A magyarországi felekezeti egyenlőtlenségek sajátos aspektusa a nemzetiségi egyenlőtlenség

A felekezeti egyenlőtlenségeket elemző kutató kritikusai gyakran vetik fel, hogy a felekezeti aggregátumok olyan népességeket takarnak, amelyekhez való oktatáspolitikai és iskolai viszony nyilvánvalóan nem lehet egységes, hiszen egy-egy felekezeten belül különböző nemzetiségű tömegekről van szó. Elsősorban az unitárius, református és izraelita népességről jelenthetjük ki, hogy az államnemzethez kötődnek nyelvileg is. A katolikus és az evangélikus népesség megoszlik a tekintetben, hogy az államnemzet elitjének jelentős részét tudhatja hívői között - ugyanakkor a szlovák, sváb, szász, horvát népesség vallása is. A másik végpontot - az állam szempontjából "negatív egyértelműséget" - a görögkeleti népesség jelenti, román és szerb etnikummal a hívők sorában.

Az ideális megoldás nyilván az lenne, ha részletes kombinált adatokat elemeznénk, s külön-külön kijelentéseket tehetnénk a német katolikusok, a szlovák katolikusok, a horvát katolikusok, a magyar katolikusok, a német evangélikusok stb. iskolázottsági helyzetének időbeni változásáról, egy-egy csoportot akár tovább is bontva, aszerint, hogy városi vagy falusi népességről, Dunántúlról vagy Tiszántúlról van-e szó.

E munka hatalmas adatrögzítést igényelne, s ráadásul az adatok - ilyen részletes bontásban - korcsoportosan nem állnak rendelkezésre. Ezért átmenetileg meg kell elégednünk azzal, hogy az iskolázottsági helyzetet nemzetiségek szerint gondoljuk át.

A dualizmus korában a német és magyar népesség kiemelkedő iskolázottságát egyenletes tempóban tudta tovább növelni, a magyar népességen belül másfélszeresre, a német népességben ötnegyedszeresre nőtt az írni-olvasni tudók aránya. (Ez esetben nem a generációkat, hanem a teljes népességet hasonlítjuk össze, hiszen éppen a németek esetében nem hanyagolható el a bevándorlás.)

A magyar és a német nemzetiséget követte a horvát és a szlovák népesség, a századfordulón e két nemzetiségi csoport alfabetizmusa is túllépte a bűvös 50%-os határt, s az első világháború előestéjén már minden második szerb is írástudóvá vált.

A liberális oktatáspolitika hatására kezdetben a magyaroknál és a németeknél jóval alacsonyabb műveltséggel/írástudással bíró nemzetiségek körében a növekedés nagyságrendje jóval meghaladta az Osztrák-Magyar Monarchia két uralkodó nemzetére jellemző trendet. A három legalacsonyabbról induló populáció: a román, a rutén és talán a szerb. E népek körében az időszak végéig megháromszorozódott az alfabéták aránya.

3. táblázat

Az írni-olvasni tudók aránya az egyes nemzetiségeknél 1880 és 1910 között (%)

1880 1890 1900 1910

Magyar 44,7 53,6 61,0 67,1

Német 57,0 63,0 67,9 70,7

Szlovák 32,0 43,2 50,1 58,1

Román 9,2 14,1 20,0 28,2

Rutén 7,2 9,7 14,5 22,2

Horvát 26,0 42,4 52,8 62,5

Szerb 18,9 30,9 41,5 51,3

Egyéb 27,0 33,9 43,2 44,5

(A szerb és horvát adat 1880-ban csak közösen áll rendelkezésre, így az adat becsült.)

1. grafikon

A növekedési ütem szempontjából érdemes megvizsgálnunk az egyes évtizedeket is. A magyar és a német népességben egy lassan "laposodó" növekedési görbét tapasztalunk. Ez többé-kevésbé a két népcsoport magas iskolázottságával magyarázható. Ugyanakkor mutatja az alfabetizmus növelésének belső korlátait is. Az a tény, hogy a német írástudók arányának növekedése is lelassult, megkérdőjelezi azt a húszas-harmincas évek publicisztikájában elterjedt, és a neveléstörténet-írásba is átkerült állítást, hogy a századforduló kormányzata a kormánypárti nemzetiségi vidékek javára elhanyagolta a "színmagyar Alföldet", s emiatt nem növekedhetett tovább a magyarok iskolázottsága (Kornis).

A szlovákok, a horvátok és a szerbek esetében az 1880-as évek hozták a legjelentősebb növekedést, utána némileg lassabban, de töretlenül fejlődött a két délszláv nemzetiség iskolázottsága. A szlovákok esetében még a századforduló után is megfigyelhetünk némi gyorsulást. (A horvátoknál - hiszen az 1900-as 52,8%-os szint körükben 1910-re már az igen magas 62,5%-ra nőtt - a növekedés "nem lassulása" ugyanilyen iskolázási expanzió jele volt.) A románoknál, a ruténeknél nem egyszerűen gyors növekedést tapasztalunk, hanem a növekedés üteme is fokozódott, azaz a növekedéssel együtt járó természetes lassulást bőven ellensúlyozni tudja az e területeken kiépülő iskolahálózat, illetve a fejlődés a munkaerőpiacon még a legelhanyagoltabb területeken is díjazta az írástudást. (A románok lakta területeken az iparosítás ez a munkaerőpiaci erő; a mérhetetlen szegénységben élő rutén nép körében pedig a századforduló előtt indultak meg a kormányzati forrásokra és az FM szakapparátusára támaszkodó mezőgazdaság-korszerűsítési törekvések.)

