifogástalan májfunkció.
BAMBÁK	He? Mi az, hogy májfunkció?
OSZKÁR	Resztelt máj!
BAMBÁK	Pacal! Az jobb! A jó sok pacal.
OSZKÁR	De a jó sok pacalhoz... szerintem csak jó sok pénz kell.
BAMBÁK	Ja! Ja! Peták! Ja! Petákok! Az kell!
OSZKÁR	Az kell az egészséghez.
BAMBÁK	Ja, ja! Nem fürdés! Peták! Pacal! Jó a máj is!
Villó kihúzza az ujjait az öreg füléből, aki aléltan merül el a vízben.
VILLÓ	Az egészséget nem lehet mindig petákokkal megváltani. Nézzétek csak meg az elöljárótokat! Rühös, tetves, ótvaros. Aszott teste egy merő kelés. Mit érne most azzal, ha a markába nyomnék egy erszény aranyat? Semmit.
OSZKÁR	Azért csak nyomjál!
VILLÓ	Attól még meghalhat.
OSZKÁR	Majd mi helyette is elköltjük.
BAMBÁK	Nyomjad! Peták! Elköltjük! Pacal!
VILLÓ	Ti pedig mind himlősök vagytok.
BAMBÁK	Nálunk nincs himlő! Ez rágalom! Csak pestis van néha. Talán kétszer ha egy évben...!
OSZKÁR	Felség! Nem fulladt meg?
VILLÓ	Kicsoda?
OSZKÁR	Hát atyám, az öreg Oszkár.
VILLÓ	Ja!
Villó a hajánál fogva kirántja az öreg fejét a víz alól. Az hörögve, köhögve kapkod levegő után. A testőrök a háttérben a térdüket csapkodva röhögnek.
ÖREG	Se... segít... segítség!
Villó kedélyesen, doktorbácsisan.
VILLÓ	Tátsd ki a szádat, jó öreg!
ÖREG	Levegőt!
Az öreg tátott szájjal, mint partra vetett hal, zihál. Villó szakértően néz bele, bólint.
VILLÓ	Nézzétek! A szú majd minden fogát az álkapcsáig ette. Az ínye egy merő rothadás. Márpedig az tudnivaló, hogy a szív, a vese, az izületek nagy ellensége a rossz fogak által leszivárgó reumatikus gyulladás.
ÖREG	De én jól vagyok!
VILLÓ	Dehogy vagy jól.
ÖREG	Mondom!
VILLÓ	A halálodon vagy, lásd be!
ÖREG	Na jó. Most tényleg nem érzem magam valami fényesen.
VILLÓ	Na ugye.
ÖREG	Mert baromira hideg nekem ez a víz!
VILLÓ	A forró fürdő nem egészséges.
ÖREG	De nekem csúzom is van!
VILLÓ	Reumád. A rohadt fogaidtól.
Villó ezzel fogja a nyeles kefét, vadul súrolni kezdi az öreget mindenütt. Az hol vihog, hol ordít, hol visít. Közben.
VILLÓ	Hol tartottunk, maflázok?
A bambák tanácstalanul néznek össze.
OSZKÁR	Ott, hogy népnevelni tetszik.
VILLÓ	Na igen. De azon belül.
OSZKÁR	Én már emlékszek! A sok pacalnál!
VILLÓ	Az csak a szemléltetés okán említődött meg.
BAMBÁK	Szemléltetés? Mi az, hogy a pacal szemléltetés? A pacal az pacal, nem?
VILLÓ	Hagyjatok már a pacallal!
OSZKÁR	Mért?
VILLÓ	Az az étel különben se egészséges.
OSZKÁR	Mi nem?!
VILLÓ	Zöldséget kell enni. Meg sovány szárnyas húst. Leginkább halat.
Fújjogás.
BAMBÁK	Mi? Mi van? Hagyjál már! Észnél vagy? A zöldséget egyék a nyulak!
OSZKÁR	Ja! Mi meg a nyulat!
VILLÓ	Rendben. Akkor egyetek nyulat.
BAMBÁK	Pacal! Pacalt! Pacalt akarunk! Azt ígértél!
VILLÓ	Én? Tisztálkodást ígértem.
BAMBÁK	Hozzál pacalt! Adj petákot! Máj is jó lesz!
VILLÓ	De tiszta zsír lesz tőle a véretek!
BAMBÁK	Zsír? Nem baj! Pacal! Pacalt! Májat!
VILLÓ	Rendben. Ti fogtok emiatt időnek előtte felfordulni. Tőlem egyetek pacalt.
Ebbe mindenki belenyugszik. Csak az öreg nyöszörög. Aztán a bamba mérgesen fakad ki.
OSZKÁR	De nekünk még egy zsák rohadt krumplink sincsen!
VILLÓ	Hogy mondod, redves ifjú?
OSZKÁR	Úgy, hogy nincs mit zabálnunk!
VILLÓ	Hogyhogy nincs?
OSZKÁR	Úgy, hogy adózunk helyette.
VILLÓ	Hogyhogy adóztok?
BAMBÁK	Hogyhogy hogy?! Hol élsz te? Becsinálok ettől a hercegi manustól!
VILLÓ	Olyan magas az adótok?
OSZKÁR	Eridjél már, majd pont te nem tudod!
A két testőr elkomorulva lép elő.
ELSŐ	Felség!
MÁSODIK	Ideje lenne a fürdetést befejeznünk...
VILLÓ	Ugyan már! Vonuljatok hátrébb. Az én mafláz népem csak legyen szókimondó.
MÁSODIK	Tőlünk aztán...
ELSŐ	Gyere, Dezső!
A testőrök vérig sértve kivonulnak. Villó a néphez fordul.
VILLÓ	Barátaim! Véreim! Maflázok! Kies országunk falvait, városait járván döntő elhatározásra jutottam. Mihamarabb kihallgatást eszközlök királyi atyámnál, Moroflánál.
BAMBÁK	Na, az dögölne meg először! Őt cicerézze a hóhérja, ne minket! Veled együtt!
VILLÓ	El akarom, ezért el fogom érni, hogy Mafláziában törvény legyen a tisztálkodás.
BAMBÁK	Mi? A micsoda?
Az öreg magához tér a rémülettől.
ÖREG	Ezt ne hagyjátok! Látjátok, mit művel velem is? Mindjárt elpusztulok! Fiam, Oszkár, segíts apádnak!
OSZKÁR	Már lázadok, apám.
VILLÓ	Naponta legalább egyszer mindenkinek tetőtől talpig meg kell mosdania!
BAMBÁK	Mi?!
VILLÓ	Szappannal, különös gondossággal a hajlatokra.
BAMBÁK	Majd behajlítunk mi téged mindjárt...!
VILLÓ	Fogat mosnia!
ÖREG	Ki akarok szállni!
VILLÓ	Aztán jön a manikűr, a pedikűr és az alapos fülpucolás!
ÖREG	Inkább a halál!
BAMBÁK	Halál! Győzelem vagy halál! Le Villóval! Ne éljen a király!
A bambák Villóra támadnak. Sötét. Ordítozások. Bambák harci dala.
	Harcra, csatára Maflázia
Nem lesz itt törvény a higénia
Mindenki úgy éljen, ahogy akar
Patyolat tisztán, vagy lepje be szar!
Az ordítozás és a csatadal lecseng. Fütyülő ívben halljuk, látjuk Villót a faluból kihajíttatni. Villó nagyot plattyan. Nyögve tápászkodik fel. Sóhajt, kisántikál, közben.
VILLÓ	Ó, én szeretett, tudatlan mafláz népem!

4; KIES TISZTÁS
Moflin, Kobzos, Hődisznó.
Moflin varázsló a botjára támaszkodva ácsorog morózusan. Egy kandisznót fürkész, aki a közelében dagonyázik. A Kobzos poroszkál be „gebe lován”. Egy dalt próbálgat. Szörnyű hamis, miközben kobza egy-egy húrját találomra pengeti.
KOBZOS	És harcolt, csatázott Maflázia...
Győzött a törvény: a Higénia
Itt mindenki tiszta, mint a hó
A mosdatlan jussa tömlöc, bitó.
A nép java tisztul és hull a tahó...
Harcra, csatára Maflázia
Villó királyfi a törvény maga
Csatát vívj érte, hej, hahó
A retkesek jussa hóhér, bitó.
Hulla, ki nem mosdik, mert tahó.
Moflin morogva.
MOFLIN	Na, még egy bamba...
A Kobzos észreveszi az öreget, „hőkölteti” a (báb) lovát.
KOBZOS	Hó, Ráfla, megállj, na, hó te ló!
A kandisznó ellenségesen a lóra és lovasára röfög. A ló hőköl, a Kobzos kis híján leesik róla. Amikor a Kobzos lova megnyugszik.
KOBZOS	Isten hozott, jóbarát!
MOFLIN	Mi van?!
KOBZOS	Mért, mi van?
MOFLIN	Az, hogy én sok-sok éve állok már itt. És tűnődvén tűnődök, megtegyem-é azt ezzel a kandisznóval, amit tervezek. Vagy ne tegyem meg? És ha megteszem is, miként tegyem meg? És elég lesz-e az, hogy megteszem? Vagy kezdjek-e még valamit egy bizonyos lúddal? És ha kezdek, miként kezdjek? Te meg csak most értél ide.
KOBZOS	Hova?
MOFLIN	Ide, a színem elé.
KOBZOS	Ja! Hű, de jól mondod! És mit is mondtál?
MOFLIN	Mikor?
KOBZOS	Hát... midőn illőn üdvözöltelek.
MOFLIN	Téged hozott, vetett, vetemedett, vagy sodort ide az isten, a balsorsod, vagy ki a fene, és nem engem. Így világos?
KOBZOS	Hű! Ez de világos!
MOFLIN	Másrészt barátod neked az a gebe lovad.
KOBZOS	Hű! Ez nem igaz. Ez a Ráfla itten alattam egy ellenséges, rosszindulatú, sovány dög. Harap és nem halad. Amikor meg halad, nem arra megy, amerre én akarom, viszont és ellenben én nem merem megharapni, mert félek, hogy akkor esetleg elszalad. És akkor kutyagolhatok.
MOFLIN	A te bajod.
KOBZOS	Hű! Ez viszont nagyon igaz! Engedelmeddel, uram, te nagyon bölcs lehetsz. Az én nevem Kobzos Kobzos, minden kobzosok név és rang szerinti legkobzosabbika. Uramban kit tisztelhetek?
MOFLIN	Mivégre fertőzöd rettenetes kornyikálásoddal ezt a szegény erdőt?
KOBZOS	Hű! Az igaz, hogy buzdító jellegű csatadalommal még nem készültem el eléggé, az viszont talán mégse igaz, hogy ércesen messzi hangzó énekhangom rettenetes lenne. Nem erényem a dicsekvés, jó bölcs, de királyok jutalmaztak, hercegnők aléltak el már dalaimtól nem is egyszer.
MOFLIN	Nyilván kegyelemért könyörögtek, mielőtt szörnyethaltak.
KOBZOS	Á, csak viccelsz.
MOFLIN	Aha, csak viccelek.
KOBZOS	Megtisztelnél, ha meghallgatnád egyik legújabb hangzóváltós zengőmet, amelyet maga Hamufla királynő rendelt tőlem Villó királyfi huszadik születésnapjára, és amit rögvest elő is adok majd a felséges király színesen szíves udvara előtt, mihelyst megérkeztem. Mármint oda.
MOFLIN	Már húsz év telt el azóta...?
KOBZOS	Hű! Mármint mióta?
MOFLIN	Hogy az a szerencsétlen gyerek megszületett.
KOBZOS	Mármint Villó herceg?
MOFLIN	Mármint ő.
A Kobzos húrjai közé csap.
KOBZOS	Csodátlanul csodálatos Maflázia! Ez a címe.
MOFLIN	Minek?
KOBZOS	Himnikus táncdalomnak. Kezdjem?
A gebe felnyög, a disznó mellső lábaival kapál, hátrál.
MOFLIN	Nem kéne.
KOBZOS	Hű! Honnan tudod, hogy így kezdődik?
MOFLIN	Micsoda?
Kobzos önmaga tehetségétől megrészegülten, megint nagyon hamisan.
KOBZOS	Nem kéne hinni a csodákban
Mert azok bizonnyal nincsenek
Tündérlányban vagy boszorkányban
Mert a babonák nyomorba döntenek
Balga a nép, ki varázslók szavát issza
Hókuszpók trükkjeit rettegi
Ki szívét ártó meséknek kinyitja
És ábrándos lelkét adja neki
Egyre süllyed az erény ott...
A gebe prüszköl, a disznó hörögve az oldalára fordul, Moflin alig bír a dühével.
MOFLIN	Elhallgass!
KOBZOS	Hű! Azt is kitaláltad, hogyan folytatom! Úgy igaz, ahogy most itt ülök Ráflámon, disznópásztorból én még ilyen okosat nem pipáltam. Hanem mi baja lett a sertésednek hirtelen?
MOFLIN	Nem bír az erényről hallani.
KOBZOS	Nem mondod? No persze, hiszen disznó. Mit is kezdhetne ama gyönggyel, amit elébe vetsz neki korpa helyett?
MOFLIN	Akkor vedd úgy, hogy én is disznó vagyok.
KOBZOS	Ugyan, uram, csak szerénykedsz... De hadd folytatom!
	Elhallgass hát, vagy kiálts, kiálts
A rémálmok fölött győz a józan ész
A varázslók cirkuszi kóklerek
Csodák pediglen nincsenek
És...
Moflin végképp elveszti a béketűrését. Felüvölt. A botjából kékes fényű villám csap ki.
MOFLIN	Hogy mik vagyunk mi?! Cirkuszi kóklerek? Na, majd meglátjuk! Hogy a rémálmok fölött győzhet-e a józan ész?! Mit merészelsz te Kobzos Kobzos?!
A Kobzos, ahogy a disznó, a gebe, vagy az egész tisztás is, most félig megpörkölve füstölög.
KOBZOS	Hű!
MOFLIN	Hát jó. Döntöttem. Amit eltervezék, íme, meglegyen. Nem is baj, hogy erre evett téged a fene. Tehát nincsenek csodák, he?
Kobzos vékony hangon nyekeregve.
KOBZOS	Kérem szépen, én persze nagyon is tudom, hogy vannak. De Hamufla királynő maga adta meg ama szempontokat, amelyek alapján nekem a költeményemet...
MOFLIN	Tudom.
KOBZOS	Hű! Akkor jó. A disznópásztor úrnak titokban varázslónak úrnak tetszik lenni?
Moflin a látvány kedvéért még villámlik egyet, aztán botjával a disznóra mutat.
MOFLIN	Mit látsz te ott?
KOBZOS	Hol? A disznó előtt, vagy után?
MOFLIN	A disznó helyett.
KOBZOS	Helyett? Mármint...?
MOFLIN	Disznó az ott?
KOBZOS	Nem?
MOFLIN	Tűzsárkány! Aki lávát olvaszt a gránitból, és abban fürdik, dagonyázik. És aki a mai naptól fogva olyan hőséget áraszt a világra, hogy a tavak kiszáradnak, a folyók elapadnak, a föld pedig a szomjúságtól millió felé reped.
KOBZOS	Hű. De mért?
MOFLIN	Csak.
KOBZOS	Hű, de szigorú válasz!
MOFLIN	És pokoli hőség és szárazság lesz mindaddig, amíg nem akad egy mesebeli hős, aki a Tűzsárkányt le nem győzi.
KOBZOS	Hú. Az micsodás cselekedet lenne! Hogy én aztán azt hogy meg tudnám énekelni! Engedelmeddel el is kezdeném azzal, hogy...
MOFLIN	Ne merészeld!
KOBZOS	És a Tűzsárkány a lávában fortyogott
Hol üvöltött egyet, hol csak röfögött... ott
Aztán oui, oui, csak így finoman, franciásan
Mígnem egy szép nap...
MOFLIN	Ácsi!
KOBZOS	Most mért?
MOFLIN	Mert ez még mind semmi. Majd én megmutatom neki! Ezt üzenem Hamuflának. Én, a Nagy Moflin. A cirkuszi kókler. Most eredj! Még találkozunk.
KOBZOS	Igenis.
MOFLIN	És útközben ne merészelj kornyikálni!
KOBZOS	Egy kicsit se?
MOFLIN	Kicsit se.
KOBZOS	Dünnyögni, dúdolni?
MOFLIN	Figyellek.
KOBZOS	Ó, múzsák! Hallgatok.
A Kobzos elindul. Nagy ívben kikerüli a lüktető vörös fényben röfögő Hődisznót, vagyis a Tűzsárkányt. Kobzos csodálattal fordul vissza a már magába mélyedő Moflinhoz.
KOBZOS	Hű. Azaz izé. Tessék mondani! Azt az izét, azt a botot melyik bűvészboltban lehet kapni?
MOFLIN	Mi? Mit?
KOBZOS	Csak vennék egyet... az unokaöcsémnek, mert...
MOFLIN	Mert?!
KOBZOS	Mert szegény gyerek képezhetetlenül repedtfazék hanggal született.
MOFLIN	És?
KOBZOS	És akkor vennék neki egy ilyen botot, és akkor mégis részt vehetne a show-bizniszben, mert...
MOFLIN	Tűnj el, vagy töpörtyűvé sütlek!
KOBZOS	Hű! Igenis!

