VILÁGVÁROSI REGÉNYEK

A SZÉLHÁMOS

REGÉNY

IRTA
FORRÓ PÁL

A VILÁGVÁROSI REGÉNYEK KIADÓVÁLLALATA

A mű elektronikus változatára a Nevezd meg! - Így add tovább! 4.0 Nemzetközi (CC BY-SA 4.0) Creative Commons licenc feltételei érvényesek. További információk: http://creativecommons.org/licenses/by-sa/4.0/deed.hu 

Elektronikus változat:
Budapest : Magyar Elektronikus Könyvtárért Egyesület, 2016
Készítette az Országos Széchényi Könyvtár E-könyvtári Szolgáltatások Osztálya
ISBN 978-615-5557-82-8 (online)
MEK-15314

I.
Gergely László homlokát kiverte a verejték, mikor elolvasta a szakértők egyöntetű véleményét:
Az Illés Géza mérnök eljárása szerint készült orsónélküli szövőgép az eddigi gyártási módszert körülbelül negyven százalékkal gyorsítja meg és anyagban huszonkét százalék megtakarítást jelent!
Gergely teljesen meg volt semmisítve.
- Óh én hat ökör! - mondotta kétségbeesetten.
Felesége, aki a dolgozószobában kalappal a fején állt és csak arra várt, hogy gyorsan száz pengőt kérjen különböző bevásárlásokra, meglepetten nézte férje rendkívüli felindulását.
- Mi bajod, mért vagy ennyire magadon kívül?
- Tönkre mentünk! És a saját ostobaságomból! - tette hozzá homlokát öklözve. - Te persze ezzel nem törődsz. Itt állsz a nyakamon, a szabónődhöz akarsz menni, mialatt a talaj inog a lábunk alatt!
- Tudtommal a gyár kitünően megy... legalább is azt mondtad...
- De mi lesz ezentúl? Teljesen Illés kezében vagyunk!
- Az osztálymérnök kezében?
- Igen. Akit én juttattam kenyérhez, aki az én gyáramban keresett pénzen folytatott titokban kísérleteket és most, ha kedve van, kicsavarhatja a nyakamat.
- De hát mit csinált?
- Kitalálta, hogyan lehet fele idő alatt kevesebb anyaggal ugyanazokat a textilárúkat előállítani, mint amelyeket mi gyártunk. Néhány nap előtt érkezett le a szabadalmi hivatalból a pátense. Szakértőkkel megvizsgáltattam és azok mindenben igazolták a találmány nagyszerűségét. Az egész textilszakmában új korszak kezdődik. Minden pénz Illés zsebébe fog folyni...
- Vedd meg tőle a szabadalmat!...
Gergely keserűen legyintett:
- Köszönöm a jó tanácsot. Kissé megkéstél vele. Fantasztikus összeget kínáltam neki. Többet, mint amennyi pénzem egyáltalán van. Nem tárgyal velem. Ez a hála...
- Nem fogad el pénzt?
- Nem. Persze, könnyű neki. Mért osztozzon velem, mikor egyedül is annyit kereshet, amennyi csak belé fér...
- Mondd, van neki már most is pénze?
- Honnan volna? Egy fillérje sincsen.
- Akkor mégis csak társulnia kell valakivel. Valahonnan elő kell teremtenie a gyár építéséhez, berendezéséhez szükséges tőkéket.
Gergely meglepetten nézett feleségére.
- Hm, ebben teljesen igazad van.
- Akkor hát arról van szó, hogy csak éppen veled nem akar társulni! Összevesztél vele?
- Ellenkezőleg, mindig a legjobb viszonyban voltunk... Azaz... izé... persze néhányszor kért fizetésemelést, amit nem adtam meg. De, kérlek, hová jutnánk, ha az alkalmazottak minden pillanatban fizetésemelést, meg különböző címen jutalmakat kérhetnének? A mai állásnélküli világban örüljön az a mérnök, akinek egyáltalában kenyere van. Hányan mennek közülök villamos kalauznak, meg napszámosnak. Ezért nem haragudhat rám. Minden főnök ilyen... Most persze egészen más a helyzet. Bizonyos vonatkozásban társak lennénk...
- Ezt is megmondtad neki?
- Igen. De erre sincsen kedve...
- Hát akkor mégis csak nekem van igazam! - kiáltotta diadalmasan Gergelyné.
Gergely elhülve nézett feleségére.
- Miben van neked igazad?
- Abban, amit már másfél éve látok, Illésnek nagyon tetszett Lili!
- A lányunk?
- Úgy van. Nem azért dühös, mert nem emelted a fizetését, hanem azért, mert nem hívtuk meg soha a zsúrjainkra és mert nem engedtük, hogy Lilivel tenniszezzen, meg vikendezzen...
- Azonnal rendezzünk estélyt... még ezen a héten és meghívjuk. Lili mellett fog ülni.
Gergelyné gúnyosan legyintett:
- Késő!
- Mért volna késő?
- Mert Illés közben beleszeretett egy másik nőbe...
Gergely megütközve nézett feleségére.
- Ejnye, de be vagy avatva a mérnök úr dolgába!
- Hja, én nem vagyok olyan rövidlátó, mint te. Én minden számba vehető partiképes férfit figyelemmel kisérek. Erre különben nem is volt szükség. Lili mesélte, hogy látta Illést az egyik színházban egy feltünően szép, elegáns hölgy társaságában...
- Szóval nőket vitt a színházba és fizetésemelést kért...
- Azért, mert az alkalmazottad, nem szólhatsz bele privátéletébe és különben is most nem erről van szó! - válaszolta éles hangon és idegesen Gergelyné.