4. táblázat

Az írni-olvasni tudók arányának növekedése a nemzetiségek körében, ha az 1880-as állapotot 100-nak tekintjük

1880 1890 1900 1910

Magyar 100,0 119,9 136,5 150,1

Német 100,0 110,5 119,1 124,0

Szlovák 100,0 135,0 156,6 181,6

Román 100,0 153,3 217,4 306,5

Rutén 100,0 134,7 201,4 308,3

Horvát 100,0 163,1 203,1 240,4

Szerb 100,0 163,5 219,6 271,4

Egyéb 100,0 125,6 160,0 164,8

2. grafikon

Magyarország legelmaradottabb területei és legiskolázatlanabb népei számára a Monarchia tehát még utolsó évtizedeiben is növekvő ütemben nyújtott az iskolázottság növekedésére lehetőségeket. Az egyén, az állampolgár oldaláról vizsgálva a kérdést, a legalacsonyabb társadalmi csoportokhoz tartozók számára a Monarchia népoktatási rendszere nemzetiségtől függetlenül kínálta fel a polgári társadalomba való beilleszkedés legfontosabb feltételét, az írás-olvasás megtanulásának lehetőségét.

A fenti adatsor természetesen a normál oktatáspolitikai-iskolaszervezési hatást csak részlegesen mutatja, hiszen a társadalom többségét az egyes korokban a nem iskolás korúak teszik ki, s értelemszerűen még 1910 körül is jórészt életben vannak azok, akik az Eötvös-féle tankötelezettségi szabályozás előtt már kiléptek a tanköteles korból. Az egyes pillanatok megítéléséhez fontos kontroll számunk magának a tankötelezettségnek teljesítéséről szól.

Nemzetiségileg tagolt adatokkal a 19. század első kétharmadából nem rendelkezünk, 11 katolikus egyházmegye 1861/62-es adatai 62 és 91% közötti iskolázottsági szórásról tanúskodnak, a 273 000 tanköteles tanulóból 217 000 járt iskolába, tehát a - zömében szlovákokból, németekből és magyarokból álló - katolikus egyházmegyék iskolakötelesei nyolcvan százalékban iskoláztattak. Akkor - tehát 1867 előtt - még igen jelentősnek tűnik a szlovák népesség hátránya: azokban a felvidéki megyékben, ahol a statisztika több szlovák nyelvű iskolát tüntet fel, az iskolába járás sokkal gyengébb, mint ahol zömében magyar nyelvűeket.

A nyitrai egyházmegyéből rendelkezünk nemzetiségileg tagolt adatokkal. E szerint a nyitrai katolikus egyházmegyében az ötvenes évek végén a magyarok 75,2%-a, szlovákok 58,7%-a, németek 100%-a teljesítette a tankötelezettséget. A pakráci szerb görögkeleti egyházmegyében mindössze 24%-os a tankötelezettség teljesítése, a magyar anyanyelvűek a tiszántúli református egyházmegyében 80%-ra teljesítettek.

A dualizmus korára viszont már országos adatokkal rendelkezünk.

5. táblázat

Az iskoláztatási kötelezettség teljesítése az egyes nemzetiségek körében

1881/85 1886/90 1891/95 1896/00 1901/05

Magyar 83,1 84,7 84,8 84,2 83,6

Német 86,1 90,6 92,9 91,6 92,5

Szlovák 83,7 84,6 83,6 85,5 86,1

Román 57,9 61,7 58,8 60 64,2

Rutén 63,8 67,2 66,2 59,7 61,6

Horvát 76,1 81,8 77,6 79,2 81,7

Szerb 75,3 78,1 77,3 77,2 77,3

Egyéb 93,9 93,1 93,1

Összesen 78,5 81,1 80,5 80,2 80,2

Az ötéves átlagok azt mutatják, hogy a "többségi nemzet" nemcsak a közismerten polgárosultabb németségnél van rosszabb helyzetben, hanem azonos, majd romló a helyzete a lenézett és "csonka társadalmú" szlováksághoz képest is. Némiképp javulnak a szerb, s még inkább a kis létszámú horvát nemzetiség beiskolázási adatsorai. Rohamosan javul viszont a románok helyzete, s úgy tűnik, századunk elejére maguk mögé utasítják a ruténeket. A legnagyobb (1,1-szeres) javulást ők érik el. Közvetlenül utánuk (1,07-szeres javulással) az erősen városias németség ill. a Nyugat-Magyarországon élő kis létszámú horvátság következik; javul a szlovákok, szerbek helyzete is (kb. 1,02 és 1,03 közötti értékkel); a magyarok iskoláztatási helyzetének javulása 1,01 alatt marad.