5; ELÖL A SZÍNPADON. ÚTON
Villó, a két testőr.
A testőrök Villót kísérve egymást bökdösik, miközben mulatnak a „bolondon”.
VILLÓ	Mert mi a felhő, barátaim?
TESTŐR	Az, ami egy hónap óta egy darab sincs az égen.
VILLÓ	Víz.
MÁSIK	Ja. Az meg a földön nincs.
VILLÓ	No és azt meg tudod-e mondani, hogy ha esik, akkor az egyik esőcsepp mért éppen a te kobakodra, a másik pedig mért pont a te orrod hegyére pottyan?
TESTŐR	Há’ mert mit tom’ én!
VILLÓ	Ez az!
TESTŐR	Ez a jó válasz?
VILLÓ	Senki nem tudhatja.
A testőr jól hátbavágja a másikat.
TESTŐR	Na ugye, te hülye, hogy én nem is vagyok olyan hülye!
MÁSIK	Ja. Mint amennyire nagyon hülye vagy.
VILLÓ	És mért nem tudhatja?
MÁSIK	Mármint hogy mit?
VILLÓ	Hogy melyik esőcsepp esik pont a te fejedre.
TESTŐR	Felséged most mindjárt megmagyarázza, nem?
VILLÓ	De. A káosz, barátom. Meg azon belül meg a turbulencia.
MÁSIK	A micsodancia?
TESTŐR	Ejnye már, de zokni vagy!
MÁSIK	Mért, te tán érted?
TESTŐR	Há’ mán naná! Az az esőcsepp azért hullik a te kobakodra, és nem az én orrom hegyére, mert egyrészt ergya vagy, másrészt ez van a sors könyvében megírva. Így érted már?
MÁSIK	Értem én. Te mégis pont olyan hülye vagy, mint amennyire hülye vagy.
TESTŐR	Nem. Annyira olyan nagyon hülye pont te vagy.
VILLÓ	Nézzük ama pillangó problémáját Japánban!
TESTŐR	Hun?
MÁSIK	Ja, nézzük!
VILLÓ	Ott piheg egy cseresznyefa ágán, annak is az egyik virágján, a virágnak bibéjén.
TESTŐR	Há’ isten úgyse’ ilyen tisztán látom egészen magam előtt!
VILLÓ	Most árnyék borul a pillangóra.
TESTŐR	Ne!
VILLÓ	De.
MÁSIK	Máris csikar a belem az izgalomtól!
VILLÓ	A pillangó odébb rebben.
TESTŐR	Jaj, ne!
MÁSIK	És megússza?
TESTŐR	Á, nem.
MÁSIK	Mért nem?
TESTŐR	Az ilyesmit nem lehet megúszni.
MÁSIK	Haggyál már! Megússza! Érzem!
TESTŐR	Egy madár lesz az... Az?
MÁSIK	Az az árnyék?
TESTŐR	Mondom, hogy tisztán látom! Egy pillangót faló vértengelic!
MÁSIK	Az nem madár.
TESTŐR	Mi? A vértengelic?!
MÁSIK	Felség! Most akkor mi van azzal a pillangóval? Tényleg megeszi őt az a mocsok?
VILLÓ	A pillangó szárnyainak a verdesése a légben hullámokat idéz elő.
TESTŐR	Hogy mi’csinál?
VILLÓ	Elreppen.
TESTŐR	No és a vértengelic? Lecsap!
VILLÓ	Nincs tengelic.
MÁSIK	Én mondtam.
TESTŐR	Akkor... meg mi van?
VILLÓ	A hullámok keltésén van a lényeg.
TESTŐR	Ja! Így is értem! Nem vagyok hülye.
VILLÓ	Persze, hogy nem vagy hülye. A hullámok tovább terjednek. Amire az Óceán fölé érnek, már meg is változtattak egy légáramlatot.
TESTŐR	Ne már!
MÁSIK	De a pillangó megússza?
VILLÓ	A légáramlat elsodorja a felhőket, a felhők híján borzasztó hőség és aszály támad. Mint most például itt nálunk, Mafláziában. Ennyit a sors könyvéről, barátaim.
A testőrök egy pillanatra még röhögni is elfelejtenek.
MÁSIK	Na ne mán’!
TESTŐR	Hogy egy pici japán pillangó miatt van nálunk ilyen szárazság és gatyarohasztó meleg? Há’ akkor csak jobb lett volna, ha megeszi a vértengelic.
VILLÓ	Nem állítom, hogy így van, csak azt, hogy lehet.
TESTŐR	No már az mégis csak nagy csuda lenne.
VILLÓ	Csodák nincsenek.
TESTŐR	Kár. Mert akkor az is előfordulhatna, hogy felséges királyunk nem veretné láncra, és nem vettetné a várbörtön legmélyebb zugába felségedet.
MÁSIK	Azt akkor ebben az a szomorú, hogy nem lesz kin röhögni...
VILLÓ	Azt mondjátok, arra készül atyám?
TESTŐR	Ja.
MÁSIK	Azt mesélik, esküszik rá, hogy megteszi, mert nagyon dühös királyfiságodra.
TESTŐR	Mert kár volt kirobbantani ezt a „higénia-lázadást”.
VILLÓ	Csak nem hiszed, hogy a kötelező tisztálkodás miatt lázadt fel a nép nem krémje?
TESTŐR	Az mindegy, hogy én mit hiszek. Mert ha azt hinném, hogy nem mindegy, akkor bizony tényleg annyira hülye lennék, mint amilyen há’ mán csak nem vagyok.
MÁSIK	Pedig te pont annyira olyan hülye vagy...
TESTŐR	Maradjál mán’, mert isten úgyse’ megmosdatlak!
MÁSIK	Mosdatod ám azt a jó édes...
VILLÓ	Uraim! Uraim!
A testőrök kilökdösik egymást, Villó tűnődve ballag utánuk.

6; A KIRÁLYI TRÓNTEREM
A királyi család. Lord Cselző, von Schipirc nagykövetek és Nyamemá kulturális attasé. Szolgák. Villó és a két testőr.
Fanfárok zengenek fel. Tucatnyi szolga egy kerekekre szerelt hatalmas hordót húz be. A hordóban a királyi család hűsöl. Hamufla, Morofla, Enriflo, Manriflo és a hercegkisasszonyok: Kafla és Mofla. A hordó mellett a két nagykövet és a pápuai kulturális attasé sétál, izzad. A fiatalok idétlenül pancsikolnak. Morofla király morózus, Hamufla királynő még nála is morcosabb. Amúgy, jó szokása szerint, be nem áll a szája, kerepli magának.
HAMUFLA	Az egyik ostobább, mint a másik. Rondaszájú málé hősjankók. Az agyuk helyett is izom van. Ezeknél az alany az, hogy „anyád”, az állítmány egy nyakleves. A kötőszó meg a... majd még egyszer kimondom ám azt is!
ENRIFLO	Anyám!
MANRIFLO	Kérlek!
HAMUFLA	Bizgentyű! Kimondtam!
ENRIFLO	Kimondta!
MANRIFLO	Anyám, ajkadról e szó...
HAMUFLA	Kimondtam bizony! És mondok én még mást is! Csak azért, mert ti...
MOROFLA	Hallgass!
A hercegnők felvihognak, Hamufla egy percig elhallgat.
MOROFLA	Na! Lordságodék mit óhajtanak még?
CSELZŐ	Megkövetem felségedet, de az több mint kínos, hogy Angliába rendszeresen betörnek felséged szappanhabtól megveszett, félvak hordái, és...
SCHIPIRC	Na, ja, és krucifiksz, hogy ez történni a német-mafláz határon is.
NYAMEMÁ	És mindegyik habos-zabos reménytelenül sovány is...
MOROFLA	Kérem, kérem, nagykövet urak, és tisztelt kulturális attasé „úr”...
Az angol és a német nagykövet meghajolnak. Nyamemá attasé felüvölt, aztán tisztelete jeléül a nyelvét kinyújtja. Morofla a két királyfira és a két hercegnőre förmed, akik felvihognak.
MOROFLA	Gyerekek! Muszáj most idétlenkednetek?!
A királyfiak és a hercegkisasszonyok együtt:
	Bocsánat, papa.
Aztán máris fröcskölődnek, röhögnek, visítoznak tovább.
Hamufla bugyog fel megint.
HAMUFLA	Mindent csak izomból. Persze, hogy csak izomból. És ha felfénylik végre egy csillag ebben a tömény mafláz sötétségben, akkor mit tesznek vele? Láncra verve tömlöcbe dobnák! A tisztálkodás igenis kívánatos. Erre ez mit tervez? Ijedtében...
MOROFLA	Asszony.
Hamufla elhallgat. Morofla a nagykövetekhez.
MOROFLA	Van még valami?
CSELZŐ	Nem beszélve arról, felség, hogy információink szerint ez a rettenetes hőség Maflázia közepéről árad, ahová állítólag valami átok folytán egy Tűzsárkány költözött.
HAMUFLA	Mondom: tömény sötétség még Angliában is.
SCHIPIRC	No ja, ja, a hőség lenni disznó formájú epicentruma tisztán kivehető.
HAMUFLA	Von Schipirc, most én szégyenlem magam ön helyett.
SCHIPIRC	No, ja, Hanna, de itt a műholdfelvétel...! Látja? Ez lenni itt Mafláz-középhegység, az ott vanni Buggyant-fensík, és itten sie, a fennsík közepén grósz amőbaszerű vörös foltban lila sertésforma. Itt van látni...
HAMUFLA	Nein. Nincs látni.
SCHIPIRC	Kérem. Ez itten vanni akkor is disznó formájú sárkány, aki a fortyogó lávatóban van lenni dagonyázva érezni jól magát.
HAMUFLA	Nos, ha ilyesmiket hallucinál, akkor jót tenne önnek, nagykövet úr, ha pszichiátriai kezelésnek vetné alá magát, vagy...
ENRIFLO	Anyu, Manriflo csiklandozz!
MANRIFLO	Kérek, bizgentyű, akár pofon is vághatlak.
HAMUFLA	Forduljon például monsieur Rorschachhoz.
SCHIPIRC	Hogy én egy franciára bízzam a lelkemet?!
HAMUFLA	Svájci.
SCHIPIRC	Még rosszabb!
HAMUFLA	De ért a pacákhoz.
SCHIPIRC	Nem lenni semmi közöm egy lélekkurkász pacákhoz!
MOROFLA	Hagyja, von Schipirc. Maradjunk annyiban, hogy azt a disznót a feleségem nem látja.
SCHIPIRC	Alázatos szolgája vagyni, fenség. Ám ez a rettenetes hőség...!
NYAMEMÁ	Bár minket, pápuai kulturális attasékat és katonai tanácsadókat a kánikula nem zavar...
Hamufla gőgösen néz az urakra.
HAMUFLA	Magán is csodálkozom, lord Cselző, elvégre Önt mégiscsak egy kulturált személynek ismertem meg. Annak ellenére, hogy csak egy brit alattvaló... Von Schipirc, maga az én szememben nem német addig, amíg ezt a disznózást abba nem hagyta. És nagyon meglep, hogy hármójuk közül csak Nyamemá úr nem panaszkodik.
Lord Cselző és von Schipirc meghajolnak, Nyamemá kulturális attasé pedig, mint előbb: felüvölt és a nyelvét a királynőre ölti.
Hamufla egy pillanatra lehunyja a szemét, hátul a hordóban a fiatalok vihognak.
CSELZŐ	Akkor kulturáltan jegyzem meg: az a Tűzsárkány a Brit Tudományos Akadémia szerint is kétségkívül és csakugyan ott van.
HAMUFLA	Az a viharos lávatenger, akarta mondani.
CSELZŐ	Ahogy óhajtja: az.
HAMUFLA	Majd idővel elcsendesedik.
CSELZŐ	Reméljük.
SCHIPIRC	A Higénia-lázadás viszont nem lenni „óhajt elcsendesedni”.
CSELZŐ	És a hőségtől nem csak Maflázia, hanem Anglia és Németország is szenved.
NYAMEMÁ	És, mint már mondottam, a lázadók túl soványak. Viszont gyengék: tehát csakugyan nem panaszkodunk. Mert ahogy népünk egy szólása tartja: jobb ma egy girizda misszionárius, mint holnap egy állig felfegyverzett gyarmatosító hadsereg.
HAMUFLA	Nyamemá úr, az ön népének e belátása praktikus észre vall.
Most Morofla fakad ki.
MOROFLA	Vajon még hányszor tízezerszer tízezer jó mafláz vére áztassa a földet? Még hányszor hirdessem ki az országban: a súlyos vízhiányra való tekintettel többé nem kötelező nap mint nap fürdeni?
HAMUFLA	És én hányszor próbáljalak még meggyőzni arról, hogy a tisztálkodás ennek ellenére maradjon törvény?
Egyetlen fanfár szellent egy félhangosat. Villó jön be a trónterembe, két testőrétől kísérve. A fiatalok vihogva üdvözlik, hívják fürdeni, stb. Morofla elsőszülött fiát meglátva még morcosabb lesz, mint eddig. Hamufla lénye viszont sugárzóan telik meg szeretettel.
HAMUFLA	Villóm! Fénylő csillagom!
VILLÓ	Csókolom, üdv mindenkinek.
HAMUFLA	Megőrülök nélküled, ezek között a... az... áááá, mindegy. Végre látlak!
VILLÓ	Atyám, hivattál.
MOROFLA	Utállak.
VILLÓ	Atyám?
MOROFLA	Először is utállak azért, mert vagy. Másodszor utállak azért, mert fellázítottad a népemet. Harmadszor utállak, mert majd mindenki egybehangzón azt állítja, miattad van egy kerek hónapja még ez a dögmeleg is. Mivel a Buggyant-fennsíkon jártadban okoskodásoddal annyira felidegesítetted a mafláz óriást, a Közép-hegység Trollját is, és vele a Mongoloid hegyet, hogy az mérgében megpukkadt és egy Tűzsárkányt okádott ki magából.
HAMUFLA	Nahát, ennél nagyobb ostobaságot én még...
MOROFLA	Nem baj. A fiadat ismerve elég meggyőzően hangzik.
VILLÓ	Szólhatok?
MOROFLA	Nem, mert megint kimagyarázkodsz.
HAMUFLA	Joga van szólani!
MOROFLA	Mert ha nem?
HAMUFLA	Akkor... én se szólok hozzád többé.
Morofla belegondol, fellelkesül.
MOROFLA	Jó! Ne szólj hozzám többé!
HAMUFLA	Csak változatlanul elmondom a véleményemet.
Morofla a fogát csikorgatja.
MOROFLA	Tessék... akkor... hallgatlak, Villó, te „túlokos”.
VILLÓ	Atyám! Nem utálhatsz. Először azért, mert a fiad vagyok.
MOROFLA	Ez nem érv.
A szolgák és a család tagjai lereagálják egy hullámmorajban: Igaza van, ez nem érv, nincs igaza, de érv, de nem érv, de érv, de nem érv, de...
HAMUFLA	De érv! Magyarázd meg ennek, kisfiam!
VILLÓ	Apa nem utálhatja a gyermekét, mert ez ellentmond a család eszméjének és intézményének. Vagy azt akarnád, atyám, hogy példádon felbuzdulva mostantól bárki atya a gyermekétől, bárki feleség a férjétől elváljon, mert úgy utálja? Vagy fordítva? És éljen aztán ki-ki mint társtalan vad? Akik csak évente egyszer-kétszer gyűlnek össze? Hogy hím a hímmel a nőstényért megvívjon? Mik vagyunk? Emberek vagy kóborló, bús, komor gyíkok a magány ősi sivatagjában?
ENRIFLO	Mi?
MANRIFLO	Mik vagyunk mi?
ENRIFLO	Gyík vagy te, Villó!
MANRIFLO	Ja! Azt akkor komorodjál csak!
HAMUFLA	Villó kérdésére válaszolj, Morofla király!
Morofla király a fogait már hallhatóan csikorgatja.
MOROFLA	Tovább!
VILLÓ	Másodszor nem én lázítottam fel Mafláziát. Mert mit ér az én Higénia-törvényem, ha közben a nép éhezik? Ezért azt javaslom, hogy még a mai nap nyittasd ki raktáraidat, oldasd meg pénzes zsákjaid száját, és tedd egyenlően gazdaggá a mafláz népet. Legyen krémes minden mafláz!
HAMUFLA	Ó, Villó, az én szép, okos fiam!
CSELZŐ	Nahát szóval azért...
SCHIPIRC	Krucifiksz!
NYAMEMÁ	És Villó is egész jó húsban van...
TESTŐR	Villókám, most aztán jól kivágtad magad...
MÁSIK	Neked annyi...
A szolgák rettegve-reménykedve nézik Moroflát, akinek egészen bevörösödött a feje, csak krákogni tudja.
MOROFLA	Tovább.
VILLÓ	Harmadszor az, hogy még ezért a hőségért is én lennék a felelős, az egyenesen babonás ostobaság. Egy hegyet nem lehet felbosszantani. Még Közép-hegységünk „Trollját”, a Mongoloid-Idioflázt sem. Bár meg kell adni, hogy mint természeti jelenség, mostanában igen szeszélyes.
HAMUFLA	Mivelhogy lávatavat büffentett. Ugye, fiam?
VILLÓ	Kétségtelenül, édesanyám. Ez a szörnyű hőség és a még szokatlanabb és szörnyűbb szárazság...
MÁSIK	Ja! A japán pillangó miatt!
MOROFLA	Miiii? Mit mondtál?
MÁSIK	Villó herceg mesélte... hogy a japán pillangó... miatta van meleg... mert a vértengelic... nem csapott rá, amikor...
MOROFLA	Szóljatok a Hóhérnak! Ezt kivégezni.
MÁSIK	Jézusom! Kegyelem, felség!
TESTŐR	Látod? Hogy pont annyira hülye vagy?
Közben a szolgák hullámzanak: Hóhér, hóhér, hóhér.
VILLÓ	Atyám, ezt a pillangót tényleg én meséltem neki, a hőség egy lehetséges okát magyarázva.
MOROFLA	De mi köze van ennek Japánhoz?
VILLÓ	Nyilván semmi. Csak egy elméleti lehetőség.
MOROFLA	Micsoda?!
MÁSIK	A turmicsoda, kegyelem fejemnek!
MOROFLA	Az micsoda?
VILLÓ	Turbulencia.
HAMUFLA	Ó, én Villóm!
MOROFLA	Mert az micsoda?
VILLÓ	Az egy fizikai jelenség, amit a vizekben vagy az éghajlati változásokban lehet megfigyelni, és...
SCHIPIRC	Schuldigung, bitte... de mi köze lenni ennek a Tűzsárkányhoz?
VILLÓ	Pont ezt magyarázom, von Schipirc: lehet, hogy semmi.
MOROFLA	Engem megüt a guta.
HAMUFLA	Morofla. A fiúnk jól tudja: a japán pillangó például lehet a hőség oka. Mellesleg ezzel minden műveltebb ember régóta tisztában van. De hát itt, nálunk, azaz nálatok, Mafláziában, ahol izomból oldanak meg mindent...
MOROFLA	Elég! A Tűzsárkány az oka!
SCHIPIRC	Epicentruma pedig lenni egy Hődisznó.
MOROFLA	És biztos vagyok abban, hogy te idegesítetted fel azt a szegény hegyet is.
VILLÓ	Ahogy óhajtod, atyám.
MOROFLA	Na. Meddig várjak még rá?! Hóhér! Rabláncot! A tömlöckulcsot! Pallost!
SZOLGA	Felség, kegyelem, de a Hóhér az ivóban van.
MOROFLA	Na! És jön végre?
SZOLGA	Panaszkodni hallottam a kifizetetlen túlmunka miatt, és ezért...
MOROFLA	Jön?
SZOLGA	Háromszor tucatszor kéttucatszor egytucat túlmunka díja után érdeklődik alázatosan, meg a tizenhét és fél évi alapfizetése, amit és...
MOROFLA	Ez most nem alkalmas...
SZOLGA	Igenis.
MOROFLA	Rendben. A kivégzés és a tömlöcbe vetés egyelőre elmarad. Viszont törvényt azt mondok. Egy. Villó! Mától nem hagyhatod el a váramat. Nem fogod Mafláziát a végső pusztulásba okoskodni. Kettő: megerősítem, Mafláziában tisztálkodni visszavonásig nem krém mafláznak szigorúan tilos! Három: még ma magamhoz rendelem a japán nagykövetet, mit jelentsen ez a pillangó-ügy, vagy mi. Most pedig fordítson mindenki hátat, természetesen Hamufla királynő kivételével, mert kiszállok!
Fanfárok zengenek fel. A hírnök a vár fokáról:
	A KIRÁLY KISZÁLL!

