A szöveg folyamatosan hangsúlyozza, hogy a vallás állami szempontból magánügy, hogy el kell kerülni a baloldali túlzásokat, stb. Úgy tűnik tehát, hogy a határozat célja azt közölni a politikai társadalommal, hogy a hittannal kapcsolatos elvárások az egyén a társadalmi-politikai piramisban, pontosabban a "koncentrikus körökben" elfoglalt helyével állnak kapcsolatban. A piramis csúcsán (a legbelső körben) áll a vallásos világnézettől mentes, minden más tekintetben is az autentikus marxizmust képviselő "Belső Párt" (A kifejezés persze csak Orwell után jut az ember eszébe, a szöveg nem használja). Ez a Belső Párt hozza ugyanis magát a határozatot. (Ez a belső párt nem egyszerűen a marxizmus, vagy a tudományos világnézet nevében, hanem a "szocializmus építése" nevében tevékenykedik, hiszen a klerikális reakció elleni küzdelmet néven nevezve alárendeli hatalompolitikai céljainak.) A Belső Párt körül egyre szélesebb körgyűrűkben helyezkednek el a funkcionáriusok, a népművelők, az egyszerű párttagok és a dolgozó nép egyéb gyermekei. Ahogy kifelé haladunk a körön, egyre csökken a hittan elutasításának mértékével kapcsolatos követelmény. A szöveg sajátossága azonban, hogy az egyszerű párttagokkal kapcsolatos elemzése áttételesen felszólít a pártonkívüliekkel szemben követendő magatartásra is. Ugyanis ha a "klerikális reakció" (bár a határozat szerint hamisan) azt állítja, hogy a "gyermekeiket hittanra küldő kommunisták" "valójában ellenfelei a népi demokráciának", sőt, (s ezt már nem a klerikális reakció állítja, hanem maga a határozat) az "egyházi életben való részvétel" objektíve "politikai állásfoglalás", akkor ez nyilvánvalóan igaz a pártonkívüli dolgozókra is. Miért van ennek jelentősége? Azért, mert a pártonkívüli dolgozókat egyetlen tanácselnöknek, vagy párttitkárnak, rendőrnek s bírónak sem feladata zaklatnia, csak azért, mert nem kommunisták. A "népi demokrácia ellenfeleit" támogató "politikai állásfoglalást" viszont saját törvényei szerint joggal - s az erőszakszervezetekben dolgozók felől nézve kötelességszerűen - üldözi a "nép állama", a "nép rendőrsége".

A határozat - Révai gondolatmenete nyomán - ezzel megoldotta azt a problémát, hogyan lehet egyszerre megőrizni a fakultatív hittanra járás lehetőségét (aminek deklarációja az egyházakkal való együttműködés minimuma volt) és megfogalmazni a fakultatív hitoktatáson való részt nem vétel állami preferálását.

A határozat üzenetének második rétege az oktatásirányítóknak és a pedagógusoknak szólt. Először is összefüggést hozott létre az oktatáspolitika szelekcióellenessége és a klerikalizmusellenes harc között. Az oktatáspolitika már kialakult, 1945 óta kormányszinten is begyakorlott, egyébként pedig (pedagógus körben is) évszázados hagyománnyal rendelkező egyenlőségelvű társadalompolitikai célrendszerével legitimálta az egyház elleni küzdelmet, mondván, hogy az egyházak akadályozni igyekeznek a társadalmi mobilitást. Az oktatáspolitika új eszközeiben az úttörőszövetségben, ifjúsági szövetségben érdekeltté tett pártcsoportoknak és pedagóguscsoportoknak is felmutatta, hogy a klerikális reakció fenyegeti befolyásukat. A konkurensek, "az egyházi egyesületek" hatósági ellenőrzés alá vonását is megígéri nekik. A szülői tekintély, a családi béke védelmében lép fel. Látni fogjuk hogyan vonja majd be a rendelet a szülői munkaközösségeket a harcba.

A tanár és tanítókollégáikat "cserben hagyó" volt szerzetestanárok lelkészi funkcióba kerülésének felemlegetésével már előre megindokolja, miért kell egyeseket kizárni a leendő hitoktatók sorából. Összeköt egy nyilvánvalóan létező (és a szekularizáció útjára lépett társadalmat, pedagógus-társadalmat nyilvánvalóan zavaró) effektust - azaz a fakultatív hittannal szembeni egyházi fellépést és a hittanra nem járó gyerekek diszkriminálását - egy esetleges és lényegében bizonyíthatatlan jelenséggel: a hittantanítás "reakciós uszításra" használásával. Szembeállítja a magyar pedagógusok zömét (akik szembeszállnak - persze nem a vallásoktatással, hanem az annak ürügyén folytatott "klerikális reakciós lélekmérgezés"-sel) és azt a sok pedagógust, aki segíti a "reakciós hitoktatók aknamunkáját". A szembeállítás világossá teszi, hogy nincsen harmadik út, nem lehetséges a professzionális pedagógusszerep - vagyis az, hogy valaki úgy teszi a dolgát, tartja meg óráit, stb. hogy nem száll szembe a "klerikálisokkal", de nem is segíti a "reakciós hitoktatók" munkáját. Egyértelmű, hogy a pedagógusnak nem adatik meg az a lehetőség, ami a "dolgozó tömegeknek" igen, tehát az, hogy vallásos, sőt egyházának követője is lehet, csak a "klerikális reakciót" nem szabad támogatnia, neki tudniillik támadnia kötelező a "klerikális reakciót".

Ráadásul a határozat - miközben a párt és állam szervei számára előírja, hogy támogassák a "klerikális reakcióval szembeforduló" papokat - azt a lehetőséget meg sem említi, hogy a pedagógus támogathatja a hitoktatót, ha az netán szembefordul a "klerikális reakcióval". A "reakciós hitoktatók" munkáját támogató pedagógusok ellen való fellépést az államigazgatás és a pedagógusok részére egyaránt feladattá teszi. Látni fogjuk, hogyan jelenik ez majd meg a miniszteri rendeletben.

xxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxxx

A fenti idézet forrása: Nagy Péter Tibor JÁRSZALAG ÉS ARÉNA Egyház és állam az oktatáspolitika erőterében a 19. és 20. századi Magyarországon Az Új Mandátum Könyvkiadónál (Budapest, 2000) megjelent kötet szerzői változata. Aki a fenti szöveg pontos kontextusára (és idézhető oldalszámára) kíváncsi, keressen rá itt: (http://mek.oszk.hu/13400/13461/13461.pdf)

E kötet alapján készült - elsősorban elektronikus felhasználásra - a "Vallásszociológiai szöveggyűjtemény - 1" c. kiadvány, WJLF, Budapest, ISBN 978-963-9744-29-5. A projekt lényege, hogy az internetes keresőmotorok munkáját megkönnyítendő olyan öt-öt bekezdésből álló szövegdarabokat hozunk létre, melyek lehetővé teszik, hogy a felhasználó az általa keresett szavak egyidejű előfordulására keressen egy-egy konkrét könyvrészletben. A könyv feldarabolása mechanikus. Elkerülendő, hogy logikailag összetartozó bekezdések külön file-ba kerüljenek, s ezért elkerüljék a keresést, átfedő technikát alkalmazunk, így minden bekezdés kétszer kerül az adattárba.

15-07-07.htm