- Persze, Liliről van szó, aki mindennek az oka. Elvégre mért nem volt egy kissé barátságosabb Illéshez? Olyan sokba kerül egy lánynak, ha rámosolyog egy fiatalemberre, aki az apja gyárába van alkalmazva? De persze, mit törődtök ti a gyár érdekeivel. Most azután vehetem a koldusbotot, vagy főbelőhetem magamat...
A mama nem vette ennyire tragikusan a dolgot.
- Talán még nincsen későn! - mondotta. - Elvégre Lili még nem ment férjhez és Illés sem vezette oltárhoz azt a fekete hölgyet. Talán nem is szereti. Csak vigasztalódni akart, mert Lili kosarat adott...
- Kérlek - mondotta Gergely - azonnal beszélned kell Lilivel. Meg kell magyaráznod neki, hogy miről van szó...
Az anya aggodalmasan csóválta a fejét:
- Baj lesz... ismered a lányunkat. Fejes, szeszélyes, elkényeztetett. Hát persze, te nevelted ilyenné. Te tömted pénzzel. Nekem persze minden fillért ki kellett harcolnom...
Gergely majdnem a bőréből ugrott ki. Felháborította, hogy most, mikor ilyen nagy bajban van, cserben hagyja a családja. A felesége és a leánya, akikért küzdött és akikért egész életét feláldozta.
- Azt szeretném látni! - kiáltotta vörösen a haragtól. - Kő kövön nem marad ebben a házban, ha nem engedelmeskedtek!
Ebben a válságos pillanatban nyílt ki az ajtó és angyali ártatlansággal, mosolyogva dugta be a fejét Lili.
- Kezét csókolom, apuska! Mi az, anyukám, mért nem jössz? Már egy órája várlak!
- Kérlek Lili - mondotta Gergely és a torka kiszáradt az izgalomtól - nagyon komoly ügyben szeretnék veled beszélni. Azt hiszem, hogy nem panaszkodhatsz rám, olyan apa voltam, aki minden kivánságodat teljesítette. Most kivételesen azt szeretném, ha te bizonyítanád be, hogy megértő, okos lány vagy...
- Apus - kiáltotta rémülten Lili - te férjhez akarsz adni!
- Igen! De ez csak természetes. Elvégre huszonegy éves vagy és olyan férfiről van szó...
- Engem egy férfi sem érdekel! - kiáltotta szenvedélyesen Lili. A mama pedig olyan pillantást vetett a férjére, mint aki azt mondja: no, úgy-e előre megmondtam!
Gergely azt hitte, hogy menten megüti a guta.
- Micsoda hisztériázás ez? - kiáltotta olyan dühösen, hogy Liliben megfagyott a vér és riadtan nézett apjára. Még nem látta ilyen ingerülten.
Sírva fakadt és zokogva kérdezte.
- De hát mit akartok tőlem? Mért akartok boldogtalanná tenni?
Gergely már fuldokolt a dühtől. A feleségének intett.
- Kérlek, beszélj hát, nyisd ki te is a szádat, magyarázd meg...
Gergelyné megvető pillantást vetett férjére, azután gyengéden megsimogatta síró lánya fejét:
- Ugyan szívem, mért volna olyan szörnyű, hogy férjhez akarunk adni? Nem púpos, nem sánta, egészen csinos férfi az illető...
- De nekem senki sem kell...
- Értsd meg: milliomos leszel!
- Nekem nem kell pénz!
- Persze - ordította bőszen Gergely - nem kell pénz, mert ad a papa úgyis. De ennek vége. Érted. És egyáltalában, mit jelent ez? Mért nem akarsz férjhez menni?...
- Mert szerelmes vagyok! - bőgte Lili.
Gergely és Gergelyné egymásra néztek. Ez volt a katasztrofális pillanat, mikor úgy látszott, hogy minden összeomlott. Erre egyikük sem számított.
Gergelyné tért először magához.
- Nem igaz... mondd, hogy hazudtál! - dadogta ijedten. - Nem hiszem, hogy az én gyermekem ilyen kétszínű legyen. Hogy ilyen fontos dolgot eltitkol az anyja előtt, akinek egész élete csak abban állt, hogy feláldozza magát érted! Hány meghívást, mulatságot mondtam le miattad. Nem mentem a Földközi-tengeri útra sem, mert te éppen az érettségidre készültél és nem akartam fájdalmat okozni neked. És te eltagadtad, hogy szerelmes vagy!
- Ki az az ember? - kiáltotta szinte toporzékolva Gergely.
- Nem mondom... nem mondhatom! - zokogta Lili.
Gergelyné ránézett az urára.
- Hallod, ha így ordítasz, csak nem őrült, hogy megmondja? Úgy beszélsz, mintha az illetőt egyenesen fel akarnád nyársalni.
Gergely erőt vett magán. Ő is oda ment Lilihez és a másik oldalról kezdte simogatni.
- Szivecském, édes kis lányom, nem akarlak én boldogtalanná tenni. Ellenkezőleg, azt szeretném anyáddal együtt, hogy minél gondtalanabbnak lássunk. No, légy bizalommal szüleidhez és mondd meg, hogy kit szeretsz?...
De Lili még szörnyűbben sírt. Úgy bőgött, mintha elevenen nyúzták volna.
Ez az éktelen sírás egészen megzavarta Gergelyt.
- Hát most már elég... Érted? Elég volt! Ne üvölts! Senkisem nyúlt hozzád egy újjal sem. És az fog történni, amit én akarok... Kivéve, ha meg akarod gyilkolni az apádat és az anyádat. Ha tönkre akarsz tenni bennünket... Mert erről van szó... Most nem akarok bővebben magyarázkodni. Elég, ha annyit tudsz, hogy a gyárat csőd fenyegeti és semmi sem mentheti meg, csak a te házasságod. Ha ahhoz mégy feleségül, akit kiválasztottam számodra. Remélem, annyit csak megérdemlek, hogy bárki is az illető, hajlandó vagy szóba állni vele, megnézni...