7; VALAHOL EGY HEGYI ÖSVÉNYEN
Moflin Varázsló, Kobzos, Jéglúd.
A színpad hátsó részében sötét.
Elöl a Kobzos „poroszkál” be. Reszketegen dalolgat, kobza egy húrját pengetve. Minden sora után rettegve kémlel körül. Mintha egy rekedt lúd gágogása kísértené.
KOBZOS	És a Tűzsárkány... a lávában... fortyogott
Hol üvöltött,... hol meg csak úgy... motyogott
Aztán egy szép nap... oui, jött egy vitéz...
Két karjában kétkaros, bazi nagy kelevéz...
Kelevézzel... páncélja... vértje... acél
Na mér’? Na mér’? Hát... azér’!
Mert mondja:
Tűzsárkány nincs
Mindenre akad magyarázat
Csak az ész az úr
Csak az ész nem árthat...
Moflin varázsló se nincsen
Ezért e dalnak veleje sincsen...
Minek is iszok én annyit?
És a Tűzsárkány... a lávában... fortyogott
Hol üvöltött,... hol meg csak... cincogott...
Cin-cin, oui, oui, csak elegánsan, franciásan...
A Kobzos már sokadszor néz rettegve a háta mögé, amikor észreveszi, hogy Moflin varázsló elöl fürkészi őt, a hóna alatt egy fehér lúddal. Baljósan somolyog.
MOFLIN	Pííípipipi.
A Kobzos gebéje felágaskodik, a Kobzos majd szörnyethal ijedtében.
KOBZOS	Hű! Jaj, istenkém! Esküszöm, nem is dúdoltam! Ráfla, hó, te ló, le ne vess, te tahó! Hóóóó!
MOFLIN	Szóval én nem is vagyok, mi?
KOBZOS	Hű! Jaj, csókolom!
MOFLIN	És mindenre van magyarázat, he?
KOBZOS	De jó, hogy újra látom a varázsló urat!
MOFLIN	Tényleg, Kobzos Kobzos, minden kobzosok legkobzosabbika, minek is iszol te annyit?
KOBZOS	Hát... mert muszáj!
MOFLIN	Értem. És ha eleget iszol, akkor Tűzsárkány se sincsen.
KOBZOS	Akkor végre semmi se nincsen! Így jó a válasz?
MOFLIN	Így jó.
KOBZOS	Akkor... tovább tetszik engedni?
MOFLIN	Persze. De előbb mondd meg, szerinted mit tartok most a hónom alatt?
KOBZOS	Hát egy li... nem, egy lu... Jaj, ez egy beugratós kérdés lesz!
MOFLIN	Még mindig Morofla királyhoz igyekszel?
KOBZOS	Tetszik tudni... csak a gázsi miatt!
MOFLIN	Mi van a hónom alatt?
KOBZOS	Egy liba. Vagy nem! Egy lúd!
Moflin varázsló megdühödik. A ludat elhajítja. Varázsbotjából most fehér villám csap ki. Az egész világ megfagy, a Kobzost és a lovát is beleértve.
MOFLIN	Jéglúd! Egy Jéglúd volt a hónom alatt! Érted?
A Kobzos csak nyögni tud.
MOFLIN	Jól jegyezd meg, Kobzos Kobzos! Mostantól egy hónapig ötven fok hideg lesz, egy hónapig pedig ötven fok meleg. Egészen addig, amíg el nem jő az a mesebeli hős, akiről már meséltem neked. Aki a Tűzsárkány fejét, farkát, aztán a Jéglúd nyakát és a farktollát le nem metszi. Amiért cserébe Morofla királynak fel kell ajánlani a királyságát. És amiért végül, de elsősorban, Hamufla királynőnek el kell ismernie, hogy csodák pediglen vannak. Értve vagyok?
KOBZOS	Hűűű... de hideg van!
MOFLIN	Varázslók, boszorkányok, tündérek, lidércek, de még az ágyak alatt motoszkáló mumus is! Világos?
KOBZOS	Vivi-vi...
MOFLIN	Ezt az üzenetet is átadod Moroflának és Hamuflának. Most már kornyikálhatsz.
KOBZOS	J... jött a Jéglúd... mm... mondta: gááá!
Ezer lllovag fázott rá!
MOFLIN	Szép nóta. Felengedhetsz, mehetsz.
A Kobzosról és a lováról varázsütésre leolvadnak a jégcsapok. A Kobzos indul, visszafordul.
KOBZOS	Kérdezhetek, ó, rettenetes?
MOFLIN	Sajnálom az unokaöcsédet.
KOBZOS	Melyiket?
MOFLIN	A repedtfazék hangút.
KOBZOS	Mért?
MOFLIN	Mert ilyen botot nem lehet bűvészboltban kapni.
KOBZOS	Ja! Hű, nem arról kérdenék!
MOFLIN	Hanem?
KOBZOS	Mért pont én?
MOFLIN	Mit mért pont te?
KOBZOS	Mért pont én vigyek a nyakaztató Moroflának ilyen üzenetet?
MOFLIN	Mert jó időben jártál jó helyen?
KOBZOS	De mért lesz az jó nekem, ha Morofla mérgében karóba tűzeti a fejemet?
MOFLIN	Mert benne vagy egy fontos történetben.
Kobzos cidrizve, rettegve, szerencsétlenül.
KOBZOS	Hű. Akkor... jó nekem.

8; KIRÁLYI UDVAR
Villó, Enriflo, Manriflo, Kafla, Mofla, a két testőr.
Vérfagyasztó hideg van. A két kisebb királyfi vívóleckét vesz Villó testőreitől. Villó odébb a Milói Vénusz testét méricskéli egy szabászcentit használva. Hátul a két hercegnő hintázik. Kafla löki Moflát. Mofla időnként aprókat, rekedtesen sikkant.
TESTŐR	Nohát akkor: hárít, cselez, támad.
MANRIFLO	Hárít, cselez, támad...
MÁSIK	Pördül...
ENRIFLO	Pördül...
MÁSIK	Megint cselez, passzé, angarde, guggol...
ENRIFLO	Guggol...
TESTŐR	Kard meredeken feltart...
MÁSIK	És az ellenfél már hasba is van szúrva.
MANRIFLO	Szúrva. Lehet ordítani.
ENRIFLO	Bizgenytű!
MÁSIK	Világos.
MANRIFLO	Akkor kezdjük újra!
TESTŐR	Ahogy óhajtja felséged.
MÁSIK	Felkészül, vigyázz, rajta!
A két testőr és a két királyfi összecsapnak. Enriflo már pörgés közben elbotlik a saját lábában, Manriflo pedig guggolás helyett a fenekére huppan, ám máris felpattan, dühödten csapkod, hadonászik. A két testőr összeröhög. Kafla felsikkant, Mofla rekedtesen nyögve.
KAFLA	Hinta-palinta...
MOFLA	Lökjél!
Villó a társasághoz fordul, elmosolyodik, legyint. Aztán tovább méricskéli a Vénusz szobrot.
ENRIFLO	Jaj, a könyököm!
MANRIFLO	Harcra! Kard a hasba!
ENRIFLO	A bordáim!
MANRIFLO	Ne nyafogj, Enriflo!
ENRIFLO	De bevertem a vesémet is, drága öcsém, Manriflo!
MANRIFLO	Katona dolog.
TESTŐR	Fog ez menni, felségek.
MÁSIK	Most szépen, lassan minden mozdulatot újra.
Enriflo nyögve feltápászkodik. A négyes lassan vívóállásba helyezkedik. Nagyon lassan lejátsszák a sorozatot.
TESTŐR	Akkor las-san. Há-rít, cse-lez, tá-mad, pör-dül, gug-gol, has-ba-szúr. Biz-gen...
MÁSIK	Tyűűű! Látja? Már fel is nyársalt felséged.
ENRIFLO	Én ezt akkor se tudom megtanulni.
Villó mintegy magának, miközben most arasszal méri a Vénuszt a feje búbjától az ajkáig, az ajkától a kebléig, a keblétől a köldökéig.
VILLÓ	Minek is tanulnád?
ENRIFLO	Mit mondasz, testvér?
Villó elégedetten hümment, aztán kis jegyzetfüzetet vesz elő, ír belé.
VILLÓ	Nos tehát: a női test szépsége. Horizontálisan, durva mérés alapján a feje búbjától egy saját arasz az ajkáig, további egy az ajkától a szegycsontjáig, onnan kettő a köldökéig, onnan további egy pedig a... szóval odáig. Plusz-mínusz egy-két centi eltérés lehet, mármint a saját araszhoz képest. Ezt hangsúlyoznám.
A testőröknek már megint muszáj röhögni. A két fivér viszont értetlenül néz össze.
MANRIFLO	Te érted, ez most miről vartyog?
ENRIFLO	Te most miről mekegsz, testvér?
Villó szórakozottan, mosolyogva fordul feléjük.
VILLÓ	Arról, hogyha hozzávesszük az eddig mértekhez képest a talpáig a saját araszokat, akkor a számsor: egy, egy, kettő, egy, öt.
MANRIFLO	És?
ENRIFLO	Mi az, hogy saját arasz?
VILLÓ	A vizsgálandó hölgy saját kezének hossza, Enriflo.
MANRIFLO	Na és akkor mi van?
A testőrök majd megszakadnak a röhögéstől.
VILLÓ	Ha tényleg kíváncsi vagy rá, szívesen megmagyarázom.
Manriflo a testőrökre néz, akik az ágyékvédőjüket markolásszák. Manriflo ettől felbőszülve Villónak.
MANRIFLO	Nekem te ne magyarázz, bizgentyű, mert bizony isten orrba nyomlak!
VILLÓ	Jaj, öcsém, ne kakaskodj mindig. Inkább hallgass rám. Túl sokat kardoztok. Ahelyett, hogy időtök nagy részében inkább figyelnétek, tanulnátok, elmélkednétek.
ENRIFLO	De ennek a nőnek itt nincs is saját keze, hé!
VILLÓ	Megtisztelsz, hogy figyelsz rám, Enriflo!
MANRIFLO	A bajvívással törődjél!
VILLÓ	A karddal, tőrrel, lándzsával és egyéb szúró-vágó eszközökkel, valamint lőfegyverekkel való csörtetés egyértelmű jele annak, hogy egy férfi nem biztos önmagában.
A testőrök abbahagyják a röhögést.
TESTŐR	Te! Ez most lehülyézett minket?
MÁSIK	Mért ne? Az is vagy.
TESTŐR	Mi van?
VILLÓ	Kisebbrendűségi érzés, kasztrációs félelem, korai elszakadás a szeretett anyától, esetleg egy zord atya családon belüli rémuralma... Ha nem figyelsz néha a lelkedre is, észre se veszed, és már csak egy kardjankó vagy.
MANRIFLO	Mi vagyok én?!
VILLÓ	És persze, hogy csak erőszakkal szeretnéd minden gondodat megoldani.
Manriflo ökölbe szorított kézzel indul Villónak, a testőrök jókor lefogják a királyfit. Mofla aprókat nyög.
MOFLA	Lökjél! Még... magasabbra... lökjél!
KAFLA	De most már szállj ki, és te is lökjél!
MOFLA	Még egy kicsit te lökjél!
KAFLA	Nem! Öt percig te, öt percig én: ebben egyeztünk meg.
MOFLA	Jól van, na.
Mofla megállítja a hintát, amíg cserélnek.
VILLÓ	Nehogy megsértődj, Manriflo. Fiatal vagy, te még előnyödre is változhatsz.
MANRIFLO	Gyere ide, beszéljük meg!
VILLÓ	Inkább szemlélődj velem. Például itt ez a Vénusz. Horizontális arányai, ugyebár...
MANRIFLO	Ki a kardjankó?
TESTŐR	Nyugodunk.
VILLÓ	Az első arasz az ajak, avagy a száj. A csók, a szó, az értelem. A második a szegycsont és a keblek, az anyaság, a lélek, az érzelem. Kettő a köldök, vagyis a születés és a kötődés, aztán jön a szerelem...
Enriflo bánatosan.
ENRIFLO	Szerelem, az jó.
MANRIFLO	Egy bizgentyűt jó!
KAFLA	Lökjél! A szerelem dehogy nem jó!
VILLÓ	Hallod?
MOFLA	Hinta-palinta.
MÁSIK	Te! Ezt én most értem. Ezt az araszos izét.
TESTŐR	Dezső! Az ki van zárva, hogy te ezt értsed.
MÁSIK	Mért?
TESTŐR	Mert úgy jársz, mint a japán pillangóval. És ennyire már tényleg nem lehetsz hülye.
Villó közben ellép a szobortól, a hintához ballag.
VILLÓ	De hogy mindezt ne csak egy hideg kőszobron lássátok bizonyítani... Bocsáss meg, Mofla!
MOFLA	He?
Villó megragadja az ámuló Mofla kezét, és a hercegnő „saját araszával” végigméri őt.
VILLÓ	Fejtetőtől az ajak. A szegycsont... is a helyén van.
MOFLA	Na! A kezem!
VILLÓ	Köldök... aztán...
MOFLA	Te mit izélsz a szoknyámon?
Kafla felvihog.
MANRIFLO	A menyasszonyom! Hé!
Manriflo megszabadítja magát a testőröktől, Villóra veti magát, ledönti, a mellére ül, püföli.
MANRIFLO	Kinyírlak! Laposra verlek! Ki a kardjankó? Ki?
A testőrök megpróbálják lerángatni Villóról az öccsét, noha csak ímmel-ámmal. A hölgyek visongnak.
MOFLA	Ez de durva!
KAFLA	Hajrá, Manriflo!
MOFLA	Adj neki!
ENRIFLO	Na! Ne már! Testvérek, ne verekedjetek!

9; UGYANOTT
Akik eddig. Morofla király és Hamufla királynő, szolgák.
A fanfárok rekedten felzengenek. A királyi pár jelenik meg egy-egy hordszéken párnákba, dunnákba, bundákba bugyoláltan. Amikor észreveszik a jelenetet.
MOROFLA	Ejnye, mi ez itt megint?
HAMUFLA	Manriflo! Azonnal szállj le a bátyádról!
MANRIFLO	De amikor ez azzal csúfolt, hogy kardjankó vagyok, meg kisebbrendűségi érzés!
MOROFLA	Meg micsoda?!
A testőrök most tényleg lerántják Manriflot Villóról. Villó szédelegve ül fel.
TESTŐR	Ja.
MÁSIK	Öt arasz.
MOROFLA	Mit? Mekkora?
TESTŐR	Dezső, te pont olyan hülye vagy...
ENRIFLO	Atyám, Villó tényleg mondott valami ilyesmit.
VILLÓ	Enriflo, szeretett testvérem... Én ilyet...
MOFLA	Engem bizgerált!
KAFLA	És közben a kezét fogdosta!
VILLÓ	Dehogy fogdostam!
MOROFLA	Értem.
HAMUFLA	Mit értesz?
MOROFLA	Manriflo, megengedem, hogy verd a bátyádat tovább.
MANRIFLO	Köszönöm, atyám! Na, gyere!
HAMUFLA	Megállsz, szertelen kölyök!
MANRIFLO	Anya!
HAMUFLA	Tehát, valójában mi történt, Villóm, csillagom?
MOROFLA	Na...
VILLÓ	Én pusztán a női szépséget szerettem volna a világ egészébe elhelyezni úgy, hogy ezt még két hőn szeretett öcsém is megértse. De odáig se juthattam, hogy...
HAMUFLA	Elhiszem, kisfiam.
MÁSIK	Én értem!
TESTŐR	Te fogd be, Dezső!
ENRIFLO	Én is értem!
HAMUFLA	Akkor taníts bennünket te, Enriflo.
ENRIFLO	Mivelhogy a női szépség tíz saját arasz, ezért... Mofla hercegnő lábai... túl rövidek!
MANRIFLO	Mi?
Erre mindenki Moflát kezdi méregetni, aki lassan felfogja, miről van szó. Kafla felvihog.
MOFLA	Mi van velem?
VILLÓ	Enriflo, hiszen a lába hosszát már nem is mérhettük.
ENRIFLO	Na, úgy saccra...
Kuncogás. Manriflo sötéten.
MANRIFLO	Jó. Enriflo. Rendben. Ezért...
HAMUFLA	Te is mennyit okosodsz újabban, Enriflo. Ugye, milyen jó és hasznos, hogy Villó közelében lehetsz?
ENRIFLO	Hát... aha...
VILLÓ	Befejezhetem a magyarázatot, édesanyám?
HAMUFLA	Szomjazom rá, Villó!
VILLÓ	Mint ahogy az embernek tíz ujja van, a Nap körül pedig nyolc bolygó kering, azaz csak hét, de a Plutonak muszáj bolygónak lennie, ezért a női szépség az úgy aránylik az ember tíz ujjához, mint a Nap a bolygóihoz, azaz... Valami nem stimmel a... Teremtésben?
Ezt talán még maga Villó se érti. Hosszú csend után.
HAMUFLA	Hát nem tünemény ez a gyerek?
MANRIFLO	Atyám! Verhetem?
MOROFLA	Verjed.
HAMUFLA	Nem! Halljátok! Én, Hamufla királynő megtiltom, hogy mostantól bárki is bántsa Villót az esze miatt!
MOROFLA	Én pedig egyenesen elrendelem.
HAMUFLA	Az ostobaság nem erény és nem érdem!
MOROFLA	Az okoskodás bűncselekmény!
HAMUFLA	Villót akkor se hagyom bántani.
MOROFLA	Rendben! Akkor kihirdetem. Maflázia békéje érdekében.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	A KIRÁLY TÖRVÉNYKEZIK!
MOROFLA	Főben járó bűnt követ el az, aki Villó herceggel mostantól szoba áll, egyetlen mondatát, vagy akár egy szavát is meghallgatja!
HAMUFLA	Igen? Morofla! Most figyelj! Kérlek, beszélj hozzám, Villó, drága kisfiam!
MOROFLA	Kérem. A Hóhérról tud valaki valamit?
Csend. A szolgák összenéznek. Az egyik reszketegen szólal meg.
SZOLGA	Felség, a Hóhér fizetés nélküli szabadságot vett ki, mivel nagyon régóta és amúgy se kap fizetést...
Morofla már megint a gutaütés határán.
MOROFLA	Hát ha kiürült az államkincstár a lehetetlen időjárás, meg a Higénia-lázadás, meg a szomszédainknak kifizetett kártérítések miatt?! Itt van, tessék! Ennyi a vagyonom!
Morofla ezzel egy marék aprót vesz elő, számolja.
MOROFLA	Tizenhét shilling meg tizenhét shilling meg hat penny, az annyi mint három font, két shilling és...
VILLÓ	Két font négy shilling és hat penny.
MOROFLA	Mi? Ja! Tényleg. Kösz.
HAMUFLA	Na, felség, már le is csapathatod a saját fejedet.
MOROFLA	Mit mondtál? Mért?
HAMUFLA	Meghallgattad Villó fiad szavait.
MOROFLA	Én?
HAMUFLA	Te.
Morofla ezen egy pillanatig elgondolkodik, aztán még mérgesebb lesz. Hamufla csak vigyorog. Villó szerényen elfordul, a többiek igyekeznek láthatatlanná válni.
MOROFLA	Rendben. Akkor... ez a törvény... pillanatnyilag... hmm.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	A KIRÁLY A TÖRVÉNYT: HMMM-TELENÍTI!
Morofla Villóra mutat.
MOROFLA	Viszont ezt vigyétek innen!
TESTŐR	Igenis, felség!
A testőr szinte barátságosan teszi Villóra a kezét, kíséri kifelé. A másik visszafordul.
MÁSIK	De hová vigyük, felség?

