A Kádár-korszak hittanhelyzetének lehetséges magyarázatai

E tanulmányunk módszere és megközelítése nem hasonlít az eddigiekére. Nem is hasonlíthat, hiszen a szélesebb eszmetörténeti kontextus olyan jellegű feltárása, melyet a Horthy-korszakkal kapcsolatban végeztünk, itt és most meghaladja az erőnket, ahhoz pedig, hogy az 1945-1958-as időszakhoz hasonlóan analitikus-kronologikus elemzést adjunk, az időközben megnyílt ÁEH-es levéltárakat feldolgozó kutatók publikációit is meg kellene várnunk.

Az ötvenes évek végéig, úgy tűnik, a párt egyházpolitikája, valláspolitikája, értelmiségpolitikája, oktatáspolitikája és az ezzel kapcsolatos nyomás-engedés politikája közvetlenül befolyásolják az iskolai hittanra járók számát.

A hatvanas évek elejétől azonban a hittanra járók száma folyamatosan és évről évre csökken.

1. táblázat

A hittanra járók aránya az AEH adatai szerint

1960 25 1978 5,13

1965 10 1979 4,49

1971 9,7 1980 4,36

1972 9,02 1981 4,1

1973 8,46 1982 3,84

1974 7,69 1984 3,39

1975 6,9 1985 3,41

1976 6,17 1986 3,21

1977 5,61 1987 3,18

(Tomka, AEH-adatok alapján. A táblázat elején csak ötévenkénti adatok vannak!)

Hogy ennek magyarázatát megleljük, lépésről lépésre kell haladnunk: először az egyházpolitika, azután az értelmiségpolitika, végül az oktatáspolitika hullámhegyeit és hullámvölgyeit vizsgáljuk meg. "Hogyan kellett volna" ezeknek kihatniuk a hittanra járók számára? Ahhoz, hogy e politikák történetét végigkísérjük, át kellene tanulmányoznunk az AEH és az Agit-prop osztály iratanyagát, valamint a korszak legfontosabb ideológiai-értelmiségi folyóiratait, a Világosságot, a Kritikát, stb. Erre most nem vállalkoztunk, az alábbi elemzés tehát nyilvánvalóan töredékes. (A részletes levéltári és sajtóelemzésen alapuló elemzést az időszak hossza, a megnövekedett sajtónyilvánosság, a kutatási korlátozások és az egyháztörténeti, köztörténeti, illetve ideológiatörténeti folyamatok feldolgozatlansága egyaránt nehezítik.)