Az alacsonyabbról induló népességek gyorsabb növekedése természetes - de az, hogy a javulás nemzetiségtől független, egészen nyilvánvaló. Nem független viszont a regionális fejlettségtől: minél nyugatabbra él egy nép Magyarországon, annál inkább alfabéta.

Az iskoláztatási kötelezettség teljesítését tehát régióspecifikusan is érdemes megvizsgálnunk:

6. táblázat

Az iskoláztatási kötelezettség teljesítése az egyes régiókban

Tankötelesek Tankötelesből Magyarok

száma nem magyar fölénye

%-ban

Duna bal partja, azaz a nyugati Felvidék 365861 69,7 1,034467

Duna jobb partja, azaz a Dunántúl 503491 29,56 1,001178

Duna-Tisza köze, azaz az Alföld 561359 20,95 0,996271

Tisza jobb partja, azaz a keleti Felvidék 308640 52,52 0,997723

Tisza bal partja, azaz a Tiszántúl 417617 37,86 1,123254

Tisza-Maros szöge 342309 80,21 1,028564

Királyhágón túl, azaz Erdély 438053 66,4 1,12304

Fiume 6990 93,42 1,098074

* A tankötelezettséget teljesítő magyarok százalékos arányának és a tankötelezettséget teljesítő nem magyarok arányának hányadosa

A magyarok iskolalátogatási fölénye csak a két keleti régióban számottevő, mindenütt másutt megközelítőleg azonos mértékű a magyarok és nem magyarok iskolalátogatása. (Fiume "városállam" ilyen szempontból nem számít.)

Második kontrollszámunk azt hivatott vizsgálni, hogy a szülők (pontosabban: az a nemzedék, amely 1910-ben 40-49 éves) és gyermekek (az a nemzedék, mely 1910-ben 10-12 éves) egymáshoz viszonyított alfabetizmusa "hogy áll" nemzetiségenként. (Az, hogy - akárcsak a felekezeti megoszlásnál, most is - éppen a 40 és 49 év közötti nemzedéket vizsgáljuk, azzal indokolható, hogy Magyarország férfi lakossága a századfordulón átlagosan 30 évesen nézhetett először apai örömök elé. Ha évente-másfél évente születnek ezután gyerekek, a 12-14 évesek többségének szülei 40-49 év között vannak...)

7. táblázat

Az írni-olvasni tudás a szülők és gyermekek nemzedékében 1910-ben,
nemzetiségenként, ezrelékben

12-14 12-14 40-49 40-49 "Apák és "Anyák és

éves fiúk éves lányok éves férfiak éves nők fiúk" lányok"

Magyar 926 915 816 680 1,13 1,35

Német 937 938 870 775 1,08 1,21

Szlovák 894 892 755 544 1,18 1,64

Román 568 487 344 105 1,65 4,62

Rutén 529 389 198 102 2,68 3,81

Horvát 892 880 745 689 1,2 1,28

Szerb 837 781 630 380 1,33 2,06

Egyéb 641 668 564 415 1,14 1,61

Legnagyobb különbség 1,77 2,41 4,39 7,6

A fenti számok nemcsak azt mutatják, hogy a németek és a magyarok alfabetizmusa a legfiatalabb nemzedékben már 90% fölé emelkedik. Az is kiderül, hogy a századforduló után a szlovák gyerekek alfabetizmusa alig marad el a magyarokétól!

A szülők körében viszont egyértelmű: a szlovák férfiakat a felvidék munkaerőpiaca ugyan viszonylag intenzíven alfabetizálta, de a nőket alig. (Azaz: a szlovák férfiak vagy felnőttkorukban tanultak meg ilyen arányban írni-olvasni, vagy a nők - használat hiányában - ilyen arányban süllyedtek vissza az analfabetizmusba...) Ez azt jelenti, hogy csak minden második szlovák anya tud írni-olvasni, miközben lányaik szinte ugyannyira, mint leendő férjeik, 90%-ban.

A horvát gyerekek hasonlóképpen megközelítik a magyarokat, miközben apáik a szlovák apák szintjén, anyáik a szlovák és magyar anyák között félúton állnak.

Sokkal nagyobb javulást tapasztalhatunk a szerbeknél, hiszen a szerb gyerekek négyötöde tanul meg írni-olvasni, miközben apáiknak kevesebb, mint kétharmada, anyáiknak alig több, mint harmada alfabéta.

Hatalmas változást tapasztalhatunk a románok körében. Igaz ugyan, hogy a román gyerekek alfabetizmusa kétötöddel a magyar gyerekekre jellemző szint alatt marad, de ezt az 50% feletti szintet úgy teljesítik, hogy apáiknak alig harmada, anyáiknak alig tizede írástudó.

A rutén fiúk - apáikhoz képest - még nagyobbat "ugranak", hiszen elérik a románok szintjét, miközben apáiknak csak ötöde tudott írni-olvasni. Egyedül a rutének - mint a legelmaradottabb és legszegényebb népcsoport - körében jelentős a lányok elmaradása a fiúktól. Ez annak a jele, hogy e területen nemcsak a felnőttkori iskolázottság, de még az iskolába járás is érzékeny a nemi hovatartozásra.