10. UGYANOTT
Akik eddig és a Kobzos.
Mielőtt Morofla válaszolhatna, a Kobzos vánszorog be megpörkölve és jéggé fagyva. Térdre rogy Morofla előtt.
KOBZOS	Hű! Felséges királyom!
MOROFLA	Te meg ki a frász vagy?
KOBZOS	Kobzos Kobzos, a legkobzosabb.
HAMUFLA	Á! Végre megjöttél.
KOBZOS	Bocsáss meg késedelmemért.
HAMUFLA	Egy kissé különösen vagy jólszituált, derék Kobzos Kobzos...
KOBZOS	Hű, úrnőm! Rettenetes kalandok... Még szörnyebb üzenet! Ó, a balsorsom, jaj, a végzetem! Engedd, hogy meghaljak, mielőtt átadom, amit át kell adnom, mégpedig szó szerint!
HAMUFLA	Rendben, halj hát meg előbb.
KOBZOS	Ah, ahogy óhajtod.
Kobzos ezzel elterül, mint kinek élete fonala megszakadt. Az udvar tagjai bután nézik, aztán a király intésére a két testőr felrángatja a Kobzost, aki üvöltve emeli a karjait az arca elé.
MOROFLA	Ki vele, ki mit üzent, Kobzos.
Kobzos zokogva, szörcsögve, szaggatottan.
KOBZOS	Hű! Jöttem volt Niederlandból kies országodba, ahogy úrnőd meghagyta volt. Átalkelvén víg nótákkal kerek erdőkön. Utamban a nagy Mongoloid hegykirály aljában egy tisztásra tévedék, ahol is egy rettenetes disznópásztor várt reám. Ó, jaj, de nem az volt ő, aminek látszott. Moflin volt ő, a nagy varázsló.
MOROFLA	Moflin?
HAMUFLA	Az még él?
MOROFLA	Olyannyira, hogy dühében a véle legelésző kandisznót Tűzsárkánnyá változtatta.
A Kobzos beszámolóját az udvari nép hűkkel, meg hókkal reagálja le.
MOROFLA	Uramisten! Hát ez a rejtély megoldása!
HAMUFLA	Ostobaság.
KOBZOS	Hű, nem! Mondta Moflin, addig lesz hőség, amíg a felséges királynő ki nem nyilvánítja, hogy csodák pediglen vannak.
HAMUFLA	Nincsenek.
KOBZOS	Gondoltam én is, csak rosszat álmodhattam. Hogy Moflin varázsbotjának villámlásától felgyulladt erdő, mező, tisztás, kandisznó, Ráró, hó, te ló, lovam, de még szegény jómagam, Kobzos Kobzos is. És reggel felébredek, és kimosom a szememből patak partján ama rémálmodást a csipámmal együtt...
HAMUFLA	Helyes.
KOBZOS	Hű! De nem álom volt. Ez történt tényleg.
HAMUFLA	Én ezt a bolondot se hallgatom tovább.
Morofla egyre lelkesebben.
MOROFLA	Folytasd, Kobzos Kobzos.
KOBZOS	Hát aztán rá pár hónapra, midőn immár lefelé nyüszörgetém magam fenséges bérceitekről a csakugyan szörnyűségessé sívódott hőségben, megint reámtámada az a szörnyű Moflin, minden idők legdémonibb disznópásztora. Ám akkor már egy ludat tartott a hóna alatt. Kérdé tőlem Moflin odvas nagy mosollyal, mi légyen az, aki az ő birtokában gágog. Tükörponty, kiáltottam... volna szörnyen felhorgadt daccal, de végül csak kinyögém, ó, király, kegyelem fejemre, hogy amit láték, az csakis egy lúd lehet... Mivel semmire se jutnék a régi jó Tükörponty viccel...
MOROFLA	Folytasd, Kobzos Kobzos! Tudom én azt jól, hogy a Nagy Moflin tekintete előtt képtelenség régi jó viccekkel odázni gondjainkat.
A Kobzos felzokog.
KOBZOS	Akkor Moflin rettenetes varázsbotja dühét megint elereszté! És abból most másfajta villámok csaptak elő. A bérc fái, bokrai, füvei, és minden vadja, patakja, a lúd, Ráró, hó, te ló, lovam és még szegény jómagam, Kobzos Kobzos is jéggé fagytunk menten. Így született meg a Jéglúd, és véle a végső átok. Addig lesz a világon egy hónapig tartó tokaabáló hőség, aztán egy hónapig űrbéli fagy, amíg nem akad egy hős, aki a Tűzsárkány-Hődisznó fejét farkát le nem metszi, aztán a Jéglúd feje és nyaka közt jelentős anyaghiányt nem teremt másodszor, minekelőtte először is Hamufla királynő el nem ismeri, hogy...
HAMUFLA	Soha! Elég a szóból!
MOROFLA	Van még valami, amit át kell adnod Maflázia barátja, Kobzos Kobzos?
KOBZOS	Hű, felséges uram! Barátja? Akkor... nem tűzeti karóba a fejemet?
MOROFLA	Láss csodát: nem. Hacsak nem adsz néhány petákot a hóhéromnak „kölcsön”.
KOBZOS	Hű!
MOROFLA	Bár úgyis a halálodon vagy...
KOBZOS	Ez igaz.
MOROFLA	Tehát üzent még valamit a mi Moflinunk?
KOBZOS	Úgy kifejezetten... nem. Bár... ha jól követem a mese fonalát, a disznóöléssel és a lúdmetszéssel eme három királyfinak kéne megpróbálkoznia.
HAMUFLA	Kobzos Kobzos? Most már nyugodtan és tényleg és végképp meghalhatsz.
KOBZOS	Igenis. Éljen a királynő!
Kobzos ezzel ronggyá ernyed a két testőr karjában. Csend. Aztán Manriflo lelkesen.
MANRIFLO	Atyám! Én máris indulok! Véd-véd, támad, pördül, guggol, kard felfelé! Engedd, hogy megmentsem Mafláziát és a világot! Azt a bizgentyű mindenit!
A szolgák éljeneznek. Morofla int.
Csend. Morofla mély gondolataiból egy sátáni mosollyal bukkan fel.
MOROFLA	Nem, kedves Manriflom, nem.
MANRIFLO	Nem? Atyám! Mi nem? A bizgentyűjét! Mért nem?
MOROFLA	Nos, nincs az a hagyomány, amely engem arra ne intene, hogy Maflázia és a világ megmentése elsőként túlokos elsőszülött fiam, Villó királyfira ne várna. Villó? Neked kell menned.
Az udvar egyetértő moraja, kiáltásai. A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból:
	VILLÓ INDUL SÁRKÁNYÖLNI!
HAMUFLA	Arról szó se lehet!
MOROFLA	Miért nem?
HAMUFLA	Mert... mert... mert nem engedem, hogy...
VILLÓ	Hagyd, anyám, majd én megmagyarázom, miért nem lenne helyénvaló nekem szerencsét próbálnom.
MOROFLA	Tudtam, hogy gyáva vagy.
Az udvar morgolódása.
VILLÓ	Nem, atyám, gyáva az nem vagyok. Ám először is tisztázzuk. Se Tűzsárkány, se Jéglúd nem létezik. Így van, édesanyám?
HAMUFLA	Hát persze, hogy így. De...
VILLÓ	Ennek ellenére, a közhangulat kedvéért én szívesen elindulnék.
MOROFLA	Helyes. Ráérsz még ma...
HAMUFLA	Nem mehetsz sehova!
VILLÓ	Neki is vágnék rögtön. Már csak azért is, mert hónapok óta várfogságot szenvedek. Rég gondoltam rá, hogy talán megszökhetnék. De nem óhajtottam kibújni atyám jogtalan, ámde legalább szigorú büntetése alól, hiszen a király rótta ki rám, aki köztudomásúan kiváló, gyengéd nemzőm nekem.
MOROFLA	Hízelgéssel nálam már nem mész semmire. Röviden válaszolj: indulsz rögvest?
VILLÓ	Indulok rögvest.
MOROFLA	Szerencsés legyen a kalandod!
Villó elindul, ám néhány lépés múlva.
VILLÓ	Még néhány szót.
MOROFLA	Nem!
A tömeg mélyen egyetért a királyával.
HAMUFLA	Csak beszéljen! Mondjad, drága kisfiam!
VILLÓ	Nos. A mese logikája szerint, amennyiben lenne Tűzsárkány meg Jéglúd, ahogy nincsen, nekem első fivérként ott kéne pusztulnom.
HAMUFLA	Nem!
MOROFLA	De bizony...
VILLÓ	Enriflo öcsém se járhat jobban...
ENRIFLO	Mi van? Mért?
MOROFLA	Őt majd megsiratjuk.
VILLÓ	Ebben a kalandban csak a szeretett Manriflo lehet a győztes.
MANRIFLO	Így is lesz! Levágom, szétmetszem, felaprítom, kibelezem...
VILLÓ	Atyám! Nem lenne egyszerűbb, hogy elsőnek mindjárt Manriflo menjen? Utazgat egy-két hétig, beül egy-két kocsmába, diskurál a néppel, aztán hazatér. Ám ha mégis találkozna holmi Hődisznóval, vagy Jéglúddal, övé a dicsőség. Neki kell az ilyesmi, ő egy ilyen.
MANRIFLO	Igen! Igen! Atyám! Hadd menjek én!
ENRIFLO	Nem! Először én!
VILLÓ	Öcsém, abban nincs semmi logika.
ENRIFLO	Már mért ne lenne abban logika, hogy beüljek néhány kocsmába, eldiskuráljak a néppel, aztán, ha elfogy a pénzem, hazatérjek?
VILLÓ	Felőlem...
ENRIFLO	Atyám! Én megyek!
MANRIFLO	Dehogy mész, te kákabelű! Én megyek!
ENRIFLO	Te velem ne vitatkozz, öcsike! Te inkább méricskéld meg a menyasszonyod lábait!
MANRIFLO	Te a tiédet!
MOROFLA	Elég a vitából. Döntöttem. Legkisebb fiam megy levágni azt a disznót, meg azt a ludat.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	MANRIFLO MEGY SÁRKÁNYÖLNI!
MOROFLA	Aztán ha győzedelmesen megtér, Hamufla királynő elismeri a csodák létezését.
HAMUFLA	Amik nincsenek.
MOROFLA	És hőstettei jutalmaként legkisebb fiam, Manriflo lesz trónom örököse, nem pedig te, Villó. A király legyen hős! Mint például... én. És nem egy olyan tojásfejű bajkeverő, mint te.
VILLÓ	Bölcs király vagy, atyám.
MOROFLA	Indulj, Manriflo! Vágd le azt a két oktondi barmot, ne maradj soká!
MANRIFLO	Csak térülök-fordulok, király atyám!
Sötét. Csak Enriflot látni.
ENRIFLO	Hé! Ez nem ér! Mondtam, hogy én megyek! Ha Villó passzolta, akkor az én jogom! Na ne! Ilyen nincs! Az öcsémet még be se engedik a kocsmába, mert kiskorú! Ááá! Csak középső fivérnek ne szülessen az ember...!

MÁSODIK FELVONÁS
1; A SZÍN ELŐTT
Kobzos, bábok: Manriflo és a Hődisznó.
Kéznél-lábnál fogva a két testőr hozza be a Kobzost. Ledobják. A Kobzos a nyekkenéstől magához tér. Hörög, röhög, kúszik, aztán nagynehezen feltápászkodik. Szédelegve „regölni” kezd. A légből a megfelelő zajok. Bábok egy paraván fölött a regölt szöveget játsszák.
KOBZOS	És elindula a hős Manriflo
Szem nem maradt szárazon
De előtte így hőzöngött,
És hőzöngve így gőzölgött:
Egyet csapok, nincs Hődisznó
Csak legyen rá alkalom!
Felkutatom, fülén fogom
A farkánál megforgatom
Lenyekkentem, megtaposom
Könyöröghet, de hiába
Lespriccelem, vízbe dobom
Aztán ettől csak megdöglött?
Esküdözik hős Manriflo, piha
Nem lesz abban semmi hiba!
Íme, a hátán permetező tartálya
A kezében egy szörnyű spricni,
Ha a tartályt megpumpálja
Spriccel a víz: így ni.
A disznó visít, a tüze alszik
Hörögve döggé hanyatlik
Aztán fejét-farkát nyisz-nyasz
Ripsz-ropsz úgy levágja
Egy böllér is csudájára járna.
Ejha, ez ám a legény
És amekkora vitéz, olyan szerény!
Így elindula a hős Manriflo
Szem nem maradt szárazon
Még Morofla is megkönnyezi
Hamufla ha-mufa pogácsát süt neki
Mátkája, Mofla, bánata saját tíz arasz, ó:
Térj vissza hozzám gyorsan hős Manriflo
Sikkantja és alél elfele
Manriflo pedig végre elmene.
Bábok tovább a paraván fölött. Manriflo és a Hődisznó küzdelme. 
A Hődisznó a lávában dagonyászik.
HŐDISZNÓ	Kismalacnak kicsi hája
Nem viszik még a vásárba
De ha megnő a tokája
Elviszik majd a vásárba
Próbálnátok engem vinni:
Hődisznónak tuti lenni!
Manriflo lovas bábja jelenik meg.
MANRIFLO	Állj, ki vagy!
HŐDISZNÓ	Röff.
MANRIFLO	Válaszolj értelmesen!
HŐDISZNÓ	Röff.
MANRIFLO	Én biza’ Manriflo herceg vagyok, Morofla király legkisebb, tékozló, de hót’biztos győztes fia.
HŐDISZNÓ	Röff.
MANRIFLO	Te vagy-é az az országrontó undorító ártó ártány, azt a bizgentyű anyád, te, mered-e tagadni?
HŐDISZNÓ	Oui.
MANRIFLO	Akkor készülj a halálra! Mert én mostan vízzel lesprickollak, aztán lecsapom fejedet-farkadat. Fejed-farkad magammal viszem, és király atyám lába elé teszem.
HŐDISZNÓ	Röff?
MANRIFLO	Aztán megyek azért a Jéglúdért.
HŐDISZNÓ	Oui.
MANRIFLO	Véd, támad, pörög, cselez, guggol... Jaj!
Manriflo vizet spriccel a Hődisznóra. Visítás. Egy pillanatra mindent gőz fed. Amikor az eloszlik, már csak a Hődisznót látjuk, ahogy diadalittasan visít.
HŐDISZNÓ	Oui? Oui?! Oui!
A paraván felett sötét, aztán a király és Villó bábja.
KOBZOS	Ó, jaj!
Múltak az órák, a napok, a hetek
Jéglúd havából Hődisznó hava lett
Nyisz-nyasz, ripsz-ropsz,
Ripsz-ropsz, nyisz-nyasz
És csak így tovább egyre
Bőszre horgad a király kedve
A rém évszakok múltak, dúltak
Végül összeszorult Morofla szőrös nagy szíve
Jaj, felsült tán a fiam spricnije?
Ó, jaj! Nemde ugye nem-e?
Csak nem veszett Manriflo herceg oda?
Ó, jaj, eljő a kegyetlen sors zord kora?
És ott áll konokul Morofla király
Villó királyfi előtt, és reá komorul.

2; A KIRÁLYI UDVAR
Morofla, Villó, Enriflo, Kafla, Mofla. Hamufla.
A fanfárok gyászosan felzengenek. Jéglúd hava van.
Morofla Villó háta mögött áll. Villó egy táblán valami bonyolult differenciál-egyenleten bíbelődik. A hintában Mofla ül gyászban, Enriflo hátulról, Kafla pedig elölről löki. Mindenki bundában. Morofla a fogát csikorgatja.
MOROFLA	Villó! Kérdeztem valamit.
VILLÓ	Egy pillanat, atyám.
Morofla király foga még hangosabban megcsikordul. Erre a hinta nyikorgása és a kréta lúdbőr hangja ad csak választ. Hamufla királynő jön be. Amikor Mofla meglátja Hamuflát, felzokog.
MOFLA	Jaj, Manriflo, hol lehetsz?
HAMUFLA	Biztos jó dolga van.
ENRIFLO	Lennék én a helyében...!
KAFLA	Bármelyik percben megjöhet.
MOFLA	Akkor... lökjél!
Csend. A hinta nyikorog. Hamufla mindkét társaságtól távol leül. Morofla és Hamufla hűvös pillantást vált, aztán a királynő gőgösen elfordítja a fejét. Ettől a király még dühösebb lesz.
MOROFLA	Villó!
Villó némi diadallal karikáz be egy képlet-cafrangot.
VILLÓ	Igen! Azt hiszem, itt van!
MOROFLA	Mi van ott?
VILLÓ	A kutya elásva.
MOROFLA	Ott?
VILLÓ	Nézd csak meg, atyám!
Morofla vagy öt centire közelíti meg a táblát, bámulja a bekarikázott jeleket.
MOROFLA	Én itt egy kutya-hantot se látok. És egyátalán, mi ez a förtelmes, ördögi kriksz-kraksz?
VILLÓ	Ez, atyám, az érthetetlen időjárás-változások megértésének egy kísérlete. Látod? Differenciál-egyenletnek indul, aztán itt meg itt meg itt bevittem a képletbe az attraktorokat, ettől innen, a harmadik sortól kezdve a képlet már nem lineárissá alakul át, ez a bekarikázott rész pedig azt mutatja, hogy már teljes a káosz.
Hamufla egészen ellágyulva a büszkeségtől.
HAMUFLA	Ó, az én fiam!
Mofla zokog fel újra.
MOFLA	Jaj, Manriflo!
ENRIFLO	Megjön majd a mázlista.
KAFLA	Ne aggódj!
MOFLA	Akkor lökjél még!
Morofla a földhöz csapja a koronáját és megtapossa.
MOROFLA	De azt a kenderkócos retyerutyáját neki! Hogy káosz van, azt én is tudom, nem kell nekem ahhoz egy nem lineáris istennyila, vagy mi!
VILLÓ	Atyám. Te csak tudod, hogy káosz van, én viszont majd természettudományosan be is bizonyítom.
HAMUFLA	Bizony, az én fiam.
MOROFLA	És akkor mi van?
VILLÓ	Akkor az van, hogy előbb-utóbb rájövök, mitől bolondult meg a természet.
MOROFLA	Azt is tudjuk! Moflin varázsló megátkozott miattad! Azaz nem is miattad, hanem a jó... édes anyád... makacssága miatt!
HAMUFLA	Bla... bla... bla. Moflin, Moflin, mindig csak az a Moflin! Mert nekünk azt is el kell hinnünk, amit egy részeges Kobzos összezagyvált, csak hogy életét és halálát érdekesebbé tegye? Mért nem hisszük el mindjárt azt is, hogy a Pluto hollószárnyakat növesztett, és baljósan azt károgja, hogy...
MOROFLA	Elhallgass!
HAMUFLA	Kár. Aznap éjjel nyilván jól bepálinkázott, aztán felgyulladt a grabanca a tábortüze mellett. Megébredvén pedig rémülten belevetette magát a jeges patakba. Közben pedig hol röfögött, hol meg gágogott kínjában...
MOROFLA	Kobzos Kobzos azt látta, amit látott.
HAMUFLA	Az én kis Manriflom pedig igencsak jól érzi magát valahol. Ennyi az egész. Ahogy én ismerem a drága csimotámat, beállt kóbor lovagnak. Ha egy Hődisznót, vagy egy Jégludat nem találhat, legalább a... bizgentyűjét megszellőzteti.
MOFLA	Manriflo! Az én bizgentyűm már nem is jó?
HAMUFLA	Majd belefárad. Amilyen hirtelen lelkesedik, oly gyorsan meg is unja a játékait.
MOFLA	Manriflo nem is olyan.
HAMUFLA	Te csak tudod, Mofla... Vagy beállt kalóznak?
ENRIFLO	Hadd keressem meg Manriflot! Még meddig könyörögjek?
KAFLA	Hogyisne!
MOROFLA	Villó megy.
VILLÓ	Atyám! Értsd meg...
HAMUFLA	Villó nem ér rá, Manriflo pedig csak hadd mulassa ki magát.
MOFLA	Manriflo? Nélkülem?!
KAFLA	Ugyan, Mofla!
MOFLA	Te... te... lökjél!
VILLÓ	Ha rájövök, mitől bolondult meg a természet, akkor az is kiderül majd, hogyan lehet az évszakok szokott rendjét visszaállítani. Ez csak fontosabb most, mint hogy hazapofozzam drága, szeleburdi öcsémet valahonnan?
MOROFLA	Elindulsz. És levágod a Tűzsárkányt. Aztán a Jégludat. Öcsédet pedig kimented a veszélyből. Nyilván kővé varázsolták, vagy feneketlen kútba dobták. Vagy... a Tűzsárkány tartja rabságban!
HAMUFLA	Hát persze...
MOFLA	Manriflo!
KAFLA	Csicsicsi!
ENRIFLO	De nálam senki nem ismeri jobban a környékbeli kocsmákat, mulatókat, fogadókat! És Maflázia összes kalózkapitánya a haverom!
HAMUFLA	Igen? Nocsak...
MOROFLA	Villó megy.
VILLÓ	Ha megfejtem ezt az egyenletet, és rájöttem, mit kéne tennünk, a legnagyobb örömmel indulok, és isten úgyse’ úgy kitáncolom magamat, mint még soha.
ENRIFLO	De ez még hónapokig szöszmötöl a tábla előtt!
HAMUFLA	Tudod, mit, Villóm? Hagyd félbe néhány napra a számításaidat! Keresd meg az öcsédet, aztán gyertek haza!
VILLÓ	Ahogy óhajtod, édesanyám.
Villó leteszi a krétát, nagyot nyújtózik.
MOROFLA	Hamufla! Te ebbe se szólsz bele. Eridj, járj szerencsével, Enriflo, drága fiam!
A fanfárok felzengenek. Sötét.

