Vegyes házasságban felnövő s vegyes házasságokat kötő gyerekek

A felekezeti szempontból egyértelmű vallásos nevelés egyik fontos akadálya a szülők különböző felekezethez tartozása. A felekezeti kötöttségű nevelés eredményét pedig - kizárólag statisztikailag - minősíti, hogy az abban felnőtt nemzedék mennyire tartja indokoltnak, hogy azonos felekezetű házastársat válasszon.

E megfontolásból a vegyes házasságok arányából tudunk következtetni a felekezeties háttér erejére ill. a nevelés "hatékonyságára" pl. 1928 és 1946 adatait összehasonlítva. A vőlegény vallásához viszonyítva a katolikusoknál 13 ill. 15%, a reformátusoknál 33 ill. 40%, az evangélikusoknál 42 ill. 51% kötött vegyes házasságot 1928-ban ill. 1946-ban. (MSÉ: 1928:21, 1946:29)

1. táblázat

A különböző vallású menyasszonyok aránya az egy-egy felekezethez
tartozó vőlegények körében, 1928-ban

Római katoli- Református Evangélikus Izraelita Egyéb vallá- Összesen

kus vőlegény vőlegény vőlegény vőlegény sú vőlegény vőlegény

Római katolikus

menyasszony 87,08 26,69 29,64 9,39 35,11 65,02

Görög katolikus

menyasszony 1,31 2,1 0,94 0,24 31,53 2,34

Református

menyasszony 7,93 66,89 10,35 1,75 18,69 20,46

Evangélikus

menyasszony 2,76 3,25 58,01 0,97 2,95 6,26

Izraelita

menyasszony 0,65 0,56 0,78 87,5 0,84 5,27 Egyéb vallású

menyasszony 0,28 0,52 0,28 0,17 10,88 0,66

Összes menyasszony 100 100 100 100 100 100

2. táblázat

A különböző vallású menyasszonyok aránya az egy-egy felekezethez tartozó vőlegények körében, 1946-ban

Római Református Evangélikus Izraelita Egyéb Összesen

katolikus vőlegény vőlegény vőlegény vallású vőlegény

vőlegény vőlegény

Római katolikus

menyasszony 84,79 33,13 36,35 10,3 40,34 65,44

Görög katolikus

menyasszony 1,84 2,95 1,23 0,28 32,52 3,03

Református

menyasszony 9,85 59,74 12,14 2,83 20,75 20,39

Evangélikus

menyasszony 2,88 3,22 49,18 1,22 3,12 5,46

Izraelita

menyasszony 0,31 0,34 0,65 81,93 0,57 5,02

Egyéb vallású

menyasszony 0,34 0,62 0,45 3,43 2,69 0,66

Összes

menyasszony 100 100 100 100 100 100

A vegyes házasságok közül - a vallásszociológusok általános megítélése szerint - erősebb szekularizációt mutat a katolikus-protestáns házasság, mint a római katolikus-görög katolikus ill. a református-evangélikus házasság.

3. táblázat

A katolikus-protestáns házasságok a három nagy felekezethez tartozók körében

Katolikus vőlegény Református vőlegény Evangélikus vőlegény

1928-ban 10,68 28,78 30,57

1946-ban 12,72 36,08 37,58

1. grafikon

Ez másfelől azt jelenti, hogy az összes katolikus-protestáns házasság az összes házasság 14,8%-áról 17,8%-ára nőtt!

A vegyes házasság számait szokás egyszerűen úgy értelmezni, hogy a katolikusok 90%-os "homogámiája" (felekezeti csoporton belüli házassága) kétharmadakkora szekularizációt mutat, mint a reformátusok 60%-os "homogámiája". Ez az értelmezés azonban nem helyes. Hiszen teljes szekularizáció és teljes társadalmi keveredés esetén a katolikus vőlegénynek 65%-os, a reformátusnak 20%-os esélye lenne rá, hogy saját vallása-béli menyasszonnyal köt - véletlenszerűen - házasságot - egyszerűen a "házasságpiacon" lévők felekezeti arányai következtében. Ennél a "természetes" - kizárólag statisztikai valószínűség által létrehozott - homogámiánál a katolikusok kevesebb, mint másfélszer, a reformátusok több, mint háromszor homogámabbak. Ez a számítás sem helyes azonban, mert nem veszi figyelembe azt a tényt, hogy a katolikusok és reformátusok stb. települési, iskolázottsági szerkezete különböző. Tehát az egy felekezetű faluban élő reformátusnak még szekularizáció esetén is sokkal kisebb az esélye katolikus feleség "szerzésére", mint annak a nem szekularizált katolikusnak, aki - vallástól függetlenül ugyan, de - iskolázottságának megfelelő körökben mozog saját, többfelekezetű városában.

Nem rendelkezünk viszont olyan adatsorral, mely a házasulók felekezete mellett azok társadalmi pozícióit is mutatná. (Erre egyetlen kivétel van, amelyre még kitérünk, továbbá a közvélemény-kutatásos adatgyűjtés lenne ilyen forrás.)

Éppen ezért a fenti táblázatokban a katolikus vőlegények "exogámiáját" nem a református vőlegények "exogámiájával" célszerű összevetni, hanem az egyes felekezetek "exogámiájának" időbeli változását... Azt, hogy ebben a 18 esztendőben a katolikusok 1,19-szeresére, a reformátusok 1,25-szörösére, az evangélikusok 1,23-szorosára növelték "exogámiájukat". Ez a különbség a katolikusok és a protestánsok között már szignifikáns.