Mindenképpen figyelembe kell venni azt is, hogy a magyarok az ország valamennyi részében éltek, valójában tehát a magyarok iskolázottsága az ország különböző részeiben élő, különböző mértékben fejlett területek nemzetiségeivel állítható csak párhuzamba illetve ellentétbe.

Ezért a következő számításokat végeztük el: megvizsgáltuk - megyénként - az analfabéták arányát a magyarok körében és a teljes lakosságban 1900-ban. Azután megvizsgáltuk, hogy ugyanebben az időpontban hogy alakul a tankötelezettség teljesítése a magyarok körében és a teljes lakosságban. Ez az utóbbi adat ugyanis "hordozza a jövőt", azt, hogy a következő évtizedekben milyen irányban fog megváltozni az alfabetizmus mértéke. Végezetül megvizsgáltuk, hogyan aránylanak ezek egymáshoz, s hogyan állnak összefüggésben a térség nemzetiségi szerkezetével.

8. táblázat

A Duna bal partja

Alfabe- Tankötelezett- Magyar A változás Alfabéták

tizációs ség teljesítési tankötelesek aránya

fölény fölény aránya

Árva vm. 1,73 1,32 12 0,77 46,9

Bars vm. 1,25 0,93 307 0,74 56

Esztergom vm. 1,04 1,03 767 0,98 63,4

Hont vm. 1 1,02 534 1,02 63,4

Selmeczbánya tjv. 1,28 1,01 505 0,79 63,7

Liptó vm. 1,35 1,27 33 0,94 60,2

Nógrád vm. 1 1 736 1 56,1

Nyitra vm. 1,17 1,04 243 0,89 56,3

Pozsony vm. 1 0,99 412 0,98 62,5

Pozsony tjv. 1,06 1,05 272 0,99 75,7

Trencsén vm. 1,89 1,82 17 0,96 42,8

Turócz vm. 1,38 1,4 25 1,01 56,8

Zólyom vm. 1,37 0,86 78 0,63 59,4

Össz: Duna bal partja 1,13 1,04 300 0,92 56,5

A nyugati felvidéken, ahol 29%-nyi magyarral szemben 62,3%-nyi szlovák élt, a régi nemzedékben a magyarok fölénye még 1,13-szoros, az újban már csak 1,04-szeres. A legnagyobb szlovák többségű megyék helyzetét érdemes külön is vizsgálni.

Árvában, ugyan változatlanul nagy a magyar fölény - szűk kis magyar elit él ott - a szlovákok rohamosan dolgozzák le hátrányukat. Trencsénben a nagy magyar felülreprezentáció meg sem mozdul, Zólyomban viszont az eredendően adott alfabetizmus hátrányát gyakorlatilag leküzdötte a szlovákság. Azaz az összességében legjobb helyzetben - mi mást mutatna a közel 60%-os alfabetizmus - lévő zólyomi szlovákság teljesen másképpen viselkedik, mint a másik két erősen szlovák többségű megye. Selmecbánya városában pedig, ahol 74%-os szlovák többség volt, szintén teljesen eltűnt a magyarok fölénye.

9. táblázat

A Duna jobb partja

Alfabe- Tankötele- Magyar A változás Alfabéták

tizációs zettség tanköte- aránya

fölény teljesítési lesek

fölény aránya

Baranya vm. 1,05 0,97 457 0,92 61

Pécs tjv. 1,02 1 875 0,98 71,5

Fejér vm. 1,01 1 842 0,99 63,7

Székesfv.tjv. 0,98 0,99 999 1,02 76

Győr vm. 1 1 988 1 65,5

Győr tjv. 0,97 1,02 949 1,06 76,8

Komárom vm. 1,03 0,99 865 0,97 65,7

Komárom tjv. 1,04 0,98 990 0,95 71,4

Moson vm. 0,98 1 236 1,02 71,8

Somogy vm. 1,01 1,01 908 1 62,2

Sopron vm. 1 0,99 499 0,99 71,2

Sopron tjv. 1,05 1,22 332 1,16 78,6

Tolna vm. 0,99 0,98 677 0,99 65,7

Vas vm. 1,05 1 557 0,96 65,7

Veszprém vm. 1,03 1 901 0,97 66,8

Zala vm. 1,03 1,05 748 1,02 55,3

Össz: Duna jobb p. 1,02 1 704 0,99 64,3

A Duna jobb partján, azaz mai szóval a Dunántúlon a 20%-nyi németség a meghatározó kisebbség. (A horvátok egyedül Zalában érik el ezt a mértéket). A németekkel szemben a magyaroknak nincsen alfabetizációs fölénye: sőt Mosonban, ahol a legtöbb - 61%-nyi - német él, alfabetizációs hátrányban vannak a magyarok. Jellemző viszont, hogy Zalában is alig van magyar iskolázottsági fölény, noha alig találunk ott németeket. Azaz a megye "fejletlenségébe" - amit a térség legrosszabb alfabetizációs mutatója dokumentál - a horvát és a magyar nemzetiség iskolázottsági hátránya belesimul.