3; A SZÍN ELŐTERÉBEN
A Kobzos, bábok: Enriflo és a Jéglúd.
A Kobzos újabb nyekergésére a paraván felett a bábok is megjelennek.
KOBZOS	És jó Enriflo is indula nagyon
Keble dagadt, mint kecskeduda
Szem nem maradt szárazon
A könny jégcsapok hulladoztak, mivel
Bőgött mindenki, mint száz majom
Hisz így zengett a herceg szava,
Könny jégcsapra harci dala:
Nem lesz rögvest lúdnak jege
Se a jégnek randa luda
Csak legyen rá alkalom
Megtalálom, nyakán fogom
Kitekerem, földhöz csapom
Leforrázom, tollát fosztom
Kibelezem, felaprítom
Az lesz aztán a Jéglúd mása
Amit úgy hívnak majd: ludas kása!
Íme, a hátán atyja kemping gáztartálya
Kezében a szörnyű perzselő, méteres a lángja.
A Jégludat majd megpörköli
Aztán a fejét nyisz-nyasz, ripsz-ropsz
Úgy levágja.
Ennyi hőstett elég mára.
Esküvése sziklakemény
Aztán pár kocsmába tán még betér
Hátha Manriflot is megleli.
Hű, de legény
Amilyen vitéz, olyan szerény.
És elindula jó Enriflo
Szem nem maradt szárazon
Tudjátok, mint száz majom
Még Morofla is megkönnyezi
Hamufla ha-mufa pogácsát süt neki
Mátkája, Kafla zokogva könyörög
A vendéglőket kerülje szerfölött.
Aztán már alél is elfele
Enriflo pedig végre elmene.
A paravánnál. A Jéglúd sziszeg maga köré szörnyű hideget.
JÉGLÚD	Vé’ alakban száll a lúdhad
Ki nem bírja, mind megnyúvad
Gágít a szél, a tél nem tágít
Menekülj innen, más nem számít.
Csak nekem jó itt, a Jéglúdnak
Aki a fagytól sosem punnyad
Gigámból sziszeg a szörnyű hideg
Süvölt a szél, a föld didereg.
Enriflo jelenik meg, a lovával együtt majd megveszi az isten hidege.
JÉGLÚD	Hát te ki vagy, aki ennyire kivagy?
ENRIFLO	En-rif-lo meg sze-gény lova.
JÉGLÚD	És mit keresel itt, ahol a madár se jár, mivel csonttá fagyva zuhan le a légből?
ENRIFLO	A Jég-lu-dat ke-re-sem, de hogy mért, arra most nem em-lék-szem, mert annyira fá-zom.
JÉGLÚD	Várjál már, segítek. Az ott nem egy kemping gázpalack a hátadon, az övedben pedig nem egy szörnyű perzselőt látok?
ENRIFLO	Mi? Ja! De! Kösz.
JÉGLÚD	Akkor helyetted is kitalálom. Te azért jöttél, hogy jegemet megbontsad, aztán mire egyet gágognék, helyrehozhatatlan anyaghiányt teremts a fejem és a nyakam között?
ENRIFLO	Á, már az ösz-szes gázt el-hasz-nál-tam, hogy meg ne fagyjak, amire... Jajaj, te vagy a Jéglúd.
JÉGLÚD	Szegényke. Most mit csináljak veled?
ENRIFLO	Ha egy kis pá-lyin-ka len-ne kegyednél?
JÉGLÚD	Pályinka?
ENRIFLO	Az fel-me-le-gítene.
JÉGLÚD	Várjál! Én ugyan nem élek vele, de mintha egy félig megfagyott kobzos elhagyott volna itt egy kulaccsal. Mindjárt hozom.
A Jéglúd sietve távozik. Enriflo csak reszket.
ENRIFLO	Kö-kö-köszöm. Te egy i-i-igazán ked-ves, go- nosz, rokon-szenves Jéglúd vagy.
A Jéglúd tér vissza.
JÉGLÚD	Megvan! Megtaláltam. Nesze, Enriflo... Hát ez bizony megfagyott. Jajaj, szegény gyerek...
A paraván fölött sötét.
KOBZOS	Ó, jaj, múltak az órák, a napok, a hetek
Jéglúd havából Hődisznó hava lett.
Háromszor váltották egymást a rémszakok
Morofla király türelme újra elfogyott.

4; A KIRÁLYI UDVAR
Villó, Morofla, Hamufla, Kafla, Mofla. Két testőr. Szolgák.
Hődisznó hava van. A király, a királynő és a két özvegy mátka a kerekeken álló hordóban ülnek. Teljes a csend, csak Morofla üvöltése hallatszik.
MOROFLA	Villó! Villó! Hol késik már az a két lábon járó undormány, az a merő lütyőben dágvány, az a tömény utálat? Az a gyáva korc? Hát lökdösse már valaki a színem elé!
A két testőr lökdösi be Villót.
TESTŐR	Megkérhetnélek, hogy most az egyszer tényleg szorosan fogd be az arcod?
MÁSIK	Mért?
TESTŐR	Mert te még annál is hülyébb vagy, mint amennyire hülye vagy.
MÁSIK	Most mért?
VILLÓ	Hivattál, atyám?
MOROFLA	A legszívesebben most rögtön a Hóhér kezére adnálak.
VILLÓ	Most mit vétettem?
MOROFLA	Mit? Miiiit!? A gyávaságod miatt immár mindkét testvéred odaveszett. Az én két szemem fénye. És ki maradt nekem? Te.
A két hercegnő felzokog.
HAMUFLA	Jaj, Morofla, miket nem mondasz?! Nyilván mind a ketten vígan élik valahol a világukat. Manriflo kalózkapitány lett, Enriflo meg... talán biztosítási vagy porszívó ügynök?
A két hercegnő bömböl.
HAMUFLA	És az eszük ágában sincs hazajönni.
A két hercegnő egymást átkarolva visít.
HAMUFLA	Mellesleg igazuk van. Mert én megmondtam neked, Morofla, nem lehet a gyerekeket úgy nevelni... Mit nem mondok: nevelni! Nem lehet úgy idomítani, ahogy te...
MOROFLA	Most hol találom meg a hóhéromat?
Egy szolga elhalóan.
SZOLGA	Tegnap Las Vegasba indult, felség.
MOROFLA	Hová?!
SZOLGA	Azt üzente, mivel nem kapott fizetést, a betevőt valahol elő kell teremtenie: elszegődik krupiénak.
MOROFLA	Minek?!
SZOLGA	Vagy bérgyilkosnak.
HAMUFLA	A Hóhérnak is igaza van. Mindenkinek igaza van, aki megelégeli végre a tutyimutyiságot, ezt az ostobaságot, amit... amit... Hagyjuk! Maradjunk annyiban, hogy Maflázia manapság végképp nem a nagy lehetőségek országa. No persze a fejétől bűzlik a hahahahal... És ha belegondolok, hogy én, egy született Hahahahanna von Hohenschpiller...
Morofla szederjes képpel.
MOROFLA	Mért tűröm én már vagy huszonöt éve az állandó haházásodat?!
HAMUFLA	Mert szeretsz, Morofla.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a torony tetejéről.
	A KIRÁLY SZERET!
MOROFLA	Én ezt soha nem mondtam.
HAMUFLA	De. Mondtad.
MOROFLA	De most biztos nem mondom.
HAMUFLA	Kérlek.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a torony tetejéről.
	A KIRÁLY NEM MOST MONDTA!
MOROFLA	Én csak a két fiamat szeretem.
KAFLA	Enriflo! Én gyönyörűséges, kenderkóchajú, uborkaorrú, kákabélű hercegem!
MOFLA	Manriflo! Te minden lében méregzsákom!
HAMUFLA	Villó!
MOROFLA	Villó!
VILLÓ	Igen, atyám?
MOROFLA	Most azonnal indulsz, megkeresed a két öcsédet, levágod a Tűzsárkányt és a Jégludat. Élsz vagy halsz. Addig ne kerülj a szemem elé!
A szolgák egyetértő mormogása.
VILLÓ	De már oly közel járok a...
MOROFLA	Nem érdekel.
HAMUFLA	Drága gyöngyöm, ha rám hallgatsz, a Hóhér után mész Las Vegasba. A te eszeddel...
MOROFLA	Ha nem teljesíted a parancsomat, esküszöm, menten száműzlek, kitagadlak!
HAMUFLA	Majd írj, mikor mehetek utánad!
MOROFLA	Asszony! Most az egyszer ne böszmélkedj már velem!
VILLÓ	Atyám! Gondolkodj csak most még egyszer logikusan!
MOROFLA	Nem!
HAMUFLA	Morofla, kérlek!
MOROFLA	Anyád kedvéért, utoljára.
VILLÓ	Mint már többször megbeszéltük volt: jómagam nagyon is elindulnék végre, de hát alig egy-két hét, és megoldom az egyenletet.
MOROFLA	Nem érdekel.
HAMUFLA	Morofla!
VILLÓ	Már csaknem bizonyos vagyok abban, hogy az időjárás megváltozását tényleg az a japán pillangó okozta, amely éppen együttállt a Pluto bolygóval, amikor...
MOROFLA	Mész, megkeresed a két öcsédet, levágod a...
VILLÓ	Minden gondunk okozója tehát a Nap.
MOROFLA	A... mi?
VILLÓ	A Nap. Működése havi ciklusokra váltott: hol iszonyú az aktivitása, hol pedig ebbe mintegy belefárad. Ez annyit jelent, hogy beteg. Számításaim szerint a napokban szétrobban.
MOROFLA	Micsoda?
VILLÓ	Szupernóva lesz, aztán törpecsillag.
MOROFLA	A Nap a napokban...
HAMUFLA	Ha Villó mondja, a Nap a napokban!
MÁSIK	Á! Én értem!
TESTŐR	Nem, Dezső, te ezt se érted.
MÁSIK	Mi?! A vértengelic a Plutóra üldözte a japán Napot!
MOROFLA	Átlátok ám én rajtad, Villó.
VILLÓ	Atyám! A Földnek annyi.
MOROFLA	Neked annyi.
VILLÓ	A robbanás után tíz perccel itt minden több ezer fokon izzó gőz, láva és hamu lesz. Aztán már az se. Eljő az örök, kozmikus fagy.
MOROFLA	Elindulsz-e végre hősni, vagy...
HAMUFLA	Nem fog a fiam két nemlétező szörnyet hajkurászni, amikor minden percben felrobbanhat a Nap!
Morofla szorosra zárja a szemét.
MOROFLA	Á, nem. Az nem. Én fogok mindjárt felrobbanni. És mi van már megint Japánnal?
HAMUFLA	Édes Villóm! És az már biztos, hogy itt a Világvége?
VILLÓ	Talán rosszul számoltam valamit. Lehet, hogy ez az egész csak a Hold miatt van. Mivel ha túl közel került a Földhöz, az megváltoztatta az óceánok áramlásait.
HAMUFLA	Ez azért egy kicsit jobban hangzik.
MOROFLA	Villó! Száműztelek.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	A KIRÁLY SZÁMŰZI VILLÓT!
MOROFLA	Testőrök! Kihajítani! Így ahogy van!
A testőrök megragadják Villó grabancát. A szolganép éljenzi a királyt, fújjogja Villót.
Sötét. Tompa puffanás, nyögés, aztán olyan vijjogó hang, mint egy nagyobb kaliberű tüzérségi lövedéké becsapódás előtt. Becsapódás. Bumm.

5; A SZÍN ELŐTERÉBEN
Kobzos, Villó, Enriflo, Manriflo, Hamufla bábja.
Enriflo mint jégkísértet, Manriflo mint tűzkísértet alkotják a Kobzos vokálját. A Kobzos hamisabb, mint valaha.
KOBZOS	És szegény Villót száműzte Morofla király, a zord
Nem volt többé egy barátja, hát magában kutyagolt
És aki így meglátta, rúgott belé egy akkorát
Hogy nem győzte kenegetni rongyosra hurkás tomporát.
Ez leköpte, az kergette, az gáncsolta, ez kővel dobálta
Az nevette, ez hörögte, ezt kiáltva:
Így jár mindenki, aki túl okos
Mert aki okos, az biztos, hogy gonosz.
ENRIFLO	Tu-tu-tu-túl túl okos!
MANRIFLO	Biztos gonosz, hogy mind gonosz.
KOBZOS	Így vonszolta Villó kilógó belét és törött tagjait
Tövis szaggatta le a húsát és véresre rongyait
Hő hava szívta,
Fagy hava nyírta
Míg űzetve űzték, verték át Maflázián, hiába
Nem hatott meg senkit könyörgése, se siráma.
Aki csak látta, mind belerúgott
Leköpte, dobálta, gúnyolódott
Ezt hörögve, azt kiáltva:
Így jár mindenki, aki túl okos
Mert aki okos, az biztos, hogy gonosz.
ENRIFLO	Í-higy jár mihihinden túhuuhúl okos.
MANRIFLO	Mert nyilván gonosz, aki nyilván gonosz.
KOBZOS	Csak egy asszony volt, ki őt siratta
Hamufla királynő zokogott miatta
Átkokat szórt Morofla királyra
Morofla, te bugris, a fene egyen
Három fiam volt, és te okoztad
Hogy már egy se legyen!
A kis Manriflo kocsmai ülnök
Félszemű kalóz, vagy tütülnök
Enriflo pedig porszívó ügynök
Lett miattad, te kegyetlen zsarnok
Hogy jutnál a Pokolra, ócska akarnok.
Villó fiam is, jaj, merre járhat
Villó fiam, a túl okos.
És aki okos, azzal a buta gonosz.
Ehhez képest sovány vigasz
Hogy várja tán őt is Las Vegas.
ENRIFLO	Íhigy jár mihihinden tuhunthúl okos.
MANRIFLO	Mert aki okos, az csak bajt okoz.

6; KEREK ERDŐ KÖZEPÉN, KUNYHÓBAN
Villó, Dadus.
Varjak kárognak. Jéglúd hava van. A Dadus a kunyhóban egy vaskályhát etet rőzsével. A Kobzos iménti dalát dúdolgatja, közben minden egyes rőzseszálat megszólít.
DADUS	Te ma égsz el. Te holnap. Te ma. Te is ma. Te holnap... (etc.)
Villó tűnik fel. Rettenetesen rongyos és szörnyen fázik. Meglátja a kunyhót, bátortalanul megáll. Végre elhatározza magát, bekopogtat, vékonyka hangon.
VILLÓ	Halló! Ugye nincs otthon senki, ha van is bent valaki?
Dadus megdermed egy pillanatra, aztán elmosolyodik. Magának.
DADUS	Villókám, csecsem fia, végre, hogy ideértél!
Villó magának.
VILLÓ	Most mi várhat rám? Megrugdosnak, vagy csak leköpdösnek? Összegyáváznak és furkósbottal űznek, vagy csak simán letetűznek? De mit ártottam én nektek, ó, maflázok?! Mindegy. Lesz, ami lesz: nagyon fázok.
Villó megint kopogtat, még elhalóbban.
VILLÓ	Halló...
A Dadus siet, kicsapja az ajtót, telibe találja Villót, aki fájdalmas nyögéssel huppan a fenekére, onnan mindjárt négykézlábra fordul, így menekülne, közben.
VILLÓ	Jaj, uramisten! Már megyek is, nem akartam semmi rosszat, ne bántsanak, kérem!
DADUS	Villó!
VILLÓ	Én?! Dehogyis! Szegény, egyszerű vándor vagyok, nem ismerek semmiféle Villót, a nevét se hallottam soha!
DADUS	Ejnye, szegény fiam, ne butáskodj!
VILLÓ	Csak fáztam kissé, de már itt se vagyok.
DADUS	Állj már fel!
Villó nagyot nyög, amíg feltápászkodik, magának.
VILLÓ	Ezek szerint ma se úszom meg: kezdetnek jönnek a szidalmak meg a pofonok, aztán kalodába zárnak, vagy csak egy fához kötnek és megkorbácsolnak.
Villó siránkozni kezd.
	Kérem szépen, és ha elismerem, hogy én vagyok minden baj okozója, miattam van a hideg és a meleg, miattam nem nő a fű, és én rontottam meg a kendtek tehenét, én küldtem kólikát a gyerekre csak azért, mert egy rossz, gonosz féreg vagyok? De meg szeretnék változni!
Villó rá se mer nézni az előtte állóra. Dadus megy hozzá, hogy az arcát megsimogassa. Villó ijedten kapja maga elé a karját.
VILLÓ	Esküszöm, ígérem, mindent jóvá teszek!
DADUS	Jaj, szegénykém! Villó! Nem ismersz meg? Nézz rám!
Villó nagynehezen rá mer nézni a Dadusra.
DADUS	Nem ismersz meg.
VILLÓ	Csókolom.
DADUS	Az öreganyád vagyok!
VILLÓ	Pont azt akartam mondani! Szép jónapot, öreganyám! Szerencsém van, hogy annak szólítottam? Szívesen hozok az erdőből rőzsét. Megtisztelne, ha szolgálhatnék kegyednél három napot. Az se baj, ha három év lesz belőle, aztán ha kővé tetszik változtatni, azért külön nagyon hálás lennék, mert akkor madarak fészkelhetnek majd a fülem mögött, és nem érzem se a vesszőzést, se a rúgást, se a pofonokat, és... Tetszik látni, már nem vagyok okos, már hiszek a mesékben, a csodákban, a boszorkányokban, tudom, hogy az ágy alatt csakis a mumus bújhat, és hiszek a Tűzsárkányban, a Jéglúdban, csak ne tessék... A Nap se robbant fel, pedig megtehette volna nekem ezt az apró kis szívességet, ha már így alakult a sorsom, és...
DADUS	Villó! A dadusod vagyok! A Dadus! Én vagyok!
Villó tátott szájjal nézi az öregasszonyt.
VILLÓ	A Dadus? Milyen Dadus?
DADUS	Ilyen pici voltál, karonülő még, amikor... hagyjuk.
VILLÓ	A nagyságos... izé, te voltál a dadusom?
DADUS	Kicsi Villóm! Ölelj meg!
VILLÓ	Én?
DADUS	Hát?
VILLÓ	De én... nekem... engem...
DADUS	A keblemre, kölyök! Nálam senki nem bánthat!
A Dadus Villóhoz lép, magába öleli.
DADUS	Szegény, szegény, szegény te kis te!
VILLÓ	Ugye?
DADUS	Jól elbántak veled!
VILLÓ	Ugye?
Villó zokogni kezd.
DADUS	Nononono!
VILLÓ	Pedig mit tehetek én mindenről? Mit?
DADUS	Én csak tudom, hogy te semmit.
VILLÓ	De ha elmesélném, mi történt velem!
DADUS	Tudom.
VILLÓ	Tudod?
DADUS	Gyere be, hideg van.
A Dadus kézenfogva bekíséri Villót a kunyhóba.