Lili kissé magához tért. Az apja szavai megrémítették. Bármennyire fiatal volt, mégis csak volt benne asszonyi ravaszság és villámgyorsan cikkázott át agyán, hogy hadd jőjjön hát az illető, majd a szemébe néz és módot talál arra, hogy kiábrándítsa...
Közben Gergely már tárcsázta is az épület gyári részébe szóló házi telefont. Lili csak annyit hallott:
- Kérem, mérnök úr... azonnal várom!
A mama közben csókkal halmozta el.
- Ne sírj arany virágom és puderezd be egy kicsit az orrodat, egészen vörös lett a sírástól.
De Lili csak azért sem akarta, hogy csinos legyen. Minél csúnyább, annál jobb. Nem akar ő senkinek sem tetszeni...
Az ajtó kinyílt és Illés Géza lépett a szobába, Lili majdnem elvágódott meglepetésében. Illés arcán is óriási meglepetés látszott.
- Kedves barátom - mondotta mézédes hangon Gergely - nem volna ma este szabad ideje? Páholyunk van az operában és szeretnénk, ha velünk jönne. Egyről-másról beszélni akarok magával és azt hiszem, majd előadás után, vacsora közben eldiskurálhatunk...
Lili csak most kezdett kissé magához térni. Alig tudott levegőt szippantani a nagy meglepetéstől.
- Kérlek... - dadogta - te Illés mérnök urat gondoltad?
A papának szörnyen kínos volt ez a nyíltan feltett kérdés. Hogyan lehet valaki ilyen rémesen tapintatlan? Hiszen ezzel mindent elrontott...
De a következő pillanatban Lili kacagva ugrott a mérnök nyakába és össze-vissza csókolta. Nevetett, alig lehetett bírni vele és Illés boldog elámulással viszonozta Lili csókjait.
- Mi ez? Mi történt? - hüledezett a mama.
- De hiszen Géza az, akit szeretek és titokban már régen eljegyeztük egymást! - kiáltotta újjongva Lili.
A papa kimerülten roskadt a karosszékbe. Erre a főnyereményre nem számított.

II.
- Halló, maga az Märy?
- Igen, én vagyok!
- Óriási újság! Győzelem! Tíz perc előtt adta rám Gergely papa és Gergely mama az áldását. Lili a menyasszonyom!
- Ez szóval azt jelenti...
- Hogy nincsen többé szükségem értékes szolgálatára. Igazán, végtelenül hálás vagyok mindazért, amit érdekemben cselekedett. Ami pedig a tiszteletdíjat illeti...
- Azért személyesen fogok jelentkezni egy órán belül.
- Rendben van. Üljön taksziba. Várom!
Illés letette a hallgatót és borotválkozni kezdett. Este együtt mennek menyasszonyával az operába. Mire Märy ide ér, éppen befejezheti ezt a kis szépészeti műveletet.
Vidáman fütyürészgetett. Nagyon meg volt elégedve a világgal. Hiába, vannak még emberek, akikkel olyan csoda történik, akár a regényhősökkel.
Félóra mulva becsöngetett Märy.
Feltünően szép, elegáns, diszkrét eleganciával öltözködő fiatal asszony volt.
- Gratulálok! - mondotta mosolyogva már a küszöbön és néhány virágszálat nyújtott át. Hát hogyan történt?
- Magam sem tudom. Megérett, mint a barack vagy a körte és az ölembe hullt a nagy szerencse. De ebben kétségtelenül magának is része van. Pompás ötlet volt, elterelni a szülők gyanúját és kissé féltékennyé tenni Lilit. Kétségtelen, hogy ezért is siettette szülei elhatározását. De mondja Märy, mikor és hogyan jutott magának eszébe ez a mesterség?
Märy nevetett.
- Ez onnan van barátom, hogy túlságosan ismerem az embereket. Elvált asszony vagyok. Fiatal, szép. Tehetek én, amit akarok, élhetek úgy, mint egy szent, mégis egészen bizonyos, hogy a hátam megett kipletykáznak. Ha csak rá nézek egy férfire, meggyanúsítanak. Gondoltam, ha már így vagyunk, legyen legalább valami hasznom belőle. Hát nem igaz?
- Természetesen!
- Szóval gondolkozni kezdtem és rájöttem, hogy gyakran van szükség olyan nőkre, akik segítenek a közvéleményt megtéveszteni. A lovag szándékosan szép, érdekes nő társaságában mutatkozik, de csak azért, mert el akarja a gyanút terelni az igaziról. Alibit igazol vele. Erre a célra igazán nem lehet nálam alkalmasabbat találni. Tudok reprezentálni, kész siker megjelenni társaságomban. Már megtörtént néhányszor, hogy az urak, akik csak alibi hölgynek szántak, végül komolyan belém szerettek és boldogan szakítottak volna kedvemért titkos szerelmükkel... De hát erről nálam szó sem lehet. Engem még megcsókolni sem lehet. Én csak kompromittáltatom magamat és ezért felveszem a tiszteletdíjamat...
- Igen... köszönöm... parancsoljon, már előkészítettem, benne van ebben a borítékban...
Märy átvette a duzzadt borítékot és táskájába csúsztatta. Kissé keserűen mosolygott. Illés észrevette ezt.
- Ha meggondoljuk - mondotta vontatva - tulajdonképpen mégis csak kényes mesterség a magáé. Állandóan más férfivel kompromittálják. Ha továbbra is űzi ezt a mesterséget, végül is ki veszi majd újra feleségül?
- Ugyan - legyintett Märy - ha megfelelő hozományom lesz, úgy ez nem probléma többé. Végeredményben egyetlen foglalkozás sincsen kellemetlen árnyoldalak nélkül. Inkább mást szeretnék kérdezni...