10. táblázat

A Duna-Tisza köze

Alfabe- Tankötele- Magyar A változás Alfabéták

tizációs zettség tanköte- aránya

fölény teljesítési lesek

fölény aránya

Bács-Bodrog vm. 0,97 0,96 419 0,99 56

Baja tjv. 1,05 1,05 822 1 62,6

Szabadka tjv. 1,18 1,26 543 1,07 41,7

Újvidék tjv. 1,01 1,01 576 1 63,3

Zombor tjv. 1,5 1,26 308 0,84 47,8

Csongrád vm. 0,99 1 999 1,01 52,2

H-Vásárh. tjv. 1 0,99 1000 0,99 67,4

Szeged tjv. 0,98 0,97 969 0,99 61,1

Heves vm. 0,99 1 999 1,01 53,2

J-N-Szolnok vm. 1 1 1000 1 58,4

Pest-P-S-K. vm. 1,01 0,97 815 0,97 60,3

Bpest szkfv. 1,02 1,04 888 1,02 76,9

Kecskemét tjv. 1,03 0,99 986 0,96 53,7

Össz: Duna-Tisza köze 1,01 1 791 0,98 61,6

Az ország közepén fekvő Duna-Tisza közi térség egészének egyetlen számottevő kisebbsége a lakosság alig 12%-át kitevő németség, mely összességében 70%-ban alfabéta. Bács-Bodrogban, ahol a 40%-nyi magyar többséghez 30%-nyi német kisebbség is tartozik, a magyarok alfabetizációs hátrányban vannak. Újvidék lakosainak harmadát, Zomborénak ötödét teszik ki a szerbek, Újvidéken még sincs magyar fölény - igaz, ott van egyötödös német kisebbség is - Zomborban pedig (a nyolcszázalékos német kisebbség jelenléte ellenére) másfélszeres. Az összefüggés ugyanaz, ami a szlovák területen: az általános fejletlenség idézi elő a magyarság fölényét, s nem a szerb kisebbségi mivolt. A szerbeknek Zomborban csak 32, Újvidéken viszont 56%-a alfabéta.

11. táblázat

A Tisza jobb partja

Alfabe- Tankötele- magyar a változás Alfabéták

tizációs zettség tanköte- aránya

fölény teljesítési lesek

fölény aránya

Abaúj-Torna vm. 1,08 0,99 699 0,91 54,1

Kassa tjv. 1,16 0,95 782 0,81 66,2

Bereg vm. 1,52 1,11 485 0,73 37,5

Borsod vm. 0,99 1,01 948 1,02 59,5

Göm. és K-Ho. vm. 1,04 0,98 563 0,94 64,7

Sáros vm. 2,21 0,45 90 0,2 37,6

Szepes vm. 1,56 1,23 36 0,79 51,9

Ung vm. 1,78 1,08 293 0,61 33,2

Zemplén vm. 1,32 0,96 510 0,73 42,5

Össz: Tisza jobb p. 1,26 1 475 0,79 48,1

A Tisza jobb parti térségében (azaz az ország észak-keleti részén), a lakosságnak a fele magyar, harminc százaléka szlovák, s egyhetede rutén. Sárosban, ahol a lakosság kétharmada analfabéta, az alig 6%-nyi magyarságnak természetesen nagy az iskolázottsági fölénye a lakosság kétharmadát kitevő szlovákokkal, egyötödét kitevő ruténekkel szemben. Nagy magyar fölény jellemzi Ung megyét is, ahol a lakosság egy-egy harmadát teszik ki a rutének, szlovákok és a magyarok. Az, hogy Beregben nagy a magyar fölény annak ellenére, hogy a magyarok több, mint negyven százalékot tesznek ki, immár valóban a rutén népesség nagy elmaradottságának, 82%-os analfabetizmusának a jele. Szepes megyében - kivételképpen - a lakosság negyedét szászok teszik ki, akik közismerten iskolázottak. A magyaroknak azonban velük szemben is iskolázottsági fölényük van, 81:73 arányban. A legfejlettebb térségekben, Abaújban, Gömörben a lakosság egy- illetve kétötöde szlovák. De ők - láthatólag - inkább az iskolázottabb nyugati szlováksághoz tartoznak.

