Egyházi alkalmazottakból - közalkalmazottak

Míg az egyházi iskolák finanszírozásának kérdésében az eredeti kormánypárti törekvések teljes sikerre vezettek, csak részleges volt a siker az egyházi iskolai pedagógusok közalkalmazotti státusával kapcsolatban. A törvény a káderproblémákra olyan választ adott, mely sem az egyházak, sem számos kormánypárti képviselő számára nem volt elegendő. Az egyházi iskolai pedagógusokat ugyanis nem nyilvánította közalkalmazottaknak, s a nem pedagógus végzettségűek - magyarán pl. papok - számára csak a kollégiumi nevelőként való alkalmazást engedte meg. Az MDF két parlamenti képviselője - Karsai Péter és Nyerges Tibor - a történelmi egyházakkal folytatott megbeszélés után leszögezték: úgy kellene módosítani a törvényt, hogy az egyházi iskolák pedagógusait - bérezési szempontból, az ott töltött idő jogszerző időnek nyilvánítása szempontjából - vonják a közalkalmazotti törvény hatálya alá. (Magyar Hírlap: 1993. október 19., 5.)

Alig egy héttel később az MKM már elkészítette az egyházi alkalmazott pedagógusok "közalkalmazottasításának" törvénytervezetét, a Munkaügyi Minisztérium (MuM) jogi osztálya azonban szembeszállt ezzel. A MuM azt lehetségesnek tartotta, hogy a költségvetéstől kapott támogatás feltétele legyen, hogy az egyház ilyen - kvázi közalkalmazotti jogokat garantáló - megállapodást köt az alkalmazottaival - de a közalkalmazotti státus kiterjesztésétől ódzkodott. Politikailag a MuM láthatólag inkább azért aggódott, hogy a "tiszta" magániskolák is befolynának a közszférába, s ez a (piaci) munkajog által szabályozott terület veszélyes összehúzódását, s közalkalmazotti lét parttalan kiterjedését vonhatja maga után. (Népszabadság: 1993. október 27., 5.)

A MuM ellenállása ebben az esetben azért jelentős, mert ebben a kérdésben megosztott volt a - világnézeti, egyházi kérdésekben hagyományosan egységes - parlamenti és szakszervezeti ellenzék. Az egyházi iskolák pedagógusai számára önálló tagozatot nyitó Pedagógusok Szakszervezete is szorgalmazta ugyanis a közalkalmazotti státust, s ez már jelentősen kihatott a Szocialista Párt álláspontjára is.

Mindenesetre a közalkalmazotti törvényt eredetileg ebben az irányban módosítani kívánó Tarnóczky Attila és Rudics Róbert (mindketten MDF-es képviselők) elálltak eredeti szándékuktól, s csak a 13. havi fizetés megadását szorgalmazták az egyházi iskolák számára. (Új Magyarország: 1994. január 7., 6.)

Rendszerváltás

Történt-e rendszerváltás az állam és az egyház (oktatási) viszonyában Magyarországon?

1990 és 1994 között ledőltek a hittanoktatás és az egyházi iskolaindítás előtti korlátok. Ezt bizonyítja az egyházi iskolák és a hittancsoportok számának rendkívüli növekedése. A vallásos pedagógusokat és szülőket már senki nem korlátozza, hogy az iskolában kinyilváníthassák hitüket - legalábbis ilyesmire vonatkozó konfliktusok, a nyilvánvalóan másról szóló Szív utcai eset kivitelével nem kerültek napvilágra. Nemcsak a szoros értelemben vett egyházi iskolák, hanem a felekezeti vagy ökumenikus elkötelezettségű magániskolák, alapítványi iskolák száma is megnőtt. Ebben az értelemben a rendszerváltás megtörtént. Másfelől viszont az állam-egyház-viszony sem a dualizmus Magyarországán, sem a mai Európában nem nyer ciklusról ciklusra változva új meg új rendezést. Amíg nincs ilyen konstitucionális konszenzus, azt mondhatjuk: a rendszerváltás még előttünk van.