7; A SZÍN ELŐTERE
Lord Cselző, von Schipirc, Nyamemá, kémek.
Mintha egy rég lombjavesztett, megperzselt, ám most jéggé dermedt ligetben lennénk. Ám minden fa egy-egy kém, álcázva. Köztük a legfőbb kém Nyamemá kulturális attasé. Nyamemá meg is mutatja magát. Nyelvét kiöltve nagyot üvölt, aztán.
NYAMEMÁ	Azaz vigyázat, hölgyeim és uraim: jönnek!
Egyik irányból lord Cselző, a másikból von Schipirc óvakodik be a ligetbe „álruhában”, szinte lépésenként hátranéznek, így aztán persze, hogy össze is ütköznek. Lord Cselző tőrt ránt, von Schipirc kardot. Erre Cselző pisztolyt, Schipirc kézigránátot, aztán tovább minden elképzelhető kézifegyverek. Utána.
CSELZŐ	Pardon?
SCHIPIRC	Krucifiksz!
CSELZŐ	How are you?
SCHIPIRC	Ön az lenni az, meine lordom?
CSELZŐ	Mért, kit várt ide, my vonnom?
A két nagykövet elrakosgatja a fegyvereit.
SCHIPIRC	Én csakis magátra várni, lordom.
CSELZŐ	Nem különben, vonnom. Biztonságos ez a hely?
SCHIPIRC	Ó, ja.
CSELZŐ	Az erdőnek is füle van.
SCHIPIRC	Garantálni, ennek nein van.
Nyamemá gúnyosan nyújtja ki rájuk a nyelvét, hangtalanul rájuk üvölt. A fák mind fület növesztenek.
CSELZŐ	Nos?
SCHIPIRC	Nos.
CSELZŐ	Azt javaslom, rögvest térjünk a tárgyra, lévén az idő ma nem túl kellemes... ahhoz képest.
SCHIPIRC	Ja. Lenni cudar Jéglúd.
CSELZŐ	Tehát.
SCHIPIRC	Aber.
CSELZŐ	Tehát rendben.
SCHIPIRC	Macher.
CSELZŐ	Ámbár ez a precíz német bizalmatlanság...
SCHIPIRC	Oder félreérteni lordságod. Kezdeni én?
CSELZŐ	Kezdje.
SCHIPIRC	De mért én kezdeni?
CSELZŐ	Talán kezdjem én?
SCHIPIRC	Mi vállaljukni, hogy a „Jé” napon szét van leszni bombázni a Jéglúd, az egész Mafláz-Hegységgel együtt. Ebben az esetben önök?
CSELZŐ	Azon a napon, ami önöknek a „Jé”, nekünk a „Há”, Anglia vállalja a Tűzsárkány semlegesítését.
SCHIPIRC	Ha nem titokni, hogyan képzelik tenni?
CSELZŐ	Attól tartok, titokni, barátom.
SCHIPIRC	Mégis. Senki nein hallni, nekem elárulhat.
A fáknak láthatóan még nagyobb fülei nőnek, amikor Cselző némi tűnődés után valamit a német nagykövet fülébe susog. Az ámultan.
SCHIPIRC	Ne mondjani! És ki lennei az az iszonyú fegyver?
CSELZŐ	A brit birodalom, sőt, az egész földkerekség leghidegebb némbere a világon? Aki egyetlen pillantásával jéggé dermeszti a leglángolóbb szerelmes vérét is? Aki ajka egyetlen biggyesztésével bárki önbecsülését is a sárga földig lealázza, hogy aztán nyáladzó féregként tekerőzzön önmaga mocskában egészen a kataton elmebajig? Nos, természetesen a lányom, Rozalinda.
A holt fákon izgatott suttogás remeg keresztül. Nyamemá a fejét vakarja, még a nyelvét kinyújtani is elfelejti.
SCHIPIRC	A lánya?
CSELZŐ	Kifogástalan angol úri dáma.
SCHIPIRC	Őt vetnék akarni a Tűzsárkány elé? Azt a kedves szüzet?
CSELZŐ	Barátom. Maga nem ismeri Rozalindámat. Két percet nem adok annak a Hődisznónak, visítva könyörög majd egy böllérkés után, minden tüzét odaadja majd, csak hogy kolbász, hurka és füstölt sonka formátumban az emberiség hasznára tegyen.
SCHIPIRC	Ne mondjani!
CSELZŐ	De mondom.
SCHIPIRC	Ha maga mondjani... Térjünk lényegre. Ön, lordom, kieszközölni, hogy Morofla király hirdetni ki: a trónöröklési törvény nem csupán egy, azaz egy magányos hősre vonatkozni, hanem...
A holt fák még nagyobb füleket növesztenek.
CSELZŐ	Ezt hirdesse ki.
SCHIPIRC	Akkor aztán...
CSELZŐ	A magányos hősök kora lejárt.
SCHIPIRC	Le. Nagy nemzetek lenni hősök.
CSELZŐ	A legnagyobb mértékben.
SCHIPIRC	Utána tehát.
CSELZŐ	Tehát?
SCHIPIRC	Mafláz-alföld, Mafláz-felföld, Mafláz és a keleti tengerparti városok.
CSELZŐ	Rendben.
SCHIPIRC	És a Mafláz-középhegység.
CSELZŐ	Azt maguk úgyis szétbombázzák. Miénk Nyugat-Maflázia, beleértve a déli kereskedő városokat.
SCHIPIRC	Rendben.
CSELZŐ	És a főváros.
SCHIPIRC	Mi? Micsoda? De hát az... az a Mafláz-alföld kellős közepén fekszeni, uram!
CSELZŐ	Ehhez ragaszkodnom kell, ez határozott utasításom.
SCHIPIRC	Nem is tudom.
CSELZŐ	Ebben az esetben magam se tudom.
SCHIPIRC	Állásfoglalást kell kérnem a Kaisertól.
CSELZŐ	Jómagamnak is a Kingtől.
SCHIPIRC	Addig marad a: psszt!
CSELZŐ	Of course, von Schipirc!
A két diplomata kezet ráz, közben egy rakás fegyver esik ki a köpönyegük alól. Amíg ezeket összeszedik, Nyamemá ölti rájuk a nyelvét, hangtalanul, ám nagyon dühösen üvölt.

8; A DADA KUNYHÓJÁBAN
Dadus, Villó.
Az asztalon az a zsák, amibe a világ is belefér. Rajta, mellette a tündérek ajándékai. Villó vizsgálgatja, tapogatja azokat.
VILLÓ	És te el is hiszed ezt a sok butaságot, Dadus?
DADUS	El én, mivel nem butaság.
VILLÓ	Ezzel a csizmával egyet lépek, és haladok hét mérföldet?
DADUS	Annyit bizony, drága szentem.
VILLÓ	Te sétáltál már vele?
DADUS	Jaj, az nem az én dolgom! Én csak megőriztem az ajándékaidat, amit keresztelőd napján a tündérektől kaptál.
VILLÓ	De hát tündérek nincsenek.
DADUS	Ha te mondod...
Villó felemeli a sapkát, mutatja.
VILLÓ	Láthatatlanná tévő sityak, mi?
DADUS	Az.
VILLÓ	Hát jó.
Villó a fejére húzza a sapkát.
VILLÓ	Látsz most, Dadus?
Dadus szeme kiguvad, összecsapja a tenyerét.
DADUS	Szent okuláré! Nem én!
VILLÓ	Tényleg nem látsz?
DADUS	Úgy éljek! Mért csapnálak be?
VILLÓ	Mert... mert... mért ne? Amióta atyám száműzött és kitagadott, mindenki az örömét leli abban, hogy engem kínozhat.
DADUS	Az emberek már csak ilyenek, úrfi.
VILLÓ	Látod? Te is kínzol.
DADUS	Én?!
VILLÓ	Úrfinak szólítasz. Pedig földönfutó vad vagyok. Koldusabb a koldusnál.
DADUS	Hidd el, a végére minden jóra fordul.
VILLÓ	A végére? Minek a végére?
Villó lekapja a fejéről a sapkát, az asztalra dobja.
VILLÓ	Az életem végére, Dadus?
DADUS	Ennek a történetnek a végére.
VILLÓ	Annak már annyi.
DADUS	Még csak most kezdődik!
VILLÓ	Ugyan!
DADUS	Ejnye, úrf... vagyis Villó fiam, de el vagy te kenődve!
VILLÓ	Csodálod?
DADUS	Ne hagyd magad! Azt nem szabad.
VILLÓ	Mit ne hagyjak? Mit nem szabad? Mit tegyek, hogy ne utáljanak?
DADUS	Törd meg az átkot!
VILLÓ	Átkot? Miféle átkot? Nem átok sújt engem, hanem a balsorsom. Hogy állítólag „túl okos” vagyok. Pedig dehogy vagyok, Dadus! Még egy egyszerű nem lineáris egyenletet se voltam képes normálisan megoldani!
DADUS	Márpedig téged Moflin varázsló átka sújt.
VILLÓ	Babonaság.
DADUS	Ott voltam, fiam: tanusíthatom. És azt is tudom, az öreg Moflin alig várja már, hogy megtörd végre az átkait. Neki se öröm az, hogy édesanyád makacssága miatt ilyen borzasztó világ legyen.
VILLÓ	Hát akkor ne legyen, ha rajta múlik.
DADUS	De már nem rajta múlik.
VILLÓ	Hogy győzzek le egy sárkányt és egy ludat, akik nincsenek?
Dadus megemeli a kardot, mutatja Villónak.
DADUS	Itt van hozzá a kard, aminek az éle soha ki nem csorbul.
Villó megnézi a kardot, a kezébe veszi, a másikkal az élét vizsgálgatja, felszisszen, a kardot visszadobja az asztalra.
VILLÓ	Gyűlölöm a fegyvereket, Dadus!
DADUS	Megvágtad magad?
VILLÓ	Tényleg jó éles...
Dadus az üvegcsét kínálja.
DADUS	Ez itt oroszlánvíz. Csöppents rá egyet, és máris beforr a seb.
Villó csak megnézi magának az üveget, aztán a sebes ujját inkább a szájába veszi. Teli szájjal.
VILLÓ	Nem hiszem.
DADUS	Ki se próbálod?
VILLÓ	Nem.
DADUS	Akkor... te tényleg... nem is vagy annyira okos.
VILLÓ	Nem azt mondom?
DADUS	Vagyis inkább olyasfajta az eszed, ami éppen ellenedre van.
VILLÓ	Ezt hogy gondolod?
DADUS	Sehogy. Szóval akkor erről a szőnyegről se hiszed el, hogy repülni tud?
VILLÓ	A kedvedért...
DADUS	És erről a selyem öltönyről se, hogy aki ebben meglát téged, az rögvest belédszeret?
VILLÓ	Belém? Nézz már rám!
DADUS	Talán mosakodj meg, te, a higénia bajnoka!
Dadus kissé ingerülten kezdi visszadobálni a zsákba a tündérek ajándékait.
DADUS	Villó. Szerencséd, hogy a dadád vagyok.
VILLÓ	Mert?
DADUS	Te tényleg idegesítő egy embercsík vagy.
VILLÓ	Látod? Már te is utálsz.
DADUS	Nem. Nem utállak.
VILLÓ	De. Látom a szemeden.
DADUS	No hiszen!
VILLÓ	Jobb, ha odébb állok.
DADUS	Dehogy mész! Sehova! Amíg meg nem fürdesz és alaposan ki nem pihened magad. Na! Vesd le a gönceidet, kimosom. És azt a partra vetett csukát, ami ott tátog a lábadon, a tűzre vetem!
VILLÓ	Ne már, Dadus! Nincs másik.
DADUS	Hogyne lenne! Itt ez a csizma. A tiéd. Ha nem is tud hét mérföldet lépni, szerinted, azért nagyon szép munka...
VILLÓ	Dadus, én nem is tudom...
DADUS	Egyél még kását! Addig se jár a szád.

9; A SZÍN ELŐTERÉBEN
Öreg Oszkár, ifjabb Oszkár. Bambák. Villó.
A két Oszkár és a bambák egy hirdetmény előtt ácsorognak. Az ifjabb Oszkár silabizálja a szavakat. Jéglúd hava van.
OSZKÁR	... És... aki... ama... Hő... Hőd... Hődiszn... Hődisznó! Tö!
BAMBÁK	Na! Mi lesz?! Olvasd már!
OSZKÁR	Maradj már! Nem azt teszem? Fejét! Fa... farkát. Llll-le... llllcsapja!
BAMBÁK	Gyorsabban! Azzal mi lesz? Aki lecsapja? Az attól a naptól annyi pacalt ehet, amennyi csak beléfér? Ja! Pacal! Peták! Pacalok!
OSZKÁR	Nem pacal! Ffff...
BAMBÁK	Mi? Nem mondod? Á, csak hadovál megint! Szerintem. Mi az, hogy ffff...?!
ÖREG	Hagyjátok már ifjú Oszkárt koncentrálni!
OSZKÁR	Vvvv...
BAMBÁK	„Vvvvv”?! Mi az, hogy „vvvv”?
OSZKÁR	Valamint!
BAMBÁK	Akkor meg azt mondjad! „VVVVV” De lütyő vagy, te Oszkár junior!
ÖREG	Akkor olvasd te!
BAMBÁK	De ha nem tudok!
ÖREG	Akkor meg hagyd a műveltebbet!
OSZKÁR	...ama Jjjjj... Jéglúd.
BAMBÁK	Azzal mi van?
Ifjabb Oszkár megsértődik.
OSZKÁR	Nem mondom meg.
BAMBÁK	Nem? Mi az, hogy nem? Mert nem is tudod!
OSZKÁR	A Jéglúd fejét is le kell vágni, na!
BAMBÁK	És?
OSZKÁR	Akkor az van, hogy enyém lesz a trón.
BAMBÁK	Mi? Mi van? Mi lesz a tiéd?
OSZKÁR	Itt a vvvvégén! Biztos ide van írva!
BAMBÁK	Na, eridjél már! A tiéd? Ki vagy te?
ÖREG	Miii?! Talán nem nézitek ki a fiamból, aki a legnagyobb lázadó haramiává nőtte ki magát, midőn engem, az öreg Oszkárt csúful megfürdettek? Hogy le bírja csapni egy disznó meg egy lúd fejét? Hát egy suhintással féltucatot! Mit? Egy tucatot! Bamba bunkók! Vajon ki tanult meg olvasni a Hóhértól, ha nem ő? Addig is, amíg várta a kivégzését? A Hóhér meg a fizetését?
Villó kacagva-visítva ordít segítségért, a helyszínhez közeledve.
VILLÓ	Se... se... segíííítséééég!
Villó hétmérföldes léptével rákenődik a hirdetményre. A bambák ijedten szóródnak szét. Villó lassan lecsúszik a falon, ott a hasán fekve piheg. A bambák óvatosan közelebb merészkednek. Villó hördül egyet, szédelegve ül fel.
VILLÓ	Húúú! Az anyját! Ez... ez...
Villó lenéz a csizmájára, hitetlenkedve tapogatja.
VILLÓ	Ez... tényleg hétmérföldes!
A két Oszkár tisztes távolságból figyeli Villót, a többi bamba mögöttük. Villó észreveszi őket.
VILLÓ	Hé! Azt a bizgentyűjét neki! Láttátok?
Az öreg kissé reszketeg hangon.
ÖREG	Te miféle lidérc vagy, és ahhoz képest mit akarsz tőlünk, pedig semmink sincsen, még lelkünk sincsen, mert azt rég ki nagymostuk a sívó testünkből a nagy véres higéniában?
VILLÓ	Á, de bevertem az orromat!
OSZKÁR	Apám, öreg Oszkár, nekem ez a lidérc rémlik valahonnan...
ÖREG	Ne nézzünk rá, hátha akkor nem bánt!
A bambák elfordulnak, csak ifjabb Oszkár sunyít oda a lidércre. Villó figyelme visszafordul a csizmához.
VILLÓ	Szét kell szednem! Kell lennie valami... magyarázatnak! Mert az egy dolog, hogy egy csizma hét mérföldet tud egy lépesen belül... No de aki hordja, az hogy a csudába...
OSZKÁR	Hé!
Villó felnéz a bambákra.
OSZKÁR	Te nem Villó vagy, a száműzött és kitagadott, akit bárki megverhet, megrugdalhat, és aki egy hordó fürdővízbe kényszerítvén megaláztad az öreg Oszkárt, apámat, reumát küldve rá, és megfosztottad a kedvenc tetveitől is?
VILLÓ	Én?
Az öreg is visszafordul, jól megnézi magának Villót.
ÖREG	Az! Ez! Ez nem lidérc! Ez ő az! Villó!
VILLÓ	Én nem! Én a hétmérföldet lépő legény vagyok!
OSZKÁR	A kicsoda?
VILLÓ	Azt se tudom, ki az a Villó!
OSZKÁR	Pedig erősen hasonlítasz arra, aki pacalt ígért nekünk, de csak vért és szappant hozott...
VILLÓ	Vért és szappant? Én? Én nem!
BAMBÁK	Mindegy! Azért verjük meg! Mondjuk, verjük agyon! Várjál már! Gyere közelebb! Inkább maradj ott! Ne mozdulj!
Villó rémülten tápászkodik fel.
VILLÓ	Ne! Ne! Várjatok...
Villó hátrálna, de ott a fal. Ezért előre toppan egyet. És már el is tűnik, csak a távolodó hangját hallani.
VILLÓ	Se... se... segítséééég!
A bambák ámultan néznek össze.
ÖREG	A krisztumát neki! Akkor ez mégis egy lidérc volt.
OSZKÁR	Dehogy volt! Villó volt!
ÖREG	Lidérc! Kár volt megsérteni!
BAMBÁK	Megsérteni? Mi? Mivel? Csak vicceltünk!
OSZKÁR	Ja! És jó lidérc érti a viccet.
ÖREG	Baj lesz ebből fiam, ifjabb Oszkár...
OSZKÁR	Hagyjál már! Inkább azon gondolkodjunk, honnan lehet egy ronda nagy disznófejet és egy jó nagy gonosz ludat találni, amit...
Most minden különösebb hanghatás nélkül csapódik neki valami a hirdetménynek, ám ennek a valaminek egy bot van a láthatatlan kezében. Vagyis mi Villót látjuk a láthatatlanná tévő sapkában, ahogy ismét rákenődött a falra.
VILLÓ	Ó, hogy az a... mért nem tudom az érkezést pontosan kiszámítani?
A bambák babonás félelmükben moccanni se mernek. Az öreg suttogva.
ÖREG	Itt a vég! Beszél a bot!
VILLÓ	Egy pillanat, uraim!
Villó leteszi a botot a fal tövébe, egy kis füzetet, ceruzát vesz elő. Magában morogva.
VILLÓ	Ha tehát a sebesség a megtett út per idő, és ehhez hozzáadjuk még a hétmérföldes lépés szaporaságát, akkor az... most mindegy.
Villó akkurátusan elteszi a füzetet és a ceruzát. Felemeli a botot. A bambák szájtátva várnak. Villó kurjant.
VILLÓ	Ahogy a mesében van, uraim! Ki is akart az imént egy kicsit nagyon agyonverni?
Villó nekilendül a lazsnokálásnak, csak hát egy lépése megint hét mérföldre repíti. A bambák anélkül is jajgatnak.
BAMBÁK	Jaj! Jaj! Jaj de fáj! Ne! Ne tessék!
Villó tér vissza. Már nem koppan a falhoz. Vigyorogva figyeli a bambákat.