- Parancsoljon!
- Nem gondolja, hogy egy kicsit mégis csak sértő, hogy maga csak ilyen egyszerűen búcsúzik tőlem? A legkisebb meghatottság nélkül. Sőt direkt örül, amiért már kifizethetett?
Illés meglepetten nézett Märyre.
- Nem értem! - mondotta kissé ridegen.
- Furcsa, hogy erről én beszélek. De én sok mindenben más vagyok, mint a többi nő. Bátrabb, őszintébb. Meg merem például azt is mondani, hogy még senki társaságában sem éreztem magam olyan jól, mint a magáéban. Termetben, izlésben, gondolkozásban kitünően egymáshoz illettünk. Pompásan tudtunk egymással társalogni...
- Ez igaz, de végre is...
- Óh, kérem, ne legyen ideges! Eszembe sem jut szemrehányást tenni, vagy éppen követelést támasztani. Csak éppen furcsának találom, hogy milyen ostoba tulajdonképen az ember. Rögeszmék és babonák áldozata. Maga például fejébe vette, hogy ezt a kis gyároslányt veszi feleségül és erre megvakul, megsüketül, nem veszi észre, hogy mi ketten sokkal jobban kiegészítenénk egymást...
- Bocsásson meg, de ez csakugyan különös...
- Tudom. Mondja, hogy izléstelen, mondja, hogy szokatlan. Mindegy. Szavak. A lényeg és igazság azonban mégis csak az, amit mondottam. Mi jobban illenénk egymáshoz. És most Isten vele... Legyen boldog Lilikével...
Gonosz kis kacagást hallatott. Furcsát és felháborítót. Mintha valami titkot tudna, amiről nem akar bővebben nyilatkozni. Illés megzavarodva és felháborodva nézett utána.
De nem ért rá sokáig gondolkozni. A telefon szólt. Lili sürgette, hogy jőjjön, mert türelmetlenül várják.

III.
Illés napok alatt lendült a népszerűség legmagasabb ormaira. Olyan volt a textilszakma, mintha általános mozgósítást rendeltek el volna minden gyárban és műhelyben. A részvényesek fejüket kapkodva jajveszékeltek. Mindenki tisztában volt azzal, hogy Illés találmánya a konkurrencia halálát jelenti. A Gergely-cég már kezd az újfajta szövőgépekre berendezkedni és ha az átalakított üzem megindúl, akkor nem lehet vélük versenyezni. A szakma vezetői mindennap ülést tartottak, amelyeken a fenyegető veszedelem elhárításának módján gondolkoztak. De erre egyelőre a legkisebb reményük sem lehetett. A kereskedelmi miniszter, akihez segítségért fordultak, sajnálkozva jelentette ki, hogy bár átérzi a veszedelem nagyságát, nincsen módjában megtiltani, hogy a Gergely-gyár ne állítsa üzembe az Illés-féle gépeket.
A találmány híre természetesen eljutott az ország határain túl is. Az angol és amerikai lapok éppen úgy foglalkoztak vele, akár a spanyol vagy délafrikai újságok. A posta naponta kilószámra hozta a sürgönyöket, express leveleket, melyekben különböző érdeklődések futottak be. Milliók röpködtek a levegőben, szédületes lehetőségek kezdtek kibontakozni. Egy amerikai érdekeltség hatalmas összeget ajánlott fel az esetben, ha a találmányt egyáltalában nem hozzák forgalomba, hanem megsemmisítik. Az Illés-féle találmány világszenzációvá nőtt. A parlamentben interpellációra készült több képviselő. Ki akarták mutatni, hogy a textilárúk gyártásának olcsóvá tétele nemzeti veszedelem, mert rengeteg munkás vesztené kenyerét és a nyers fonal és gyapjúárú egy része az anyagmegtakarításnál fogva feleslegessé válna.
Illés már az életét sem érezte biztonságban. Noha azelőtt sohasem hordott fegyvert, most nem mert revolver nélkül az uccára lépni. A konkurrencia halálfejes névtelen fenyegető leveleket küldött, melyben a „halálra itélt munkásság” nevében figyelmeztették, hogy az életével játszik.
A viharos hangulatban, ebben a villámokkal telített atmoszférában Illés alig ért rá menyasszonyával foglalkozni. Lili el volt keseredve. Úgy érezte, hogy vőlegénye találmánya olyan vetélytárssá növi ki magát, amely a legnagyobb veszedelemmel fenyegeti boldogságát. Szinte dideregve, rémülten símult a férfihez, ha néha mégis volt egy-egy erőszakosan kiszakított szabad órájuk.
- Úgy féltelek! - mondotta. - Rossz színben vagy, ideges lettél, néha arra gondolok, hogy sokkal jobb lett volna, ha egyáltalában nem találod ki az új szövőgépet...
- Neki köszönhetjük, hogy az enyém leszel. A találmányom nélkül most is csak a szürke kis osztálymérnök lennék...
- De túlságosan gyors és nagy volt az ugrás. Túlnő a mi méreteinken... Minden olyan félelmetes körülöttünk. Apára sem lehet ráismerni. Mintha állandó lázban remegne. Excellenciás és kegyelmes uraktól hemzseg az irodánk, autók torlódnak egymás hegyén-hátán. Szédítő vásár. És te egyre messzebb kerülsz tőlem... már alig látlak...
- Hiszen tudod, hogy csak téged imádlak!
- Ha időd volna erre, akkor talán... De hiszen a csókodnak is aktaszaga van. Ne nevess ki. Azelőtt egészen másképpen öleltél magadhoz. Most máshol járnak a gondolataid. Nem haragszom rád, csak boldogtalan vagyok. Tudom, hogy ilyen földrengésben nem lehet turbékolni.
