Katolikusok és protestánsok a 30 alatti és a középnemzedékben

A felekezeti megoszlás első elemzésekor azonban ígéretet tettünk arra, hogy a vallásosak körében meg fogjuk vizsgálni a felekezetiség jelentőségét. Ennek vizsgálata céljából tovább csonkítottuk a mintát.

Először is eltávolítottuk azokat, akik nem templomjárók. Ezután megvizsgáltuk a felekezetiség, az egyháziasság és a fiatalság összefüggését ezen a szűkített mintán. Megállapítottuk, hogy az egyháziasak körében végzendő vizsgálódás - ifjúságkutatási szempontból - már lehetetlen, hiszen fiatal nem katolikus egyháziasak gyakorlatilag nincsenek. (A kutatás belső történetére kíváncsi olvasó kedvéért el kell mondanunk, hogy erre nem ekkor "jöttünk rá", hanem már akkor, amikor a kutatás kezdetén a vallásos-nem vallásos mintát kialakítottuk. Többek között ez volt ugyanis az oka, hogy a tanulmány nagy részében nem az egyháziasakat állítottuk szembe a nem egyháziasakkal, hanem a vallásosakat a nem vallásosakkal. Ha ugyanis az egyháziasak véleményét rendszeresen kiemeltük volna, akkor tulajdonképpen nem egy többfelekezetű társadalom fiataljainak véleményét állítottuk volna szembe ugyanazon társadalom nem fiataljaival, hanem az egyháziasan katolikus fiatalok véleményét a bármely felekezetű, egyházias szülői nemzedékével. Ez pedig nyilvánvalóan értelmetlen lett volna.) A továbbiakban tehát azzal a feltevéssel kell dolgoznunk, hogy a szélesebb értelemben vallásos fiatal és nem fiatal csoportok különböző kérdésekben való megoszlását felekezeti értelemben is megvizsgálhatjuk. E feltevés ugyan megengedhetetlenül összemossa például azt, hogy egy konkrét egyház társadalmi jelenlétéről csak az ünnepeken odalátogatók, vagy a heti templomjárók nyilatkoznak-e éppen. Ennek az összemosásnak az alternatívája azonban - a fentieket miatt - csak az lehetne, hogy semmit sem mondunk a nem katolikus fiatalok sajátosságairól. Mégpedig ez olyan körülmények között, amikor léteznek és nyomáscsoportként lépnek fel a protestáns fiatalokat tömörítő, illetve az ő pasztorizációjukat célul kitűző szervezetek - nyilvánvalóan megengedhetetlen. Ugyanakkor ez alkalommal már nem tekinthettünk el attól, hogy a vallásos nem katolikus fiatalok között feltűnően nagy arányban voltak jelen az egyéb felekezethez sorolható személyek. Minthogy ők nagy valószínűséggel valamilyen nem történelmi egyházhoz tartoznak, nem indokolt őket a történelmi protestáns egyházak fiatal támogatóival összevonni. (Ahhoz viszont természetesen kevesen vannak, hogy önálló kategóriaként szerepeljenek.) Így a mintát tovább szűkítettük: eltávolítottuk azokat, akik felekezeti önbesorolásuk szerint sem nem katolikusok, sem nem reformátusok, sem nem evangélikusok. A kétszeresen csonkított vallásos mintánk tehát 452 emberből áll. Őket négy csoportra osztottuk:

7. táblázat

Vallásos katolikusok és protestánsok

Szülői nemzedék katolikusok 66,8

Szülői nemzedék protestánsok 15,9

Fiatal katolikusok 14,6

Fiatal protestánsok 2,6

Az utolsó csoport már rendkívül kicsi abszolút és relatív számú, így annak belső megoszlását a statisztika szabályai szerint nem lenne szabad vizsgálnunk. Ezzel azonban megint csak eltávolítanánk magunkat attól, hogy a fiatalság és a vallásos felekezetiség összefüggését megvizsgáljuk. Így a jelen számítás érdekében átalakítottuk a fiatalság fogalmát: valamennyi harminc alatti megkérdezettet ideszámoltuk.

8. táblázat

Vallásos katolikusok és protestánsok 30 alatt és felett

Százalék

30-58 éves katolikus 60,1

30-58 éves protestáns 13,5

18-29 éves katolikus 21,2

18-29 éves protestáns 5,3

Ezzel megsértettük ugyan a fiatalság megállapításának korábbi elveit azonban mégsem annyira, mintha az egész mintán tettük volna ezt. Ennek okai a következők:

- minthogy a minta a vallásosakra szűkült, s a vallásosak körében kevesebb a főiskolát végzett, illetve főiskolára járó személy, mint a teljes mintában, ezért a 23 éves életkor (osztópont) jelentősége csökken;

- a vallásosak körében jellemzőbb volt, hogy a családalapításon, gyermekszülésen, gyermeknemzésen már a 23 év alattiak is túlestek, így a csonkított mintán a 23 év alatti és 23-30 közötti csoport objektív élethelyzete sok tekintetben hasonlóbb, mint a teljes mintán;

- más kutatásokból tudjuk, hogy a szülők vallásosságának jelentős hatása van gyermekük vallásosságára (Szántó: 1997). Minthogy azonban a szülők nemzedékére is igaz, hogy a vallásosak korábban vállalnak gyereket, mint a nem vallásosak, ezért nyugodtan valószínűsíthetjük, hogy a vallásos minta esetében a 17-23 évesek és a 24-30 évesek szüleinek átlagéletkora alacsonyabb, mint a teljes minta esetében. Ha pedig ez így van, akkor a vallásos mintában a 24-30 évesek is jelentősebb mértékben számítanak "második generációsnak" (mármint a kötelező iskolai hittan nélkül felnőtt első nemzedéket tekintve az első generációnak), mint a teljes minta esetében. Azaz szocializációjukat tekintve is közelebb vannak a 17-23 évesekhez, mint a teljes minta hasonló korcsoportja.