12. táblázat

A Tisza bal partja

Alfabe- Tankötele- Magyar A változás Alfabéták

tizációs zettség tanköte- aránya

fölény teljesítési lesek

fölény aránya

Békés vm. 1,01 0,94 735 0,93 64,9

Bihar vm. 1,62 1,09 589 0,67 39,0

Nagy-Várad tjv. 1,05 0,99 991 0,94 67,9

Hajdú vm. 1,00 1,00 1000 1,00 62,9

Debrecen tjv. 0,99 1,00 1000 1,01 69,6

Máramaros vm. 3,47 2,00 112 0,58 17,4

Szabolcs vm. 1,02 1,00 1000 0,98 45,2

Szatmár vm. 1,32 1,02 656 0,78 39,4

Sz-Németi tjv. 1,02 0,99 1000 0,97 66,2

Szilágy vm. 1,92 1,26 369 0,65 27,6

Ugocsa vm. 1,58 1,53 422 0,96 30,8

Össz: Tisza bal p. 1,38 1,12 621 0,81 42,1

A Tisza bal partján - azaz a Tisza és a történelmi Erdély közé eső területen - a háromötödös magyarság és az egynegyednyi román mellett csak egy-egy megye okozza a soknemzetűségi látszatot: Békés, a lakosság majd negyedét kitevő szlováksággal, és Máramaros valamint Ugocsa, ahol 46 ill. 39% a rutének aránya. A legnagyobb magyar iskolázottsági fölény ott található, ahol - Máramarosban - a lakosság alig hetede magyar, s háromnegyede román illetve rutén - utóbbi két aggregátum több, mint 90%-ban analfabéta! A megyében jelenlévő, a magyarsággal azonos lélekszámú német kisebbség szintén nagyon iskolázatlan: több, mint háromnegyedük analfabéta. E megyében a lakosság 80%-a analfabéta - a magyarság az itteni 38%-os analfabetizmusával igen műveltnek számít.

A lakosság háromnegyede analfabéta Szilágyban, ahol a magyarok és románok aránya mintegy egy a kettőhöz, a köztük lévő alfabétáké viszont öt az egyhez. Ugocsa is jelentősen lemarad az átlagtól, hisz kétharmadnál is több az analfabéta. A magyarság (a népesség kétötöde) a hasonló méretű rutén népességgel szemben valóban iskolázottsági fölényben van. A több, mint másfélszeres bihari iskolázottsági fölény igazi különlegesség - a magyarok többségi jelenléte ellenére alakult így az arány.

Nemcsak a tiszta magyar nemzetiségű Hajdúban, Szabolcsban, de az erős szlovák kisebbséggel rendelkező Békésben sincs érdemi magyar iskolázottsági fölény.

13. táblázat

A Tisza-Maros szöge

Alfabe- Tankötele- Magyar A változás Alfabéták

tizációs zettség tanköte- aránya

fölény teljesítési lesek

fölény aránya

Arad vm. 1,84 1,12 225 0,61 31,3

Arad tjv. 1,13 1,02 741 0,91 62,9

Csanád vm. 1,05 0,98 772 0,94 54,3

Krassó-Ször. vm. 1,8 1,18 43 0,66 37

Temes vm. 1,14 1,01 79 0,89 46,9

Temesvár tjv. 1,04 1,01 305 0,97 69,8

Versecz tjv. 0,97 1,37 116 1,41 64,1

Torontál vm. 1,04 0,97 183 0,93 48,4

Pancsova tjv. 1,16 0,88 131 0,76 61,4

Össz: Tisza-Maros szöge 1,29 1,03 198 0,8 44,5

A Tisza-Maros szögében van a nagy régiók között a magyarság kisebbségben, alig a lakosság ötödét téve ki, miközben a románok kétötödöt, a németek a magyarhoz hasonló nagyságrendet. A szerb kisebbség - bár a régiók között itt a legerősebb csak a lakosság hetedét teszi ki. Nagy a magyarok iskolázottsági fölénye a románokkal szemben éspedig nem csak ahol (mint Krassó-Szörényben) kicsiny vezető elitet tesznek ki, de Arad megyében is, ahol a régió egészének megfelelő arányban vannak jelen. Utóbbi azonban csak úgy lehetséges, hogy a térség legiskolázatlanabb megyéjéről van szó. A magyarok Temes megyében is csak negyedannyian vannak, mint a románok, közel kétszeres iskolázottsági fölényük a táblán nem látható, mert a népesség harmadát a németek jelentik, akik a magyarok 55%-os alfabetizmusával szemben 69%-ban azok.

Torontálban a magyarországi szerbség majd fele él, a harminc százalékos német jelenlét miatt - a lakosság egyhetedét kitevő románság ellenére - nem tűnik ki a húsz százaléknyi magyar fölénye. A szerb férfiaknak bő fele alfabéta, a magyaroknak kétharmada, a németeknek majd háromnegyede.