- El fog ez is múlni. Az első rohamok... Meg kell várni, amíg lezajlanak!
- Nem úgy fest ez, mintha hetekről lenne szó. Én inkább úgy érzem, hogy csak most kezdődik az igazi nagy felfordúlás... Félek. Szeretnék megszökni veled. Nem kell ilyen tenger sok pénz. Halálos mérgek vannak belérejtve...
- Majd ha beköltözünk a saját tündérpalotánkba és úgy fogsz élni, mint egy királykisasszony, másképpen fogsz gondolkozni...
- Én szeretni szeretnék... Boldog lenni, mint a többi lány...
- Édes, naiv angyal vagy...
Már rohanva jött egy szolga és jelentette, hogy a mérnök urat Lord Hounther keresi, aki most érkezett Skótországból. Illés már csak a küszöbről visszafordulva tudott annyit mondani, hogy: ... majd még beszélünk erről!
Lili le volt sújtva. Búskomoran, rossz előérzettől gyötörve járt. Az esküvő napjának kitűzésére gondolni sem lehetett. Illés képtelen lett volna akár csak egy heti nászútra is indulni. Minden forrt, izzott és minden perc új lehetőséget, meglepetést hozott.
Ekkor jelent meg Jack Morton New-Yorkból.
Jack Morton édes atyja volt Daisy Mortonnak, annak az aranyos, szőke kis amerikai lánynak, akivel Lili az elmúlt télen egy bécsi társaságban ismerkedett meg. A két lány szoros barátságot kötött és Lili Pestre hozta kis barátnőjét, aki hetekig vendégük volt. Sírva búcsúztak el egymástól és Lili megigérte, hogy előbb-utóbb visszaadja a látogatást New-Yorkban.
Jack Morton telefonon hívta fel Lilit és azt mondta, hogy feltétlenül egyedül és négyszemközött akar vele találkozni. Fontos oka van, hogy egyenlőre senkise vegyen tudomást Pesten való jelenlétéről.
Lili természetesen sietett a találkozóra.
Morton ötven év körüli, atléta termetű, kitűnően öltözött gentlemann volt, aki a legszélesebb mosolyával sietett Lili elé. Melegen rázogatta óriási tenyerében Lili kezét és elragadtatásának adott kifejezést, hogy végre megismerhette leánya legkedvesebb barátnőjét. Lili ugyan jól tudott angolul, de azért nagyon kellett vigyáznia, hogy megértse a sajátságos amerikai hangsúlyozást és kifejezéseket.
Az udvariaskodás első percei után Morton arcáról eltünt a mosoly és most már a hangja is egészen másképpen csengett. Az előkelő szálloda halljának legfélreesőbb zúgába húzódtak és Morton heves krákogás után tért rá a beszélgetés lényegére.
- Miss Lili - mondotta - igazán csak a lányom könyörgésére határoztam el, hogy mielőtt bármilyen lépést is tennék abban a kellemetlen és kínos ügyben, amely miatt Európába jöttem, előbb magával beszélek.
- Miféle ügyről lehet szó? - kérdezte meghökkenve Lili.
- Ön, úgye bár, menyasszonya Mr. Illésnek?
- Igen...
- Tudom, hiszen megírta a lányomnak. És azt is tudom, hogy miféle kavarodás támadt az ön vőlegénye körül világszerte. Hiszen, amint bizonyára elmondta a lányom, én egyik vezető embere vagyok az észak-amerikai textilgyártásnak. Mr. Illés találmánya tehát engem a legnagyobb mértékben érdekel...
Lili arca elkomorult.
- A protekciómat akarja kérni Mr. Morton? Sajnos, félek, hogy nem lehetek a segítségére. A vőlegényem imád engem, de a találmánya tilos terület, ahová nekem nem szabad belépnem. Ez az egyetlen és egyben legfájóbb pontja barátságunknak. Igazán boldogan állok, Mr. Morton bármiben a rendelkezésére, de ha erről van szó...
- Csakugyan a találmányról akarok beszélni. De szó sincsen semmiféle protekcióról... Ellenkezőleg, én szeretnék önnek a segítségére lenni.
- Nekem? Miben?
- Szeretném bizonyos súlyos kellemetlenségektől megóvni...
Lili nyugtalanul nézett Mr. Mortonra.
- Megrémít... igazán nem sejtem, hogy mire céloz?
- A vőlegényét nagy veszedelem fenyegeti, Miss Lili. Nem szívesen beszélek erről, de hát vannak kellemetlen kötelességek is. Ezért jöttem át New-Yorkból...
Lili mosolygott:
- Óh... igazán nagyon kedves! De a vőlegényem tisztában van azzal, hogy a konkurrencia semmitől sem riad vissza és orgyilkosokkal is megpróbálják láb alól eltenni. Géza nagyon óvatos. Állandóan revolvert hord és két magándetektív kiséri... De egyébként is Európában élünk és itt Budapesten még sincsenek olyan emberrabló gangsterek, mint az óceán túlsó partján...
- Félek Miss Lili, hogy sokkal nagyobb bajról van szó...
Lili elsápadt.
- Kérem, Mr. Morton, ne kínozzon... Beszéljen végre világosan...
- Az ön vőlegénye, úgye bár, két évig Manchesterben élt Angliában?
- Igen. Ott tanulta meg a szövészetet...
- A gyárban, ahol dolgozott, szoros barátságot kötött egy John Reeder nevű textilmérnökkel...
- Nem tudom. Sohasem beszélt róla.
- Gondoltam. Komoly oka volt rá A véletlen úgy akarta, hogy ez a John Reeder később New-Yorkba került és az én vállalatomnál talált alkalmazást.
- Kérem Mr. Morton, mért beszél erről?
