A szekularizáció mint magyarázat

A végére hagytuk, hogy igazi magyarázatnak nem ilyen vagy olyan politikát, hanem a társadalmi szekularizáció jelenségét tartjuk. A szekularizáció okai között - közhelyszerűen, s mint a világon mindenütt a városiasodást, a hagyományos kötelékek felbomlását, a fogyasztói társadalom előretörését sorolhatjuk fel. (E helyütt nem kívánunk vitatkozni napjaink azon intellektuális divatjelenségével, mely a szekularizáció puszta létét is kétségbe vonja. A konkrét kérdésben ugyanis csak az intézményes vallásosság csökkenése a kérdés, ez pedig az alábbi, és minden más felmérés alapján igaznak tekinthető.)

A szekularizáció jelenségéről nagyon sokféle adatunk van. Közismerten leglassabban a keresztelések aránya csökkent, 1961-ben gyakorlatilag még minden csecsemőt megkereszteltek, illetve bejegyeztek valamilyen egyházba, 1971-ben már csak 90%-ukat, 1980-ban már csak 70%-ukat, 1985-ben 68,7%-ukat - innen kezdve viszont ingadozás tapasztalható. A nem elvált állapotú katolikusok házasságkötéseiből 1951-ben még 86,3%, 1961-ben 83,5%, 1971-ben 68% volt egyházi. A mélypont az 1980-as 49,4%, ettől kezdve emelkedés kezdődik (Tomka: 1991). A református népesség 60-as évekbeli szekularizációs mozgását mutatja, hogy 1962-ben a megkereszteltek 55%-a konfirmált, 1968-ban 50%, s 1987-ben már csak 36%!) Az ötvenes-hatvanas években a vallásosság mértékéről sajnos nem rendelkezünk korabeli adatokkal. Így az első felmérések idejére már egy erősen szekularizált társadalom képe bukkan elénk úgy, hogy - legalábbis kortárs adatokon -, nem nagyon tudjuk felmérni az intézményes vallásosság legjobb mutatójaként számon tartott istentisztelet-járási gyakoriságot, illetve ennek ritkulását, mint szekularizációs mutatót.

A visszatekintést lehetővé tevő felmérések közül, most a Tárki 1992-es mobilitás-paneljének adatait idézzük. A felnőtt magyar lakosságra reprezentatív háromezres mintában megkérdezettek gyerekkorára vonatkoztatva afelől érdeklődtek, milyen gyakran jártak a szülők templomba. Úgy csoportosítottuk az adatokat, hogy megvizsgáltuk: azoknak, akik 1948 és 1952, 1951 és 1955, stb. között voltak 10 évesek, a szüleik körében hogyan csökkent a heti templomjárók aránya.

2. táblázat

A heti istentiszteletre járók aránya

"Megfigyelési időpont" Középkorú férfiak Középkorú nők

1948-52 40,5 58,1

1951-55 32,2 49,6

1953-57 30,5 47,0

1956-60 23,8 42,7

1958-62 18,8 37,8

1961-65 18,5 35,6

1963-67 17,2 32,1

1966-70 15,0 27,8

1968-72 12,5 26,2

1971-75 9,4 19,8

1973-77 9,7 15,6

1976-80 10,7 14,0

1978-82 9,2 12,2

Mielőtt következtetések vonnánk le, vizsgáljuk meg kontrollcsoportként az ISSP magyarországi vizsgálatának 1991-es eredményeit, a már korábban megismert "10 éves csúsztatást" felhasználva:

3. táblázat

A heti istentiszteletre járók aránya

Megfigyelési Középkorú Középkorú Középkorú Középkorú ISSP TARMOB

időpont férfiak, ISSP férfiak, nők, ISSP nők, korcsoport korcso-

TARMOB TARMOB esetszáma port eset-

száma

1945+9 31,2 39,2 53,1 56,5 192 471

1946+9 30,6 38,7 52,4 54,5 191 470

1947+9 26,7 37,3 48,9 53,2 176 481

1948+9 23,3 35,2 46,0 52,3 176 478

1949+9 22,0 32,3 44,3 51,2 176 471

1950+9 21,9 30,0 44,2 49,0 181 484

1951+9 22,2 27,7 42,6 46,0 188 496

1952+9 22,5 25,6 42,0 43,9 188 512

1953+9 22,7 24,2 41,2 42,1 177 527

1954+9 20,3 22,2 38,8 39,6 188 543

1955+9 20,6 21,2 36,9 38,3 195 572

1956+9 19,6 20,8 36,7 38,7 188 591

1957+9 19,2 19,7 35,6 37,0 202 597

1958+9 18,0 17,9 31,9 34,7 210 605

1959+9 17,3 17,7 29,5 33,2 207 611

1960+9 16,2 17,5 27,0 33,1 196 601

1961+9 15,7 16,9 27,4 32,1 197 595

1962+9 13,1 16,5 25,7 30,7 191 586

1963+9 11,3 15,2 23,0 29,6 196 571

1964+9 10,5 15,3 20,9 28,8 191 552

1965+9 10,4 14,5 19,6 27,4 184 519

1966+9 9,1 12,5 17,2 24,2 198 483

1967+9 9,6 12,1 15,3 23,5 189 472

1968+9 10,4 11,2 16,3 21,3 184 455

1969+9 9,0 11,3 15,3 21,2 190 468

1970+9 9,2 10,3 14,6 18,2 198 468

1971+9 8,4 10,1 13,0 16,7 193 467

1972+9 7,7 9,6 12,6 14,8 199 461

1973+9 8,4 9,4 13,0 13,7 192 466

1974+9 7,7 8,0 12,4 12,1 170 471

1975+9 8,1 7,5 13,3 10,7 150 506

1. grafikon

Adatellenőrzésünk eredménye látható a grafikonon: e szerint a tízéves csúsztatott korcsoportbontásnál az 1953-1962-es megfigyelési időponttól kezdve lényegében egybevág a két minta adatsora. Az azt megelőző évek vonatkozásában a kisebb minta némileg szekularizáltabbnak mutatja a társadalmat, mint a nagyobb.