10. UGYANOTT
Akik eddig. Rozalinda és a két testőr.
A két testőr gyaloghintón cipeli át a színen a jéghidegen gyönyörű lady Cselzőt, vagyis Rozalindát. Mind a két testőr zokog.
TESTŐR	Utat! Utat! Utat lady Cselzőnek!
MÁSIK	Utat a gyönyörűséges Rozalindának!
TESTŐR	Ne beszélj így, Dezső!
MÁSIK	Most így már mért ne?
TESTŐR	Mert csak!
Amelyik bamba meglátja Rozalindát, rögtön a szívéhez kap, és a maga módján szerelmi gyötrelembe esik. Villó is.
VILLÓ	De szép!
TESTŐR	Mi?
MÁSIK	Mi mi?
TESTŐR	Nekem te ne mondd a szívem hölgyére, hogy de szép.
MÁSIK	Most nem is én mondtam.
TESTŐR	De máskor se mondjad!
MÁSIK	Mért?
TESTŐR	Mert megütlek.
MÁSIK	De te csak ne üss meg!
TESTŐR	Már mért ne üsselek meg?
MÁSIK	Mert te tehetsz róla, hogy szégyenszemre szerelembe estünk.
TESTŐR	Én? Mért én?
MÁSIK	Te ajánlottad fel, hogy hazavisszük lord Cselző palotájába az én Rozalindámat.
TESTŐR	Ja! A „te Rozalindád”. Mondom: megütlek.
MÁSIK	Ja. Én téged.
TESTŐR	Ja?
MÁSIK	Ja.
TESTŐR	Akkor, tudod mit?
MÁSIK	Mit?
TESTŐR	Hülye vagy.
MÁSIK	Ja. Pont olyan hülye, mint te.
A két testőr sírdogálva, nyögdécselve kiviszi a ladyt, Villó pedig megbabonázottan lép utánuk a láthatatlanná tévő sapkában. Ettől megint hét mérföldre eltűnik. Villó ordít.
VILLÓ	Az... aaaany... ja!
Már vissza is lép hét mérföldet. A fejét csóválva rángatja le a csizmát a lábairól.
VILLÓ	Hát amire én megszokom, hogy ebben még tipegni se szabad...
ÖREG	Fiam, ifjabb Oszkár, apád megőrült.
OSZKÁR	Rozalinda!
BAMBÁK	Rozalinda!
ÖREG	Annyira szerelembe estem!
OSZKÁR	Apám, öreg Oszkár! Meg kell szereznünk ezt a királyságot!
ÖREG	Úgy, úgy! És akkor ezt a ladyt feleségül veszem.
OSZKÁR	Te? Hagyjál már! Inkább én, nem?
BAMBÁK	Majd én! Majd én! Majd jól agyonváglak! Én téged! Rozalinda!
VILLÓ	Rozalinda! Várj!
Villó mezítláb rohan Rozalinda és a két testőr után.

11; A KIRÁLY UDVARA
Morofla, Hamufla, Nyamemá, Kafla, Mofla, lord Cselző, von Schipirc.
Hődisznó hava. Morofla és Hamufla a trónjukon ülnek, legyezik magukat. Velük szemben Nyamemá kulturális attasé mutat be egy pápua haditáncot fűszoknyában, félmeztelenül, kifestve. Kafla és Mofla az üres hintát lökdösik egymásnak, közben lenyűgözve figyelik Nyamemát. Odébb lord Cselző és von Schipirc gőgösen.
NYAMEMÁ	Toga-tea szemét
ki nyitja ki?
Te Tapu-a-roko:
Toga-tea szemét
ő nyitja ki!
Lord Cselző von Schipircnek.
CSELZŐ	A szemét, mi...?!
SCHIPIRC	No ja, lenni ez hulladék!
NYAMEMÁ	Toga-tea orrát
ki csavarja meg?
Te Tapu-a-roko:
Toga-tea orrát
ő csavarja meg.
SCHIPIRC	Én meg beverni a tiéd, Nyamemá!
CSELZŐ	Hogy szaglászta ez ki a terveinket?
SCHIPIRC	Már mindegy. Ki van szaglászva, az krucifiksz!
NYAMEMÁ	Toga-tea száját
ki bírja szóra?
Te Tapu-a-roko:
Toga-tea száját
ő bírja szóra.
Nyamemá még néhány tánclépés után üvölt, aztán kiölti a nyelvét a két nagykövetre. Némi hökkent csend után Morofla tapsolni kezd.
MOROFLA	Nos... Hogy tetszett a műsor, Hamufla?
HAMUFLA	Kit érdekel?
KAFLA	Az ki az a Tapu-a-roko?
MOFLA	Mért, azt tudod, hogy ki Toga-tea?
NYAMEMÁ	Hősök.
KAFLA	Igen?
Mofla elbőgi magát.
MOFLA	Manriflo!
Erre Kafla is elpityeredik.
KAFLA	Enriflo!
MOROFLA	Elég legyen! Ne bőgjetek mindig!
A kisasszonyok bőgve.
KAFLA	Igenis, felség...
MOFLA	Nem is bőgünk!
KAFLA	Csak lökjük...
MOFLA	A hintát...
Lord Cselző és von Schipirc lépnek közelebb.
SCHIPIRC	Engedelmével, felség... mein Kaiser mégis érdeklődni, hogy döntöttni ön?
MOROFLA	Most miben is?
SCHIPIRC	Bombázhatjani germán légiflotta közös ellenségünket, a Jéglúd?
CSELZŐ	Illetve Anglia bevetheti-e legtitkosabb és leghalálosabb fegyverét ama rejtélyes ártány ellen?
MOROFLA	Nem is tudom.
NYAMEMÁ	Nem!
CSELZŐ	Maga, Nyamemá, ebbe ne szóljon bele!
SCHIPIRC	Nézzünk oda, krucifiksz!
NYAMEMÁ	Bocsánat, uraim, de mint kulturális tanácsadó...
SCHIPIRC	Fogja be a száját, maga nyomorult kém!
NYAMEMÁ	Ezt... ezt kikérem magamnak!
MOROFLA	Nyamemá úrnak... nincs igaza, asszony?
HAMUFLA	Nem érdekel.
NYAMEMÁ	Ezt lesz a tiétek Maflázia!
Nyamemá kiölti a követekre a nyelvét. A két nagykövet pókerarcot erőltet.
SCHIPIRC	Ebben az esetben talán újra kérdezni önt, felség, mikor óhajtni végre döntni?
MOROFLA	Hát...
NYAMEMÁ	A versenykiírást nem lehet megváltoztatni!
MOROFLA	Ez az!
CSELZŐ	Pardon. De hogyhogy nem lehet?
NYAMEMÁ	Úgy, hogy az egyetlen magányos hősre szól.
MOROFLA	Így van. Arra. Egyetlen hősre.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	A KIRÁLY CSAKIS MAGÁNYOS HŐST AKAR!
MOROFLA	Nincs igazam, Hamufla?
HAMUFLA	Ez se érdekel.
NYAMEMÁ	Hallhatták, uraim! Maflázia megszállása elmarad.
SCHIPIRC	Krucifiksz, Nyamemá! Miről beszél maga?
NYAMEMÁ	Néha az erdőnek is füle van.
CSELZŐ	Amit olykor levágnak.
NYAMEMÁ	És megfőzik és megeszik?
Nyamemá Cselző arcába ordít, rányújta a nyelvét. Cselző ettől egy kissé visszahőköl.
MOROFLA	Maguk tényleg meg akarják szállni, Mafláziát, von Schipirc?
SCHIPIRC	Mi?!
CSELZŐ	Anglia csak segíteni óhajt.
SCHIPIRC	Mindamellett áldatlan lenni amaz állapot, ami az Önök országában dúló Hődisznó és Jéglúd teremtni. Nincs igazam, Hanna?
HAMUFLA	Ez se érdekel.
MOROFLA	Akkor se hívom vissza Villót, ha soha többé semmi nem érdekel!
A hercegnők felzokognak.
KAFLA	Enriflo!
MOFLA	Manriflo!
MOROFLA	Még ez is...
CSELZŐ	Felség! Anglia önzetlen segítő készségében kételkedni nincs oka.
NYAMEMÁ	Aha...
CSELZŐ	Minden megtagadott szentekre! Hogy engem mennyire idegesít ez a pápua!
Nyamemá csak lord Cselzőre vigyorog.
SCHIPIRC	Ugyanmakkor és egyszersmint mein Kaiser úgy találjani, ha felségednek nincs lenni elég ereje és hatalma, hogy kielégítően intézzeni országa belügyeit...
CSELZŐ	Mint ahogy ez a Higénia-lázadásnál sajnálatos módon kiderült...
SCHIPIRC	Mely belügyek kétségtelenni kihatni hazámra...
CSELZŐ	És Angliára is...
SCHIPIRC	És ebből adódva az ön Tűzsárkánya és Jégluda nein csak az ön belügye lenni, mivel nálunk éppen úgy váltani egymást hőség és hideg...
CSELZŐ	Ezért...
SCHIPIRC	Újra kérjük...
CSELZŐ	Hogy a versenykiírást módosítani szíveskedjék...
SCHIPIRC	A magányos hősni lehetősége mellettni...
CSELZŐ	Alkalmasint egymással megbonthatatlanul barátilag szövetséges nemzetekre.
SCHIPIRC	Hát most nem lenni mindegy, ki örökölni a felséged országát, ha trónörököse nem maradni?
CSELZŐ	Valami névtelen bugris, vagy a csodás...
SCHIPIRC	Németország?
CSELZŐ	Anglia!
Morofla feje megint céklavörös.
MOROFLA	Uraim! Az imént mondottakat netán vegyem ultimátumnak?
SCHIPIRC	Micsoda? Ugyan már! Krucifiksz!
CSELZŐ	Hová gondol felséged?
MOROFLA	Legyen hát. Halljátok! Még két hetet adok az ismeretlen, magányos hősnek.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	MÉG KÉT HÉT A MAGÁNYOS HŐSNEK!
MOROFLA	Ha a két hét letelt, és nem akad legény, aki a Hődisznó fejét-farkát elébem teszi, valamint a Jéglúd feje és nyaka között helyrehozhatatlan anyaghiányt teremt, akkor...
SCHIPIRC	Akkor?
MOROFLA	Magam indulok el megküzdeni velük, uraim.

12. A SZÍN ELŐTERÉBEN
Rosalinda, a két testőr, Villó.
Rosalinda „lovagol” be a színre. A paripája nem más, mint a két testőr lónak öltözve. Az egyik a ló feje-szügye-mellső lába, másik a ló háta-fara-hátsó lába. Villó a szíve hölgyét követi a tündérektől kapott selyemruhában (aki azt viseli, abba minden hölgy rögvest belészeret), és a láthatatlanná tévő sapkában.
ROSALINDA	Ó, jaj, jaj, jaj, jaj. Jaj.
MÁSIK	Hallod? Azt kérte, hőkölj!
TESTŐR	Mi?
MÁSIK	Állj már meg, ne húzzál!
TESTŐR	Akkor meg ne toljál!
MÁSIK	Hő!
A „ló” megáll. Villó utoléri őket. Kezét a szívére szorítva áll meg Rosalinda előtt, magának.
VILLÓ	Megáll az ész! Igen! Állj meg, ész! Csodálkozz! Rosalinda! Te! Szépségnek, bájnak, kellemnek illatos kelyhe! Nem értem, hogy lehet valaki ennyire gyönyörű!
Rosalinda unottan néz körül. Sóhajt. Egy rágógumit vesz elő, kibontja, bekapja, a papírt eldobja, kérődzni kezd. Villó ámultan figyeli, aztán előkapja a jegyzetfüzetét és a ceruzáját, űzötten jegyzetel.
MÁSIK	Most mit csinál?
TESTŐR	Rajtad ül.
MÁSIK	Azt tudom, te hülye! De valamit még csinál.
TESTŐR	Izeg-mozog.
MÁSIK	Azt is tudom! De hogy izeg-mozog?
Villó egészen közel lép Rosalindához, és anélkül, hogy megérintené, leméri rajta horizontálisan a tíz araszt. Amikor végez, elégedetten csettint, jegyzetel tovább.
TESTŐR	Rág, na.
MÁSIK	De mit rág?
TESTŐR	Rág amit rág. Ne faggass!
MÁSIK	Már hogyne faggatnálak, amikor nem tudom megnézni!
TESTŐR	Már mért ne tudnád megnézni?
MÁSIK	Mert a fenekedben van a fejem, te hülye!
TESTŐR	Az a te bajod, Dezső. Te választottad, hogy a ló melyik fele leszel.
MÁSIK	Rendben. Rág, amit rág. Nekem ez így megéri. Mert Rosalindám rajtam ül!
Rosalinda a rágógumiból nagy lufit fúj magának, amíg el nem pukkan. Akkor elmosolyodik, az ajkára ragadt részt visszagyűri a szájába.
TESTŐR	Jaj!
ROSALINDA	Jaj?
TESTŐR	Jaj!
MÁSIK	Hé! Most mit csináltok?
TESTŐR	Maradjál már, Dezső!
Villó a jegyzetfüzetből szavalni kezd.
VILLÓ	Tündéri hölgy, ki itten vagy
Gigámban gombócok a szavak...
ROSALINDA	Jaj?
VILLÓ	Pardon!
Villó lekapja a fejéről a láthatatlanná tévő sapkát. Amikor Rosalinda meglátja, még rágózni is elfelejt. Máris szerelmesen.
ROSALINDA	Óóóó.
VILLÓ	Bocsánat, Rosalindám, ha megijesztettem volna!
ROSALINDA	Óóóó!
MÁSIK	Hallod? Most mi van?!
TESTŐR	Ez itt a lüke!
MÁSIK	Milyen lüke?!
TESTŐR	Hát ki a lüke?
MÁSIK	Villó?
TESTŐR	Hű, de puccos hacuka van rajta!
MÁSIK	Az anyja! Kormányozz már, hadd rúgom meg!
VILLÓ	Engedd meg: Villó herceg.
ROSALINDA	Jaj!
VILLÓ	Régóta nézlek, bámullak, csodállak. Kérlek, hallgass meg!
ROSALINDA	Jaj?
MÁSIK	Ez most udvarol a csajomnak?
TESTŐR	Úgy látszik.
MÁSIK	Há’ mondom, hogy fordulj úgy, hadd rúgom agyon!
A ló óvatosan forogni kezd, amíg Villó szaval.
VILLÓ	Tündéri hölgy, ki itten vagy
Gigámban gombócok a szavak
Mert termeted, ah, tíz arasz
A szívem reád szerelmet szavaz
És ha lemérnél te is engem itt-amott
Tőlem tán boldogságot remélnél
Hisz a tyúk is azt mondja: kity-kotty
A kakas meg rá, hogy kukorikú
Ó, Ámor, te légy frigyünkre tanú
Tíz arasz meg egy hercegi paraszt:
Rosalinda! Legyél a feleségem!
A másik testőr dühödten kirúg, Rosalinda csaknem leesik a lóról.
ROSALINDA	Jaj!
VILLÓ	Tudom, édes hölgy, nemet kell mondanod. Én csak egy szegény száműzött vagyok. De íme, már hiszek a csodákban! Hisz itt ül egy, eme makrancos lovon! Rosalinda! Méltó leszek szerelmemhez! Hős leszek! Hiszel bennem?
ROSALINDA	Jaj-jaj.
VILLÓ	Már tudom is, mit kell tennem!
ROSALINDA	Ó!
VILLÓ	De megvársz-e, míg veszélyes utamról visszatérek?
ROSALINDA	Őőőőőő...
VILLÓ	Megyek, levágom a Hődisznót.
Rosalinda nagyot néz, a fejét rázza, aztán magára mutat.
ROSALINDA	Ja-jaj.
VILLÓ	Igen, csakis érted! Aztán végzek a Jéglúddal is.
ROSALINDA	Ó!
A másik testőr megint kirúg, az első testőr nyerítve.
TESTŐR	Anyád!
VILLÓ	Ó, szerelmem, mily méltó diánai lényedhez, hogy ily szilaj csődörön ülsz!
MÁSIK	Én ezt kiherélem!
VILLÓ	Ég veled, mennyei szépség! Csak... térülök-fordulok! Ádsz-e búcsúcsókot!
ROSALINDA	Jaj!
Villó lassan, csücsörítve közeledik Rosalindához. Rosalinda lehajol a csókhoz, ám mielőtt az elcsattanna, a ló megvadulva „elvágtat”. Rozalinda szilajul.
ROZALINDA	Jajajajajajajjj!
VILLÓ	Ah, szerelmem, vigyázz!
Villó kezét a szívéhez szorítva hosszan néz Rosalinda után, aztán a másik irányba ki.
VILLÓ	Tűzsárkány! Jéglúd?! Hogyha netán léteztek, készüljetek, jövök!