- Türelem kisasszony. Mindgyárt megérti a dolgok összefüggését. Ez a John Reeder igen tehetséges fiú volt. Éppen olyan zseniális, mint az ön vőlegénye. Többek között volt egy találmánya, amely forradalmat jelentett a textilgyártásban. Ha ezt a találmányt forgalomba hozták volna, megrendült volna az egész amerikai piac. Mi, amerikaiak ilyenkor nemsokat habozunk. John Reeder fantasztikus összeget kapott, hogy találmányát ne értékesítse gyakorlatilag. Reeder okos fiú volt. A pénzt átvette, a találmány tervrajzait pedig átadta a váltságdíjat fizető trösztnek, amely engem bízott meg azok őrizetével. Ezek a tervek, Miss Lili, hajszálnyira megegyeznek az ön vőlegényének találmányával...
- Nem... nem... ez lehetetlen! - dadogta Lili.
- Sajnos, ez így van.
- Akkor Reeder ellopta az egészet Illéstől!
- Ez nem valószínű. Illés jóval későbben jelent meg találmányával a piacon, mint Reeder. Reeder találmánya korábbról kelt...
Lili sápadt arca vérvörös lett.
- Szóval ön azt akarja mondani, hogy a vőlegényem csaló. Hogy ellopta Reeder találmányát?
- Nyugalom, Miss Lili. Én semmit sem állítok. Egyszerűen megállapítom a száraz tényeket. Reeder és Illés urak együtt dolgoztak, Reeder sokat beszélt készülő találmányáról és azoknak rajzait állítása szerint be is mutatta Illésnek, akiben vakon bízott. Reeder a találmányát bemutatta New-Yorkban és egy esztendővel későbben ugyanez a találmány, mint Illés úr sajátja felbukkan Európában is. Még szerencse, hogy Reeder találmányát annak idején titokban tartottuk, csak a gyapjútröszt néhány vezető embere tudott róla, különben a világbotrány máris kitört volna... Én hát azt ajánlom, hogy legyen résen és mentse meg vőlegényét, mielőtt a hullámok teljesen összecsapnak a feje felett. Engem Amerikából azért küldtek át, hogy Mr. Illést leleplezzem. Ezt a kötelességemet végre is kell hajtanom. Önre való tekintettel csak annyit tehetek meg, hogy néhány napi haladékot adok. Ha ezalatt az idő alatt Illés önként visszavonul és - mondjuk - olyan nyilatkozatot tesz, hogy szabadalmát majd csak egy későbbi időpontban helyezi forgalomba és egyidejűleg közjegyző előtt kijelenti, hogy állítólagos feltalálói jogairól örökre lemond, úgy talán el tudom simítani a dolgot súlyosabb kellemetlenségek nélkül is. Remélem, Miss Lili, hogy habozás nélkül eljár ebben az ügyben és mindent megtesz a békés kibontakozás érdekében... Figyelmeztetem, hogy ez a legtöbb, amit önre való tekintettel megtehetek. Ha Illés ezek után is makacskodna, úgy kénytelen lennék a rendőrséghez fordulni és intézkedni, hogy a bizonyítékok New-Yorkból haladéktalanul áttétessenek a budapesti rendőrséghez...
Dermedt csend támadt. Lili úgy érezte, hogy megszakad a szíve. Rémület és kétségbeesés fojtogatta. Szörnyű volt ez a felfedezés. Erre nem számított. Illést a világ legkorrektebb emberének tartotta. És most kiderült, hogy elszánt tolvaj és csaló.
- Uram - mondotta az izgalomtól remegve - én mindabból, amit ön nekem elmondott, egy szót sem hiszek el. Nem tudom, miféle szörnyű összeesküvés, csapda áll a szavai mögött, de bizonyos vagyok abban, hogy a vőlegényem meg fogja majd tudni magát védeni...
Morton szivarra gyujtott. Már egyáltalában nem volt olyan barátságos, mint a találkozásuk percében.
- Kár, hogy ennyire elvakult, Miss Lili. De megértem felháborodását és elszörnyedését. Elvégre menyasszonya Illésnek és szereti. Ez sok mindent megmagyaráz és én nem követem önt a felháborodás és türelmetlenség terén. Várok holnapig. Holnap ugyanitt, ebben az órában találkozunk. Addig alkalma lesz vőlegényével beszélni és meg vagyok győződve, hogy akkor egészen más hangon fog velem diskurálni. Holnapra bizonyos amerikai levelek megérkezését is várom, amelyeket elutazásom után közvetlenül adtak repülőpóstára. Azokban már benne lesz bizonyítékaim egy része is... Majd módomban lesz megmutatni... Tehát: a viszontlátásra!

IV.
Ez volt a legizgalmasabb délután. Pokoli hőség volt, a hőmérő még délután négy órakor is huszonnyolc fokot mutatott. A nagy tanácsteremben zúgtak a szellőztető gépek, a méltóságos elnökök, akik az utolsó nagy csatát akarták megvívni Illéssel és Gergellyel, nem győzték törölgetni verejtékező homlokukat. Báró Tárnoky államtitkár is megjelent a kereskedelmi miniszter képviseletében. A helyzet nagyon kritikus és kiélezett volt. A textilgyárosok képviselete új tervet ajánlott: tekintettel arra, hogy a Gergely és Illés-gyár, bármennyire terjeszkedne is, amúgy sem tudja ellátni az ország textilárú szükségletét és nem is rendezkedhetik be minden anyag gyártására, létesüljön az érdekelt magyar vállalkozások között kartel az Illés-féle szabadalom kihasználására. A kartel elnöke Illés Géza lesz, aki mint elnök, az üzleti nyereségből eredő jövedelmén felül még külön évi egymillió pengő tiszteletdíjat kap a többi vállalattól. Ennek ellenében a szabadalom közkinccsé lesz és minden gyár berendezkedhet az újfajta eljárásra.