E többszöri csonkítás és átkódolás után végül is sikerült különbséget felfedeznünk a katolikus és a két történelmi protestáns egyház 30 alatti és harminc feletti nemzedékhez tartozó hívei között.

A katolikusok gyermekszáma a 30 feletti mintában jól kimutathatóan magasabb. A 30 feletti katolikusok nyolcada, a protestánsok ötöde gyermektelen. Három vagy annál több gyerek a katolikusoknál egyötödére, a protestánsoknak csupán egykilencedére jellemző. A fiataloknál azonban mindkét felekezeti csoport kb. 56%-a gyermektelen. (30 alatt a sokgyermekűség összehasonlításának még semmi értelme nincs!) Korábban láthattuk, hogy a vallásosság általában csökkenti a gyermektelenség esélyét a fiatalok körében is, a 30 alatti gyermekvállalást azonban a katolicizmus már nem erősíti. A vallásos 30 év feletti katolikusok 46%-a, a fiataloknak 50%-a nem tartja fontosnak a vallást a politikai életben. A protestánsok általában is némileg fontosabbnak tartják a vallást, sőt náluk a korcsoportok közötti különbség is eltűnik. Ez azonban nem azt jelzi, hogy a "politikai protestantizmusnak" ugyanakkora a bázisa, mint a "politikai katolicizmusnak", ugyanis arra a személyes kérdésre, hogy a megkérdezettnek fontos e politikus felekezete, a 30 feletti katolikusok 63%-a, a protestánsok 68%-a, a fiatal katolikusok 68%-a, a fiatal protestánsok 83%-a válaszolt nemmel. Azaz a politikai protestantizmusnak általában is kisebb a támogatottsága, mint a politikai katolicizmusnak, a fiatalság erre a különbségre ráerősít. Már korábban említettük az ebben kérdésben szélsőséges véleményt, miszerint a vallásos emberek tizede úgy fogalmaz, hogy ez számára nagyon fontos. E kicsiny szélsőséges csoporton belül a katolikusok általában felülreprezentáltak. Különösen felülreprezentáltak a katolikus fiatalok. A "politikai katolicizmus" lényegesen jobb eséllyel rendelkezik a vallásos fiatalok körében, mint a "politikai protestantizmus", az előbbi támogatottsága az adott csoport hetedét, az utóbbi viszont csupán harmincadát teszi ki. A vallásos katolikusok mind a fiatalok, mind a szülői nemzedék körében fontosabbnak tartják a párválasztásnál a felekezetet, mint a protestánsok, viszont a korcsoportok között különbség már nem észlelhető. A barátok felekezetét is jobban ismerik a katolikusok, mint a protestánsok, mi több a fiatalság ezt a különbséget még el is mélyíti.

Az egyházi adófizetés kérdéskörében a szülői nemzedéknél alig van különbség a felekezetek között: a protestáns fiatalok viszont jelentősen kevésbé adófizetők, mint katolikus kortársaik. Hasonló a helyzet az adakozásnál is. A fiatal katolikusok adakozási gyakorlata alig gyérebb, mint az idősebbeké. Mindkét generációnál 90% körül mozog, a protestánsoknál viszont a generációs különbség már kimutatható: a 30 felettiek 92%-a, az az alattiak 73%-a adakozott. Az adományozásnál a helyzet megfordul, ez ugyanis mindkét korcsoportban némileg jellemzőbb a protestánsokra, mint a katolikusokra. Az egyházi szolgáltatásokért való fizetés a szülői nemzedéknél a katolikusokra inkább jellemző, a fiataloknál a különbség eltűnik.

Az erkölcsi kérdésekben a fiatal protestánsok csoportja tér el leginkább a többiektől, hiszen azoknak 72-73%-a, e csoportnak csak 58%-a adna az egyháznak szerepet. A szociális problémák csökkentésénél szinte semmi különbség nincs. Óriási a kilengés a kulturális szerepvállalás megítélésekor. Míg ugyanis a nem fiatal protestánsok köréből még többen is adnának szerepet az egyházaknak, mint a kortárs katolikusok - akiknek körében ez 57% -, sőt a fiatal katolikusok is egyetértenek az idősebbekkel, addig a fiatal protestánsok körében mindössze 38% adna szerepet az egyházaknak.

Az eddigiekhez képest meglepően kicsi a különbség az egyház politikai szerepének megítélésekor, a szülői nemzedék köréből ugyanis másfélszer annyian támogatják ezt - de felekezeti különbség nincs.

Az egyház társadalmi szerepét a vallásos katolikus szülői nemzedék 64%-a, a vallásos protestáns szülői nemzedék 60%-a ítélte megfelelőnek. A fiataloknál még kisebb a felekezeti különbség: 70-71%. Van viszont különbség, ha az elégedetleneket vizsgáljuk. A vallásos katolikus fiataloknak csak 7%-a, a protestánsoknak viszont 14%-a tartja túl nagynak az egyház szerepét.