Mindenképpen megállapíthatjuk, hogy az istentisztelet-járás gyakorisága határozott hanyatlást mutat. Témánk szempontjából ez azt jelenti, hogy a gyermekeik hitoktatásáról döntő apák és anyák heti istentisztelet-látogatási gyakoriságának csökkenése nyilvánvalóan csökkenti a hittan iránti igényt. Különösen figyelemreméltó, hogy a gyerekeik vallásos nevelésére nagyobb hatást gyakorló anyák körében milyen egyenletesen (és az apáknál meredekebben) csökken a heti templomjárók aránya. A klasszikus szekularizációs hipotézis a szekularizáció egyik legfontosabb komponensének a városiasodást tartja. Éppen ezért érdemes megvizsgálnunk a falvak és városok lakosságának szekularizációs tendenciáját:

4. táblázat

A heti istentisztelet-járók aránya a falusi és városi középkorú

férfiak és nők körében

Megfigyelési Falusi Falusi Városi Városi

időpont középkorú férfiak középkorú nők középkorú férfiak középkorú nők

1923-27 61,5 71,1 41,2 54,8

1926-30 55,2 66,1 39,3 53,1

1928-32 50,0 61,4 37,9 47,7

1931-35 45,0 59,4 31,0 52,7

1933-37 42,2 56,6 28,6 54,7

1936-40 45,8 58,3 30,2 38,6

1938-42 46,6 61,6 35,3 43,2

1941-45 44,8 58,9 29,6 52,5

1943-47 46,4 57,7 25,3 53,4

1948-52 47,9 59,2 28,3 60,7

1951-55 48,2 61,1 35,1 52,1

1953-57 41,5 54,0 37,7 41,7

1956-60 37,7 55,1 25,0 32,6

1958-62 30,9 53,5 16,5 26,0

1961-65 25,2 47,9 18,0 23,5

1963-67 23,0 45,4 12,1 21,8

1966-70 20,8 38,7 9,2 22,2

1968-72 17,1 32,9 11,6 20,4

1971-75 14,5 31,9 11,4 18,4

1973-77 10,7 24,6 11,9 13,7

1976-80 7,3 15,0 9,6 16,3

1978-82 10,9 14,4 7,7 13,6

1981-85 12,7 15,5 12,4 8,7

Ha igaz is, hogy az egész népességben azért növekszik erőteljesen a heti istentiszteletre járást elhanyagolók aránya, mert növekszik a városi népesség aránya, mindenképpen figyelemreméltó, hogy a városi lakosság és a falusi lakosság szekularizációja párhuzamos. Az is világossá vált - az átfedéses korcsoportok következtében, hogy szinte mindegy, hol húzzuk meg a korcsoportok határait: a szekularizáció igen rövid távon - azaz fél évtizedenként, sőt háromévenként is jól mérhető. Épp ezért a továbbiakban nem mindig az átfedéses korcsoportokkal operáló bonyolult eljárást fogjuk alkalmazni, hanem az 1949 után tizedik életévét elérő népességet egyszerűen hét csoportra bontva elemezzük.

Fontos kérdése a szekularizációnak, hogy nem egyszerűen az egyház tanítását követő templomjárás válik ritkábbá, hanem sajátos algoritmus szerint változik a ritkább istentisztelet-járás aránya is.

Az alábbi speciális grafikonon az istentisztelet-járás gyakoriságának csökkenését a 10 éves falusiak anyáinak körében mutatjuk be. A grafikonon az látható, hogy amennyiben ugyanazt a népességet eltérő definíciók szerint tekintjük gyakran vagy nem gyakran járónak, hogyan változik a kép.

2. grafikon

Az istentisztelet-látogatás gyakoriságának csökkenése a 10 éves falusiak
anyáinak körében a "gyakoriság" eltérő definíciói szerint

Kiderül egyrészt, hogy akármelyik definíciót használjuk, körülbelül azonos képet kapunk. Az első időszakban úgy tűnik, hogy nincsen szekularizáció, attól kezdve viszont folyamatos.

Kiderül másrészt, hogy a két-két vonal szinte párhuzamos. Tehát az "egyik fajta szekularizáció" az évente néhányszor és annál ritkábban, a másik a havonta néhányszor és annál gyakrabban kategóriákkal leírható csoportot jellemzi. Az igazi osztóvonal tehát nem annyira a hetente és ritkábban templomjárók között van, ahogy a szociológia általában feltételezi, hanem a havonta néhányszor és az annál ritkábban templomjárók között.

Kiderül továbbá, hogy a két csoport között az olló a hatvanas és hetvenes években folyamatosan nyílott. Azaz a hetente és havonta néhányszor templomjárók egyre kisebb csoportot jelentettek az egyáltalán templomjárók csoportjában.

Kiderül az is, hogy a szekularizáció - ha a heti templomjárás elhagyását jelenti az egyértelműen gyorsuló folyamat -, a templomjárás teljes elhagyásának valószínűsége az idők előrehaladásával rendkívül lassan nő.