Tárnoky államtitkár felállt és hosszú beszédet tartott, amelyben arra utalt, hogy az egyetértés és megegyezés ezúttal az egész magyar ipar érdeke. Ha az Illés-féle gyártási mód alapján működik majd a hazai textilgyártás, úgy az egész európai piacon verhetetlen lesz. Hazafiúi kötelessége tehát a feltalálónak, hogy még, ha áldozatok árán is, ne zárkózzon el a kartelszerződéstől...
Illés jól tudta, hogy az államtitkár szavai mögött ki nem mondott fenyegetés is rejlik. Bizalmasan közölték vele, hogyha tovább is ellenáll és végsőkig feszíti a húrt, úgy a kormánykörök egészen komolyan foglalkoznak azzal a tervvel, hogy szabadalmának értékesítését, mint a közérdeket sértőt, nem engedélyezik.
Az államtitkár szavai után izgalmas csend támadt. Az urak pattanásig feszült idegekkel néztek Illésre és várták, hogy mit fog válaszolni. Milliós érdekeltségek sorsát kellett eldöntenie a következő pillanatban.
És ekkor egészen váratlan és meglepő dolog történt.
A tárgyaló terem ajtaja kinyílt és feldúltan, sápadtan Lili lépett be.
Óriási megdöbbenés és elképedés.
Gergely megrezzent. Rémület és felháborodás rohanta meg. Nem tudta megérteni, hogy micsoda ízléstelenség és vakmerőség ez? Tízezrek kenyeréről, egy hatalmas iparág létéről volt szó és Lili egyszerűen beállít.
Illés éppen felállt, hogy válaszoljon. Már forrt, izzott benne a mondanivalók tömege, azt a bizonyos szónoki szünetet tartotta, amely még jobban felcsigázza a kiváncsiságot és amely már szinte elviselhetetlen feszültséget teremt.
És akkor egyszerre megpillantotta belépő menyasszonyát.
Valósággal elvesztette lélekjelenlétét. Nyomban tisztában volt azzal, hogy valami drámai fordulat történhetett. A vér kiszökött arcából. Teljesen lehetetlen helyzet volt. Nem tudta, hogy mit szóljon, mit kérdezzen. Ebben a túlfűtött hivatalos atmoszférában, melytől ezer mértföldnyire állt minden családias vonatkozás, amikor csak rideg számok, kemény követelések szállhattak szembe megrémült és halálos dűhvel védekező férfiak ellenköveteléseivel, elképesztően hatott  fiatal lány megjelenése. A drámai pillanatot szinte csak egy hajszál választotta el attól, hogy az egész jelenet nevetésbe ne fulladjon. A rettegett feltaláló, akinek szavától élet-halál függött, a menyasszonyának ad találkozót az ülésteremben...  
Lilin látszott, hogy minden erejét összeszedte, s csak így tudott a lábán állni. A nyelve kiszáradt, alig tudta eldadogni Illésnek azt a néhány rövid szót:
- Kérem... azonnal beszélnem kell magával!...
Minden összefolyt előtte. Senkit sem látott a szobában ülők közül. Tisztában volt azzal, hogy rettenetes dolgot cselekszik...
Illés kínos zavarban, lelke mélyéig felindultan fordult a jelenlévőkhöz:
- Engedelmet kérek... az ülésnek néhány percre való felfüggesztését kell kérnem. Menyasszonyom valami nagyon fontos... halaszthatatlan dolgot akar tudomásomra hozni...
És helyét elhagyva, kisietett Lilivel, aki inkább holtnak látszott, mint élőnek, A teremben igen kínos, nyomott hangulat támadt. Az emberek tanácstalanul néztek egymásra. Ösztönszerűleg érezték, hogy ami történt, szoros összefüggésben lehet a kérdéssel, amelyről vitatkoztak. Kiváncsian néztek Gergelyre, aki fogait összeszorítva, homlokát törölgetve, tanácstalan rémületben ült a helyén. Nem merte elhagyni a szobát. Nem akarta az egybegyült előkelőségeket magukra hagyni.
Közben a szomszéd szobában Illés hevesen támadt Lilire:
- Micsoda dolog ez? Mért jöttél? Mit akarsz? Mi lehet az, ami miatt megzavarod a tanácskozást és nevetségessé teszel engem...
- Géza - mondotta Lili és a hangja úgy hangzott mint egy halálra itélté, segítséget és részvétet esengőn - mondd, szeretsz engem?
A férfi elképedve és felháborodva nézett menyasszonyára.
- Megőrültél? Bocsáss meg, de ez igazán képtelenség! Most kérdezed ezt?
- Igen... Rendkívüli dolgokról van szó! Azt akarom, hogy ha igazán szeretsz, akkor hozz értem áldozatot!
- Miféle áldozatot?
- Ne tárgyalj tovább. Ne foglalkozz tovább a szabadalmaddal. Térj napirendre felette...
Illés olyan rémülten nézett Lilire, mintha csakugyan attól félt volna, hogy a szerencsétlen lány megőrült.
- Hogy mondhatsz ilyent? - kérdezte elszörnyedve. - És ezért rontottál a tárgyaló terembe?
- Én nem akarom, hogy a szabadalmadról beszélj... Félek tőle. A boldogságunkat temeti el. Mit akarsz? Pénzt? Van nékünk úgyis elég. Amióta ez az átkozott ügy napirenden van, minden felborult. Nem törődsz velem, elhanyagolsz...
Illés türelmetlen, kétségbeesett mozdulatot tett.