13. A PARAVÁNNÁL
Kobzos, Moflin, bábok: Villó, Hődisznó, Jéglúd.
A Kobzost lökik be a színpadra, aki néhány jókora lépés után nyögve hasra esik.
KOBZOS	Hűűű!
A Kobzos után Moflin varázsló sétál be. Nála van a dalnok hangszere.
KOBZOS	Kérem szépen, varázsló úr, mért tetszik engem lökdösni?
MOFLIN	Tápászkodjál, Kobzos Kobzos, minden kobzosok legkobzosabbika!
KOBZOS	Á, nem, nem. Jó nekem így fekve.
MOFLIN	Felállni!
KOBZOS	Ó, igen, igen, mert hiszen az írva vagyon, hogy állva messzebbre lát az ember, mint hason...
A Kobzos keservesen feltápászkodik. Moflin nyújtja neki a hangszerét.
MOFLIN	Most kornyikáljál!
KOBZOS	Mit tetszik...?
MOFLIN	Regölj!
KOBZOS	Hű! De mit?
MOFLIN	Villó királyfi történetét.
KOBZOS	Villóét? Hát... jó.
Kobzos némi gondolkodás után kornyikálni kezd.
KOBZOS	És Villó, a görény, a túlokos
Világba futkosott
Mindenki tudta, hogy gonosz
Ezért beléje rugdosott
Aki csak meglátta, öklendve lehányta
Hogy meggebedjen végleg, azt kívánta...
MOFLIN	Ácsi! Ezen már túl vagyunk.
KOBZOS	Akkor... miről regöljek, ó, Moflin?
MOFLIN	Folytasd onnan, hogy Villó elindult végre a Tűzsárkányt és a Jégludat legyőzni.
KOBZOS	Hű! Tényleg?
MOFLIN	Ha mondom.
KOBZOS	És az hogyan is volt?
MOFLIN	Az még csak lesz.
KOBZOS	Hű! Még csak... hogyan is lesz?
MOFLIN	Talán én daloljam el? Ki itt a Kobzos?
KOBZOS	De ha nem tudom, hogy volt?! Lesz!
MOFLIN	Talán nézzed! Ott látod már Villót a varázsszőnyegén.
Moflin a paravánra mutat, ahol megjelenik Villó bábja. Villó a varázsszőnyegen repül.
KOBZOS	Hű!
MOFLIN	Eddig jó, Kobzos...
KOBZOS	És elindula a hős Villó
Szem nem maradt szárazon.
Szőnyegéről még visszaint
Ne aggódj, aranyom
Mert a sors biz fura egy hinta
Te lettél szerelmem, Rozalinda
Egyet se alszol, s visszatérek
Én viszont ma éjjel nem henyélek
Előbb a disznóval svédtornázok
Aztán a Jéglúddal fogócskázok
Mire hajnalra dőlve felkél a Nap
Visszaszerzem az évszakokat.
	Jó ez a művészi irány, ó, Moflin?
MOFLIN	Hajnalra dőlve, mi?
KOBZOS	A hajnal tehát ne dőljön?
MOFLIN	Mindegy.
Fékcsikorgás. Villó szőnyege megáll a Hődisznó felett.
HŐDISZNÓ	Röff?
VILLÓ	Azt kérded, ugye: „hát te ki vagy, és mért szeretnéd, hogy először felgyújtsam alattad azt a molyette rongyot, másodszor meg eleven fáklyává változtassalak, hogy sikoltozva zuhanj alá láva dagonyámba?!”
HŐDISZNÓ	Oui?
VILLÓ	Ó, nemes Tűzsárkány! Villó vagyok, a száműzött, a megvetett.
HŐDISZNÓ	Röff?
VILLÓ	Szent tokaszalonna? Csak nem azt várom, hogy megsajnálj? De! Azt várom, Tűzsárkány. Sajnálj meg!
HŐDISZNÓ	Kismalacnak kicsi háját sajnállak én meg.
VILLÓ	Akkor csak tedd a dolgod!
HŐDISZNÓ	Mi lenne az?
VILLÓ	Először gyújtsd fel alattam ezt a molyette rongyot, másodszor változtass engem eleven fáklyává, hogy sikoltozva zuhanhassak láva dagonyádba!
HŐDISZNÓ	Oui?
VILLÓ	Kérlek! Essünk hamar túl rajta!
HŐDISZNÓ	Te nekem nem parancsolsz.
VILLÓ	Kegyetlen vagy.
HŐDISZNÓ	Naná.
VILLÓ	De mondta is a Jéglúd...
HŐDISZNÓ	Mi? Mi van? Mit mondott az a liba?
VILLÓ	Hogy kegyetlen vagy. És kicsinyes. És semmi nagyvonalú gonoszság nincs benned. Ami nem is csoda, mert a lelked mélyén csak egy ostoba, falánk, büdös házisertés maradtál.
HŐDISZNÓ	Miiii?
VILLÓ	És még azt is mondta, hogy a legszívesebben jéggé fagyasztana téged is, mert nagyon elege van az önelégült, ostoba röfögésedből.
HŐDISZNÓ	Röff!
VILLÓ	De hiába, mert gyáva is vagy, gyáva disznó, érted, és úgyse mersz kiállni ellene.
HŐDISZNÓ	Én?! Adta gőgös libája! Nekem meg a folytonos sziszegéséből van elegem! Mégis mit képzel magáról ez a stuccolt szárnyú lábasjószág, mi?
VILLÓ	Ezt ne tőlem kérdezd!
HŐDISZNÓ	Na majd meglátjuk!
A Hődisznó dúlva-fúlva indul kifelé. Villó szól utána.
VILLÓ	Hé! Akkor nem lobbantasz lángra?
HŐDISZNÓ	Hagyjál békén, van fontosabb dolgom is!
A Hődisznó kicsörtet, Villó pedig nagyot nevetve száll feljebb a szőnyegén, aztán ki a színről. Kobzos ámulva.
KOBZOS	Hű! De ravasz! Lesz tovább is?
MOFLIN	Regölnéd?
A paraván felett a Hődisznó.
KOBZOS	És a Hődisznó csörtetett által a hegyen
Mérgében hömpölygött völgybe le
És ömlött át fortyogva bérceken
Közeledte röffenet, ó, szörhönyű rettenet
Halandó, szavamra még nem látott
Ily borzalmas kehezdetet...
MOFLIN	Mi az, hogy „borzalmas kehezdetet”?
KOBZOS	Hű... hát gondolom, a Jéglúdhoz indult.
MOFLIN	Végre kapisgálod, Kobzos Kobzos.
KOBZOS	Szerénytelenség nélkül mondom, ezért lennék én minden kobzosok...
MOFLIN	Figyelj inkább!
A paravánnál a Jéglúd gágog álmosan. Villó a varázsszőnyegen.
VILLÓ	Néném! Néném!
JÉGLÚD	Gá, ki szólít?!
VILLÓ	Itt vagyok fent!
JÉGLÚD	Hinnye, dinnye, tökmag, korpa
Szőnyeg száll a légben? Mióta?
VILLÓ	Amióta átvettem a tündérek örökségét.
JÉGLÚD	Á! Szóval te vagy az a Villó?
VILLÓ	Igen, néném.
JÉGLÚD	Gá. Kérsz pálinkát?
VILLÓ	Kérni kérnék, de nem érünk rá csevegni.
JÉGLÚD	Ugyan mért nem?
VILLÓ	Mert jön a Hődisznó!
JÉGLÚD	Jön? Hogyhogy jön?
VILLÓ	Nem is jön. Csörtet! Vérben forgó szemekkel dúvadlik!
JÉGLÚD	Az a buta sertés? Miért?
VILLÓ	Szerintem megveszett, vagy mi. Azt röfögi, visítja egyre, hogy nénémet kiirtja.
JÉGLÚD	Engem? De mért?
VILLÓ	Mert elege van, hogy néném folyton sziszeg. Hogy a néném buta gágogásától majd szétrobban a feje. És mert azt legfőképpen utálja, hogy a néném csak egy buta liba, aki eleven szégyene minden elemi gonoszságnak.
JÉGLÚD	Eleven elege? Szégyene?
VILLÓ	És ezen akar változtatni. Hogy néném holt szégyene legyen az elemi gonoszságnak.
JÉGLÚD	Ezt mondta?
VILLÓ	Még eztebbeket.
JÉGLÚD	Ejnye, hogy az a moslékzabáló lütyőgyárát neki! Hát jöjjön csak! Majd meglátjuk, a végén melyikőnk lesz elevenebb! Eleven? Tizenegyszer fagyasztom meg!
VILLÓ	Ajaj, már itt is van!
A Hődisznó csakugyan becsörtet. Villó nevetve emelkedik feljebb a szőnyegen.
HŐDISZNÓ	Mit mondtál, te kloáka-mirigy, te?
JÉGLÚD	Te mit mondtál, te vályú gyökér?
HŐDISZNÓ	Mi vagyok én?! Te mélyhűtött, bontott csirke!
JÉGLÚD	Te röfögő véreshurka!
HŐDISZNÓ	A libád!
JÉGLÚD	A kocád!
A Jéglúd és a Hődisznó vadul egymásnak esnek.
VILLÓ	Üsd-vágd! Nem apád, nem anyád!
HŐDISZNÓ	Jaj, a hájam! Nesze!
JÉGLÚD	Jaj, a zúzám! Ezt nyeld le!
HŐDISZNÓ	Jaj, a csülköm! Engedd el!
JÉGLÚD	Jaj, a szárnyam! Ne harapj, te!
HŐDISZNÓ	Jaj, megfagyok!
JÉGLÚD	Jaj, megsülök!
A küzdelem lassan gőzbe fullad. Amíg a Kobzos kicsodálkozza és kikornyikálja magát, azt látni, hogy Villó leereszkedik a szőnyegen, előveszi az élet vizét tartalmazó üvegcsét, idecseppent, odacseppent, amitől Manriflo és Enriflo bábuja életre kelnek. Aztán veszi a kardját, hogy lecsapja a rémek fejét.
KOBZOS	Hű! Ezt aztán jól kifundálta Villó királyfi!
MOFLIN	Én találtam ki az egészet, de mindegy.
KOBZOS	Ha én ezt egyszer úgy istenigazából megéneklem!
MOFLIN	Engem mindenesetre hagyjál ki belőle!
KOBZOS	Hű! Hát jó. De mért?
MOFLIN	Csak.
KOBZOS	De... Jó.
MOFLIN	Na, azért.
Moflin otthagyja a Kobzost. Kobzos hosszan gondolkodik, az arca felderül, aztán elkomorodik, megint felderül, aztán némi kétely szállja meg. Kobzát a hóna alá csapva, motyogva számolja az ujjain a szótagokat. Amikor eljut nyolcig, mindig nagyot sóhajt.
KOBZOS	Gőzben csacska fej lecsapva
Hődisznónak füle-farka
A Jéglúdnak szeme guvad
Drága testem, te meg hun vagy?
Két kis herceg feltámasztva.
Villó herceg mégse henceg
Az isten se bottal ver meg
Átok rátok rút furmányok
Rímek után mért kurkászok?!
Figyelj rám, ha nem vagy álmos
Jobb ez tán, mint Vitéz János.
Vagy nem?
Egy kicsit még kotlok rajta...?
A Kobzos kisunnyog.

14. A KIRÁLYI UDVAR
Morofla, Hamufla, Kafla, Mofla. Lord Cselző, Rosalinda, von Schipirc, Nyamemá. A két Oszkár.
Morofla és Hamufla a trónon. Körülöttük az udvari nép. Lord Cselző mögött Rosalinda. Von Schipirccel együtt sápatagon figyelik a két Oszkárt, akik Morofla előtt várakoznak féltérdre ereszkedve. Előttük és a királyi pár színe előtt egy disznó és egy liba levágott feje.
MOROFLA	Azt állítod tehát.
OSZKÁR	Azt, felség.
MOROFLA	Hogy ez annak, az meg emennek a feje?
OSZKÁR	Apám, az öreg Oszkár a tanúm rá, felség.
MOROFLA	Hmm.
SCHIPIRC	Krucifiksz, no hiszen!
CSELZŐ	Pardon, felség, de ez a kettő izé ottan két teljesen hétköznapi testrésznek látszik...
NYAMEMÁ	Áááá!
Nyamemá nyújtja ki a követekre a nyelvét. A nagykövetek gőgösen keresztülnéznek rajta.
MOROFLA	Hát jó. Az kétségtelen, hogy az időjárás egy nap óta tavaszra változott. Mintha se hideg, se meleg nem lenne. És az sincs kizárva, hogy délutánra áprilisi cseper lesz. Nem úgy gondolja, lordom?
Cselző indignáltan.
CSELZŐ	Az attól is függ...
ROSALINDA	Ja-jaj!
A férfiak, a lordot kivéve, mind Rosalindára sandítanak, aztán felnyögnek vagy felsóhajtanak.
SCHIPIRC	Ah, krucifiksz, lenni micsoda szépség!
NYAMEMÁ	A szívem ennivaló...
ÖREG	Rozalinda!
OSZKÁR	Őt is kérem ám, hé mán’!
CSELZŐ	Pardon?
OSZKÁR	Majd ha király leszek, véle reggel pacalt eszek! Há’ má’ ne mán’, hogy nem adja hozzám feleségül!
CSELZŐ	Nos, abban az esetben, ha netán...
SCHIPIRC	Felség, ha tetszeni még lenni érdeklődni...
MOROFLA	Jól van, tehát. Meséld el nekem újra, te igencsak nagyon antipatikus ifjú, bamba ember, hogyan is hajtottad végre nem mindennapi, nemzet- és emberiségmentő hőstettedet!
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	A KIRÁLY MÉG KÉRDEZ!
OSZKÁR	Há’. Már szólok apámnak, az öreg Oszkárnak. Fater! Kéne nekem ez a trón. Azt akkor a fater bement a sufniba, azt kihozta a nagyfejszét, amivel a nagyobb göcsörtös tuskók fejit hasogatjuk széjjel, amúgy meg izomból. Há’. Talán nem így volt, öreg?
ÖREG	Ne legyek többé tetves, ha nem.
MOROFLA	És hogy volt tovább, te egyre bambábbnak tűnő alig emberi egyed?
OSZKÁR	Há’ még mondom azt is az öregnek, há’ már nehogy már ne érjen meg ennyit a Rosalinda!
ROSALINDA	Jaj!
A férfiak mint előbb, szintén jajongnak.
KAFLA	Nem értem én ezeket.
MOFLA	Ez a Rozalinda olyan közönséges.
KAFLA	És nincs is ki a tíz arasz.
MOFLA	Tyúkmellű is.
MOROFLA	Csendet! Folytasd, ifjú Oszkár!
OSZKÁR	Há’ mondom. Fogtam a fejszét, azt körülnézek, mit találok, hogy királyság legyek.
ÖREG	Vagy én.
OSZKÁR	Fater, ezt már megdumáltuk.
ÖREG	De dumáljuk meg újra!
MOROFLA	Folytatnád a történetet? Körülnéztél, mit láttál?
OSZKÁR	Ja! Először semmit. Aztán elindulok. Átalmegyek a ciheresen, bécuppanok a csalitosba, azt ott a rekettyésnél meglátom ám ezt a libát! Az anyja, mondok. Megűzöm, gácsérodra sziszegj, mondom, elkapom a gigáját, szorítom le a földre, merthogy tönknek valót sehol se látok, azt akkor már verdeshetett a szárnyával, mert már csaptam is le a fejit.
Általános hüledezés.
CSELZŐ	Micsoda blama!
SCHIPIRC	Aztán mitől lenni ez a Jéglúd?
NYAMEMÁ	Mitől ne?
OSZKÁR	De rögtön melegem is lett!
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	A HŐSNEK HÉVSÉGE LETT!
MOROFLA	Igaz. Váratlanul meleg lett, pedig a Jéglúd havának közepét éltük. Folytasd, gusztustalan ifjú!
OSZKÁR	Mert máris támadott reám a liba krémes gazdája a furkós bottal. Aztán nem vagyok én állat. Csak azért, mert megöltem valaki jószágát, őt magát, mármint a gazdát, ha nem muszáj, azért meg nem ölöm, csak mert krémes.
ÖREG	Így igaz. A fiam, az ifjabb Oszkár, ha nem muszáj, akkor nem állat.
NYAMEMÁ	Jó király lesz belőle.
ÖREG	Vagy belőlem!
OSZKÁR	Fater, öreg vagy!
NYAMEMÁ	És túl sovány is.
A fanfárok felzengenek. A hírnök a toronyból.
	A HŐS JÓ KIRÁLY LESZ!
MOROFLA	Rendben. És a Hődisznóval hogy volt?
OSZKÁR	Á, hát arra muszáj volt petákot költeni.
MOROFLA	Ezt hogy érted?
OSZKÁR	Kilóra megvettem a fejit a mészárostól.
MOROFLA	Micsoda?
OSZKÁR	Romlottka volt már, szinte ingyért adta... De ha ecetben kissé megforraljuk, fejhúst meg kocsonyát még főzhetni belőle.
CSELZŐ	Nohát!
SCHIPIRC	Méghogy a Tűzsárkány feje lenni a mészárosnál?!
CSELZŐ	Fejhús? Kocsonya?
SCHIPIRC	Krucifiksz!
CSELZŐ	Szélhámosság!
NYAMEMÁ	Tavasz lett, vagy nem lett tavasz?
ÖREG	Azt a tetves mindenit!

15; UGYANOTT
Akik eddig, Villó, Enriflo, Manriflo, Kobzos.
Villó kacagása kintről. Hamufla, aki eddig teljes katatoniában ücsörgött, most egyszerre körülnéz, ajkán hitetlenkedő mosoly.
MOROFLA	Hé! Ki mer ilyen súlyos állami helyzetben röhögni?!
HAMUFLA	Villó?!
Villó lép be, lekapja a fejéről a láthatatlanná tévő sityakot.
VILLÓ	Ímhol vagyok, édesanyám!
Villó vállán nagy zsák. Általános sikoltozás, megrökönyödés.
HAMUFLA	Kisfiam! Villóm! Te élsz?
VILLÓ	Hát... nem rugdostak teljesen széjjel...
HAMUFLA	Hadd öleljelek meg!
Villó leteszi a zsákot, összeölelkezik az örömében zokogó Hamuflával.
ÖREG	Ajaj, fiam, Oszkár.
OSZKÁR	Ne már, ez csak a lütyő Villó.
Villó tekintete összekapcsolódik Rosalindával.
VILLÓ	Rosalinda!
ROSALINDA	Oh!
VILLÓ	Jaj!
ROSALINDA	Ohohojajőőőjajoh!
VILLÓ	Jajaj!
CSELZŐ	Mit jelentsen ez még ez is!?
SCHIPIRC	Egy schuldigung bitte, de ez a fiatalember nem lenni száműzve?
MOROFLA	Von Schipirc, a számból vette ki a szót. Villó! Egész véletlenül nem vagy te száműzve?
HAMUFLA	Morofla! Hagyd most! Villókám, mutasd magad! Ép mindened?
VILLÓ	Jól vagyok, mama.
HAMUFLA	De lefogytál!
MOROFLA	Villó! Mit keresel te a szemem előtt?
Villó kibontakozik anyja öleléséből. Felemeli a zsákot, kibontja, kiönti belőle a Hődisznó és a Jéglúd levágott fejét-farkát. Közben.
VILLÓ	Atyám! Utóbb... mint azt most mindjárt láthatod, megfogadtam a tanácsodat. Miután... magamhoz vettem a tündérek ajándékait... felkutattam hazánk ellenségeit... aztán... annak rendje és módja szerint... levágtam őket. Íme! A Hődisznó és szegény Jéglúd néném feje.
HAMUFLA	Villó! Miket zagyválsz itt...?
VILLÓ	Tényleg ők azok, édesanyám.
HAMUFLA	Szegénykém, megbolondultál.
Most két-két levágott disznó- és lúdfej bámul Moroflára. Villó Oszkárra és az öregre vigyorodik.
Morofla feltápászkodik a trónjáról. A levágott fejekhez megy, bámulja, fürkészi őket.
MOROFLA	De nekem... ez a nem is annyira gusztustalan ifjú ember azt állította, hogy ez itten ama Hődisznó Tűzsárkány és ez meg a Jéglúd feje.
OSZKÁR	Így is van!
ÖREG	Ne egyek többé pacalt...
VILLÓ	Akkor nem eszel többé pacalt.
ÖREG	Na, ne már!
OSZKÁR	Tavasz lett, vagy nem lett tavasz?
VILLÓ	Rendben! Akkor döntsön a kard, kinek van igaza! Kard ki, be!
Villó kardot ránt. Sikoltozás, megrökönyödés. A két bamba elhátrál Villó elől.
ROSALINDA	Jaj!
Villó Rosalindára néz, ettől a pátbajt is elfelejti.
VILLÓ	Ah!
ROSALINDA	Ohjajajajohohohíííí!
VILLÓ	Szerelmem, jajaj!
CSELZŐ	Micsoda?!
VILLÓ	Lord Cselző! Atyám! Rosalinda! Ő lesz a feleségem!
ROSALINDA	Jajajajajaoh!
MOROFLA	Mi van?
CSELZŐ	Na ne!
SCHIPIRC	Anglia legtitkosabb halálos fegyvere, mi?
NYAMEMÁ	Lagzi lesz! Szerelem! Hami!
Nyamemá néhány lépésnyi erotikus táncot lejt, aztán a nyelvét kiöltve üvölt egyet.
Morofla hosszan fürkészi Villót, aztán kifakad.
MOROFLA	És azt hiszed, már nem utállak?
VILLÓ	Atyám!
MOROFLA	Mentél volna először! Akkor most két öcséd, az én két szeretett fiam élne!
Villó felnevet.
VILLÓ	Ha csak ez a bajod...! Enriflo! Manriflo! Gyertek be!
A fanfárok felzengenek. Enriflo és Manriflo vonulnak be vidoran.
MANRIFLO	Azt a bizgentyűjét!
ENRIFLO	Neki!
Kafla és Mofla nagy sikollyal egymásra ájulnak. Hamufla rácsüccsen a trónra. Morofla tátott szájjal, guvadt szemmel bámulja a fiait. Sikolyok, megrökönyödés, aztán általános öröm.
ROSALINDA	Jaj.
VILLÓ	Ah.
ROSALINDA	Óóóóó!
VILLÓ	Aaaaa!
Amíg a többiek örvendenek, a szerelmesek odaadóan „beszélgetnek”, Hamufla nekikezd.
HAMUFLA	Tessék. Az én „okos” fiam. Mi lett belőle? Egy ostoba, szerelmes kandúr. Hát ez már normálisan beszélni is elfelejtett! Erre szültelek? Villó! Csodák! Tündérek! Szerelem!? Ó, Moflin, hogy téged is mennyire unlak! Morofla király, téged is! Hát ezt érdemlem én, Hanna von Hohenschpiller? Ennyi borzalmas év után? Hogy lássam a fiamat végképp elbutulni? Maflázia! Te förtelmes ország, te! De megmondom én, meg én, hogy mi a véleményem! Eddig hallgattam, eddig visszafogtam magam. De ami tűrhetetlen, az tűrhetetlen. Hát az a véleményem az egészről, hogy...
MOROFLA	Csodák, tündérek pediglen vannak?
HAMUFLA	Mi van?
MOROFLA	Ugye, ezt akarod mondani?
HAMUFLA	Soha!
A Kobzos jön be a fináléhoz.
KOBZOS	Csodásan csodátlan hely Maflázia
Ha messzire kerülöd, nem nagy hiba
Bár momentán még hóhérjuk sincsen
De törvényben maradt a higénia
Márpedig köztudott: ki túl sokat mosdik
Annak az elméje hamar megbomlik.
Egyetlen tanulság adódik ebből
Mentsetek ki engem e borzalmas helyről
Ajánlom magam, kérlek, hívjatok
És örök hálával tartozok
Ezer jó rímmel dalollak nagyra
Királyok, hercegnők aléltak szavamra.
Hangzóváltóm messze zengő
Személyem szerény: így megejtő.