(Az izraelita-keresztény házasságok arányának hullámzása - itt főleg a nem idézett "finom adatok", azaz az 1919 és 1938 körüli évek hullámzásai számítanak - viszont azt bizonyítja, hogy az az adat nem tartozik ide, mert a politika illetve a közélet sokkal jobban változtatja azt, mint a szekularizáció menete. Erről sok fontos adat, s brilliáns elemzés olvasható Karády Viktornál.) (Karády: 1997)

A katolikusok s protestánsok különböző mértékben laknak vegyesvallású településen, e hatás bonyolult kiszámítása helyett nézzük a budapesti adatokat - itt ráadásul az ország területének változásai sem zavarják mérésünket. Ezek a budapesti adatok a vegyes házasságok (benne persze a keresztény-izraelita vegyes házasságok) arányának szinte folyamatos növekedését mutatják. 1877-ben a házasságok 17,3%-a vegyes házasság, az arány először 1884-ben lépi túl a 20, 1896-ban a 25, 1911-ben a 30%-ot, 1923-ban pedig eléri a 35%-ot. (Ezen belül a keresztény-izraelita vegyes házasságok arányának növekedése a tízes évek második felében megállt.) 1941-ben (a zsidótörvények után) az arány 34,45%, de 1945-ben a vegyes házasságok aránya - nyilvánvalóan az 1938 és 1945 között elmaradt házasságok "behozásaként") 37%-ig kúszik, majd ismét néhány százalékot csökken. (Budapest: 1941, 1946, Illyefalvi: 1933:98) (1174 fős - a budapesti felnőtt lakosságra reprezentatív - adatfelvételünk tanúsága szerint amennyiben az apa 1920 előtt született, s a megkérdezett személy 10 éves korában Budapesten élt mintegy 30%-ban, ha 1920 és 1940 között született akkor mintegy 40%-ban élt vegyes házasságban. A Tárki háromrészes mobilitásvizsgálatában szereplő 1940-nél később született házas budapestiek 43%-a élt vegyes házasságban, de a mintát hiába szűkítjük az 1960 után születettekre, akkor is 44% jön ki - úgy tűnik ez az arány "beállt".)

A budapesti katolikus közösség homogámiája a Horthy-korszakban teljes szekularizáció esetén 59%-os lenne - ehhez képest 1923-ban 78%-os. A protestánsok - ha az evangélikus-református házasságot homogámnak tekintjük - teljes szekularizáció esetén 17%-ban lennének homogámak, ezzel szemben 31%-ban azok. Ha ezeket az arányokat összevetjük, kiderül, hogy a katolikusok 1,33-szor, a protestánsok viszont 1,87-szer homogámabbak a feltételezett totálisan szekularizált állapotnál. Ez a két adat már összevethető egymással, s ez a katolikusok nagyobb szekularizáltságát mutatná. Ez a korabeli és történeti közvéleményben élő képzetnek mindenképpen ellentmond. Mi kelti a protestánsok nagyobb szekularizációjának benyomását? Hipotézisünk szerint a szekularizáció előrehaladása, azaz a változás mértéke. Ugyanezt láthattuk a korábbi táblázatban az 1928-as és 1946-os adatok összehasonlításakor.

Ennek ellenőrzésére a számítást elvégeztük korábbi, 1895-ös adatokon is. A katolikusok homogámiája akkor is hasonló mértékben 1,31-szerese volt a "szekularizált homogámiai valószínűségnek", a protestánsoké viszont akkor még 3-szorosa!

E számítás szerint 1895 és 1923 között Budapesten a protestánsok szekularizációja lényegesen gyorsabb, mint a katolikusoké. S a tényleges, működő családokban - s most mindegy, hogy ennek statisztikai okai vannak, vagy tudatos választáson alapulók -, lényegesen gyakrabban találkoznak az emberek vegyes házasságban élő protestánssal, mint ilyenben élő katolikussal.

Egy-egy időpontra rendelkezünk rétegspecifikus adatokkal is. A fővárosi statisztikai hivatal ismert vaskos zöld köteteinek egyike Budapest "munkásairól", a másik pedig Budapest "polgárairól" tartalmaz adatokat. Noha ez az aggregáció meglehetősen durva, mégis érzékelhetünk valamit abból, hogy Budapest két nagy társadalmi osztálya - a "munkásság" 1929-ben és a "polgárság" az 1926-1930-as években hogyan házasodik. Először is kiindulhatunk abból, hogy a két csoport valóban lefedi a budapesti társadalmat. Ez esetben elmondhatjuk, hogy a katolikus-protestáns házasságok aránya 28 ill. 20%, azaz a munkásság némileg szekularizáltabbnak tűnik. (Illyefalvi: 1931, Illyefalvi: 1935, Karády: 1993) Ha úgy tekintjük, hogy nem fedi le azt, akkor a budapesti "munkások" 1929-es vegyesházasságainak és Budapest összes vegyes házasságainak különbségével kell előállítanunk a "nem-munkás" vegyes házasságok számát, illetve arányát. E szerint a katolikus-protestáns "nem-munkás" házasságok az összes nem munkás házasság 24%-át teszik ki. Ugyanakkor, ha a keresztény-izraelita házasságokat is hozzászámítjuk, valamint csak a valóban azonos felekezetűek házasságait tekintjük homogámnak a munkásság szekularizációs fölénye tovább mérséklődik, hiszen a munkás vőlegények 36,9%-a a nem munkás vőlegények 33,9%-a kötött vegyes házasságot. (Bp. stat. és közig.: 1930: 77)