14. táblázat

A Királyhágón túl

Alfabe- Tankötele- Magyar A változás Alfabéták

tizációs zettség tanköte- aránya

fölény teljesítési lesek

fölény aránya

Alsó-Fehér vm. 2,14 1,40 162 0,65 25,8

Beszt-Naszód vm. 1,57 1,17 106 0,74 39,5

Brassó vm. 1,07 1,03 308 0,96 63,7

Csík vm. 1,14 1,08 847 0,95 37,6

Fogaras vm. 1,56 1,44 39 0,93 40,3

Háromszék vm. 1,08 1,05 845 0,97 48,6

Hunyad vm. 3,06 1,75 93 0,57 21,1

Kis-Küküllő vm. 1,29 1,01 283 0,78 32,3

Kolozs vm. 2,01 1,16 273 0,58 21,8

Kolozsvár tjv. 1,09 1,08 831 0,99 62,7

Maros-Torda vm. 1,31 1,06 583 0,81 35,2

M-Vásárhely tjv 1,02 1,03 876 1,01 64,0

Nagy-Küküllő vm 1,06 0,97 111 0,91 52,0

Szeben vm. 1,42 1,75 25 1,24 52,8

Szolnok-Dob. vm 2,63 1,21 217 0,46 17,7

Torda-Arany. vm 2,26 1,47 266 0,65 22,9

Udvarhely vm. 1,00 1,00 963 1,01 50,9

Össz: Királyhágón túl 1,47 1,12 339 0,77 35,0

Erdély lakosainak közismerten harmada magyar s egytizede német, a lakosság megoszlása azonban rendkívül egyenetlen. Ha a döntően magyar nagyvárosokat nem számoljuk, Csíkban és Háromszékben van nagy magyar többség, s természetesen nincs iskolázottsági fölény sem. Erdély legiskolázottabb része azonban nem ez, hanem Szeben és Nagyküküllő. Szebenben a lakosság töredékét kitevő magyar elitnek annak ellenére van iskolázottsági fölénye, hogy a majd 30%-nyi német is él ott, Nagyküküllőben viszont - minthogy a magyarok is és a németek is jóval többen vannak, magyar fölény már nincsen.

A fenti gyors áttekintésből a következő kép bontakozik ki: a magyarok iskolázottsági fölényére az jellemző, hogy amennyiben egy megyére egyszerre igaz az, hogy ott sok magyar él, s a megye egésze iskolázatlan, akkor a magyarok iskolázottsági fölénye minimális, vagy nincs is. Ha a magyarok erősen kisebbségben vannak, szinte mindig jóval iskolázottabbak, mint az átlag, a megye iskolázottsági elitjét adják. Ha a megye egésze erősen iskolázatlan, a magyarok akkor is fölényben lehetnek, ha nem kevesen vannak.

Összességében azt mondhatjuk, hogy a magyar népesség országos iskolázottsági fölénye nem abból következik, hogy többségi nemzet, hanem éppen abból, hogy sok helyen kisebbségi nemzet. Ha összeadjuk a kisebbségi és nem kisebbségi területeket, kitűnik, hogy a nyugati felvidéken pl. 56 ezer magyar tanköteles élt kisebbségi és 53 ezer többségi viszonyok között, Erdélyben pedig 95 ezren jártak többségként, és 54 ezren kisebbségként magyar iskolába.

A népszámlálás természetesen lehetővé tenné, hogy minden országrészben, sőt minden megyében külön-külön megvizsgáljuk az egyes korcsoportok alfabetizmusát. A magasabb életkorúak alfabetizmusa azonban - ha regionálisan bontjuk, csalóka lehet, hiszen az iskolázottak nagyobb valószínűséggel vándorolnak el szülőhelyükről, illetve vándorolnak az egyébként is fejlettebb megyékbe, a 10-12 évesek viszont még nagy valószínűséggel szülőhelyükön (iskolájuk helyével azonos megyében) élnek.

Először a Felvidék nyugati része, korabeli kifejezéssel a Duna bal partja vonatkozásában végeztünk számításokat. Először kiszámoltuk - megyéről megyére haladva - hogy a 10-12 éves magyarok és a 10-12 éves szlovákok között hány százalék az alfabéta: a két szám hányadosa mutatja a magyarok "alfabetizációs fölényét". Másodszor kiszámoltuk, hogy a tankötelezettség alá eső magyarok és a ténylegesen iskolába járó magyarok (és nem magyarok) száma hogyan aránylik egymáshoz, a két érték hányadosa mutatja, hogy a tanügyigazgatás szerint mennyivel magasabb arányban teljesítik a magyarok a tankötelezettséget.

15. táblázat

A magyarok fölénye a nyugati Felvidéken

Az alfabetizációs fölény A tankötelezettség teljesítési

fölény

Árva vm. 1,093673 1,328206

Bars vm. 1,06982 0,90256

Esztergom vm. 1,01773 1,12028

Hont vm. 0,966956 1,042343

Selmeczbánya tjv. 1,08756 1,027065

Liptó vm. 1,051947 1,277611

Nógrád vm. 1,075086 0,986509

Nyitra vm. 1,024709 1,048526

Pozsony vm. 0,987481 0,981138

Pozsony tjv. 1,074261 1,066155

Trencsén vm. 1,22346 1,847867

Turócz vm. 1,040765 1,413122

Zólyom vm. 1,089212 0,844573

Össz:a) Duna bal partja 1,056145 1,051457

Tisztán látható, hogy az objektívebb népszámlálás helyenként sokkal kisebb különbséget regisztrál, mint a tanügyigazgatás. Árva megyében például a magyarok 122%-ra teljesítik a tankötelezettséget, ez pedig csak úgy lehetséges, hogy a tankötelesek összeírásánál szlovákként regisztrált gyerekek egy részét a tanügyi statisztika már magyarként vette számításba... Ugyanakkor az egész régióban szinte pontosan azonos - 1,05-ös alfabetizációs s hasonlóképpen 1,05-ös tankötelezettség teljesítő - magyar fölényről beszélhetünk.

