A döntés és az utána következő hónapok

A parlamenti viszonyokból következően az ellenzéki képviselők nem tudták még a név szerinti szavazással sem megakadályozni a törvény győzelmét. A parlament 362 képviselőjéből 230 vállalta a "kiátkozást". Több mint felük marxista pártnak volt a tagja, jelentős részük pedig más vallású, de akadtak köztük katolikusok is. 63 képviselő szavazott nemmel. A keresztény női tábor ekkor 4 képviselővel, a Demokrata Néppárt 60 képviselővel rendelkezett, tehát önmagukon kívül csak egy-két embert tudtak az ellenzékből megmozgatni. Megállapíthatjuk tehát, hogy Mindszenty kiátkozása egyáltalán nem volt hatékony. Az egyházi iskolákat ért vádakra utólag felelt az Új Ember.

Az analfabetizmusról megjegyzi: az országos átlagnál jobb a helyzet a Dunántúlon, ahol négyszer annyi a hitvallásos iskola mint a többi, a legrosszabb az Alföldön, ahol kevés katolikus iskola van. A tanítóhiány főleg a tanyai iskolákat jellemzi, s ezek nem hitvallásosak (Ú. E.: 1948. augusztus 8.). Az alacsonyabb színvonal vádjára feleli: a tanulmányi versenyeken az első díjasok 73%-a nem állami, hanem felekezeti iskolából jött. A katolikus tanszemélyzet minősítése jobb volt, mint az államiaké.

A tömegdemonstrációt a baloldal ebben a szakaszban sem tartja szükségtelennek. "Még folyt a Házban az iskolák államosításáról szóló törvényjavaslat tárgyalása, mikor egyházi pedagógusok indultak útnak az ország minden tájáról, hogy részt vegyenek a Pedagógus Szakszervezet csütörtök délelőttre hirdetett nagygyűlésén. Mikor vonatra szálltak, még egyházi tanítók és tanárok voltak, mire megérkeztek Budapestre, a demokratikus magyar állam tanerőivé lettek. Már csak egy gondjuk volt: hogyan lehetnek legjobban segítségére a népi demokráciának, hogy az iskolák államosításáról szóló törvény minél hamarabb valósággá váljék" - írja a Szabad Nép 1948. június 18-i száma, amely a budapesti pedagógus nagygyűlésről tudósít.

Az 1948. XXXIII. tc. alapján az állam összesen 6505 iskolát vett át, 5437 általános és népiskolát, 98 tanítóképzőt és líceumot és 113 gimnáziumot. Ez az ország iskoláinak (9274) több mint kétharmadát érintette. Kb. 18 000 volt az állami státusba kerülő pedagógusok száma. Ők - még ez év augusztusában a közalkalmazottak fizetésrendezése keretében - 20%-os fizetésemelésben részesültek. Az egyházakkal való megegyezés alapján 6 gimnázium és 3 tanítóképző a református egyház, 2 gimnázium az evangélikus egyház, 2 gimnázium az izraelita egyház kezében maradt (Dancsné: 40).

Figyelemre méltó a már személycseréken átesett evangélikus egyház átiratának hangneme "... az iskolák államosításának kérdése törvény lett, s egyházunk, mint mindig, törvénytisztelő álláspontjából kifolyólag most is meghajlik a törvény előtt, annak a békesség szellemében való végrehajtását kívánja (XV-36 1948-4121). Az unitárius egyház püspöki helynöke is tájékoztatja a minisztert, hogy közgyűlésükön bemutatta azt az egyezményt, amelyet a magyar köztársaság kormánya és a magyarországi unitárius egyház között létrejött. "A közgyűlés megnyugvással vette tudomásul az egyezmény aláírásának tényét. Felhatalmazott, hogy üdvözletét feliratba foglalva jutassa a miniszter úr elé (XV-36 1948-5390).

Mindszenty viszont ellenállásra szólította fel az apácákat és szerzeteseket. Még azt a szöveget is központilag fogalmazták meg, amellyel a volt szerzetes köteles elutasítani az állami felkérést "Nincs módomban elfogadni a megbízást, mivel, mint szerzetes, csak a rendfőnökömtől fogadhatok el szolgálati beosztást." Június 30-án minden nexus megszűnik, "augusztus 1-jén a fizetését senki nem veszi fel." Semmiféle állami beosztást - még bölcsőde vagy napközi otthon vezetését sem - elfogadni nem szabad, "a mai rezsim kreatúráival együttműködni senkinek nem szabad" - szólnak utasításai (Orbán: 177).

A radikális "Haladás" vádolja az egyházat és ezért tiltja el a szerzeteseket a tanítástól, hogy megfosszák a papi pedagógustól az iskolákat. (id. Ú. E.: 1948. október 15.) Válaszul Hamvas Endre csanádi püspök leszögezi, a Vatikán álláspontja egyértelmű az iskolamonopólium ellen (Ú. E.: 1948. augusztus 28.). A magyar püspöki kar ugyanazt az áldozatot követeli a szerzetesektől, mint X. Pius a francia katolikusoktól. A kiközösítést a megszavazókkal szemben, nem Mindszenty, hanem a 2334 és 2346-os kánon rendeli el.

A katolikusoknál csupán 1948. szeptemberére fogalmazódik meg a kivezető út. Az Új Ember hívja fel a figyelmet a szülők fokozott felelősségére. Az egyház kénytelen volt belátni, hogy előzetes tiltakozása ellenére államosították az iskolákat, hogy a szerzetesek tömeges távozása ellenére, ha nagy nehézségekkel is, az oktatás megindult a középiskolákban, s az elemi iskolai tanítókat pedig nem sikerült harcba hívni. A katolikus szülőkhöz fordult az Új Ember vezércikke (1948. szeptember 12.).

- A szülők felelőssége megnőtt a materialista tanítás ellensúlyozásában.

- A szülőnek ellenőriznie kell, hogy törvényes-e az iskolai oktatás, azaz nincs-e egyházellenes cél.

- A gyermek iskolán kívüli hitélete fokozandó, erre ezentúl a szülőknek kell figyelni.

- A szülő ellenőrizze, hogy mi történik az ifjúsági mozgalomban.

- A szülő juttassa megfelelő vallásos szellemű könyvekhez gyermekét.

- Vallásos élettel mutasson példát.

Kétségtelen tehát, hogy a katolikus egyház megkísérelte felmérni az új helyzetből fakadó új feladatokat. Ez a helyzetfelmérés azonban nem azonos a két nagy protestáns egyház helyzetfelmérésével és új feladataival. A katolikus egyház annak módját kereste, hogyan működhet az állami iskola ellen, hogyan kompenzálhatja azokat a hatásokat. A protestánsok megkeresték saját államhű hagyományaikat, s ha nem is lelkesen, de azt keresték, hogyan működhetnének együtt az állami iskolával. Az Új Harangszó hitsorsosait a beilleszkedésre biztatja. A "mindent vagy semmit" álláspontjáról a katolikus egyház csak a Mindszenty-pert követően mond le, s köt az állammal megállapodást néhány szerzetesrendi iskola megnyitásáról.