Kérdésünk most már az, hogy ez a "magyar fölény" a gyerekek nemzetiségéből következik-e, vagy másból? Ha a szlovákokról bebizonyítjuk, hogy alfabetizációs szempontból kevésbé vannak hátrányos helyzetben, mint más szempontokból - abból nem kevesebb következik, mint hogy az oktatás a történetileg kialakult hátrányt csökkentő hatású.

A mérhető történeti hátrányok között a szülők - különösen az anyák - gyengébb iskolázottságáról már szóltunk - ez mindenképpen meghaladja a gyerekek alfabetizmusában észlelt különbséget. Tehát a dualizmus előtti korszak oktatásügye - melyet politikai értelemben nacionalizmussal vádolni logikai képtelenség - lényegesen nagyobb különbségeket halmozott fel ill. tolerált a nyugati felvidéken a szlovákok és magyarok között, mint a dualizmus állami oktatáspolitikája.

Az öröklött egyenlőtlenségek között a kereső férfiak (egyszerűség kedvéért: az "apák") aránya az iparforgalmi népességben szintén fontos fejlettségi mutató. A régióban a kereső magyar férfiaknak már 47%-a az őstermelésen kívül talált megélhetést, a szlovákoknak viszont csak 29%-a. Természetesen településszerkezeti hátrány is kimutatható - a községben ill. külterületen élés is erősebb indikátora az analfabetizmusnak, mint a nemzetiség.

A foglalkozási egyenlőtlenségeket vizsgálva e térség magas alfabetizmusa mellett az iparforgalmi népességet nem érdemes vizsgálnunk. Az alfabetizmust e körben általánosnak tekinthetjük.

Az agrárszférán belül a társadalom legalján sajátos egyenlőséggel találkozhatunk: a mezőgazdaságból élő magyar és szlovák férfiaknak egyaránt tizede gazdasági cseléd. Ugyanakkor a külön meg nem nevezett - különböző gazdasági ágakban foglalkoztatott napszámosok körében csak 3284 magyar férfit, viszont 9444 szlovák férfit találunk - ez megmozdítja az arányokat. A társadalmi hierarchia legalján több a szlovák, mint a magyar.

Az agrárnépességen belül a kereső magyar férfiak 34%-ának 5 holdnál kevesebb földje volt, a szlovákoknál ugyanez 41%. Egyszerűen szólva: még az agrárnépességen belül is 1,2-szer annyi a szlovák szegényember, mint a magyar szegényember.

A magyar családok - magyar apák - mérhető társadalmi előnyéhez képest tehát az alfabetizmusban mutatkozó 1,05-ös előny eltörpül.

De vizsgáljunk meg egy keleti régiót, ahol a felekezeti különbség is sokkal markánsabb. Erdélyben a magyarok 80, a nem magyarok (románok és szászok) 67%-ban teljesítették a tankötelezettséget. (A román gyerekek alfabétasága a 80%-os magyar értékkel szemben 56%-os értéket mutat...) A térségben 306 ezer kereső magyar férfi van, közöttük 174 ezer őstermelő, viszont kereken 500 ezer román, és közülük 424 ezer az őstermelő. Azaz a magyaroknál 44, a románoknál 16% az iparforgalmi népesség. Az iparforgalmi népesség arányában tehát több mint két és félszer "fejlettebb" a régió magyar népessége, mint román népessége. Hasonlóképpen a településszerkezeti és foglalkozási hierarchiában is sokkal nagyobb magyar fölényt tapasztalhatunk.(A fenti számítások nem teszik fölöslegessé, hogy ezekben a hatalmas régiókban specifikus vizsgálatokat is végezzen valaki, pl. megyesoros adatok segítségével külön vizsgálja meg Erdély különböző részeit.) Anélkül, hogy most e faktorokat egyenként végigvizsgálnánk, több mint hipotézis, hogy a román népesség iskolázottsági, településszerkezeti, foglalkozási, vagyoni hátrányához képest a román gyerekek másfélszeres alfabetizációs hátránya eltörpül.

Nyugodtan kijelenthetjük tehát, hogy az alfabetizációt mind a magyarok, mind a nemzetiségiek körében erősebben befolyásolta a régió általános fejlettsége, mint a nemzetiségi mivolt, mi több, kijelenthetjük azt is, hogy az alfabetizáció a két népesség közötti öröklött különbségeket nagyságrendileg csökkentette.

Azaz: amennyiben a nemzetiségek közötti egyenlőtlenségeket társadalmi egyenlőtlenségnek - egészen pontosan a társadalom legaljára szorítottságnak - tekintjük, akkor az iskola ezt az egyenlőtlenséget a dualista Magyarországon nem termeli újjá; ellenkezőleg: csökkenti.

A fenti elemzések nem tekinthetők a probléma átfogó leírásának, inkább csak példaként szolgálnak arra, hogy - ha egyszer a számítógépen rögzített adattömeg lehetővé teszi - mennyiféle elemzés lesz elvégezhető a népszámlálások nemzetiségi-felekezeti-iskolázottsági adatsorainak kombinatív elemzésével.