- De szivem! Most beszélsz erről? Odabennt harminc ember vár rám. Az egész ország lélegzetfojtva lesi, hogy mit fogok mondani. A kapú előtt riporterek tömege várja az eredményt... És te szerelemről beszélsz?
- A szerelem mindennél erősebb. Meg akarlak menteni Géza!
- Megmenteni? Engem? Mitől?
- Valami nagy szerencsétlenség fog történni! Kérlek... könyörgöm... ne tárgyaljatok. Halasszátok el...
- De hogy képzeled ezt? Mert ideges vagy és rémlátások gyötörnek?
A boldogtalan lány irtózatos pillanatokat élt át. Nem akarta megmondani Illésnek, hogy tud a csalásról. Nem akarta kivégezni azt az embert, akit még mindig szeretett. Aranyhidat akart hagyni, melyen még visszavonulhat szégyen nélkül.
- Ha szeretsz - ismételte majdnem eszelősen - ha csak egy kicsit is velem érzel, akkor ne menj vissza a tárgyalóterembe. Izend be, hogy rosszul lettem. Vagy mondj akármit. És jelentsd be, hogy az egész dolog különben is tárgytalan... Nem akarsz tovább foglalkozni a szabadalmaddal...
- Félrebeszélsz! Valami érthetetlen dolog történt veled. Mért nem beszélsz nyiltan?
- Féltékeny vagyok a munkádra. Jobban szereted a gépet, amelyet feltaláltál, mint engem...
- Gyerekes beszéd. Az ember nem dob ki milliókat!
- Ha rám hallgatsz... én lennék a világ legboldogabb asszonya. Ameddig élek úgy imádlak, ahogyan még férfit nem szerettek. Hát ez neked semmi? Ez nem érték?
- Ha szeretnél, nem kivánnád, hogy egy egész élet munkáját felrugjam. Ellenkezőleg, örülnöd kellene, hogy nagy lettem, irigyelnek, a kegyemet keresik! Büszkének kellene lenned rám. Nem lehetsz olyan kicsinyes, önző, gyerekes, hogy komolyan azt akard, hogy a szeszélyeidet teljesítsem. A tulajdon apád is ellened fordulna. A hatalmas áramlatot, amely megindult, ezt a nagy égzengést, forradalmat amúgy sem lehet megállítani... Holnapra erkölcsi halott lennék. A szemembe nevetnének. És ezt te akarod, a menyasszonyom?
Annyi méltatlankodás, keserűség volt a szavaiban, hogy Liliben kétség támadt. Talán mégsem igaz, amit Morton mondott? De talán csak azért beszél ennyi biztonsággal és fölénnyel, mert nem tudja, hogy leleplezték...
- Kérlek - mondotta Lili lázasan, elkínzottan - legalább azt tedd meg: halaszd a válaszodat holnapig. Mondd, hogy bizonyos dolgokat fontolóra kell venned...
- De hát mi értelme van ennek?
- Ne kérdezz magyarázatot...
Illés ideges mozdulatot tett.
- Elég volt ebből. Este, ha tetszik, rendelkezésedre állok... Most azonban feltétlenül vissza kell sietnem. Nem várakoztathatom az államtitkárt és a többi előkelőséget... Bocsáss meg. Nem tudok veled tovább foglalkozni...
És mielőtt Lili bármit is szólhatott volna, elrohant.
Lili dermedten nézett Illés után. Sírni, sikoltani szeretett volna. De nem tudott meg sem moccanni.
Percekig tartott, amíg egy kissé magához tért. Akkor autóba vágta magát és a dunaparti szállodába sietett. A házitelefonon lehivatta Mortont.
- Mister Morton - mondotta remegve a felindulástól - az nem igaz, nem lehet igaz, amit ma délután nekem mondott!
- Megmondta vőlegényének, miről van szó?
- Nem... Méltatlannak találtam a vádat. Nem akartam megbántani vele. Gondolkoztam a dolgon. Lehetetlen...
Morton vállat vont.
- Számítottam erre. Ön szerelmes, természetesen nem tud vőlegényéről rosszat elhinni. De a bizonyítékok előtt mégis csak kénytelen lesz fejet hajtani. Holnap délutánra kezem között lesznek az akták. Keressen fel. Meg fogom azokat mutatni!
Lili zúgó fejjel, halálos kétségbeeséssel távozott.

V.
A tárgyalás példátlan izgalommal és botránnyal végződött.
Illés kijelentette, hogy a kartelvezérek részéről felajánlott együttműködési tervet nem fogadja el, mert az általuk felajánlott előnyök távolról sem állanak arányban azzal a haszonnal, amelyet szabadalmának közkinccsé tételével hajtana a kartelnek. Elvileg nem zárkózik el a megegyezéstől, de legalább kétszer annyit kér, mint amennyit kinálnak...
Majdnem tettlegességre került a sor. Az urak csapkodták az asztalokat.
- Zsarolás! - ordították. - Állami védelmet kérünk!
- Az állam nem lehet a kartelvezérek csendes társa és nem foszthatja meg egyetlen polgárát sem attól a jogától, hogy szabad alkudozási tárgyalásokat folytasson! - harsogta Illés.
Hámor udvari tanácsos, a Textilüzemek elnöke, dühtől kivörösödve rázta öklét Gergely és Illés felé:
- Az urak erre még keservesen rá fognak fizetni!
- Az elnök úr fenyegetését a legerélyesebben visszautasítom! - válaszolta Illés. - Engem nem lehet üres fenyegetésekkel megfélemlíteni!
Olyan zaj volt, hogy az ember tulajdon szavát sem értette. A jól nevelt méltóságos és excellenciás urak, akiknek szalónjában a város legkitünőbbjei fordultak meg, most magukból kikelve ordítoztak, verték az asztalt és megfeledkeztek a jó modor legelemibb követelményeiről is.
Ebben a példátlanul izgalmas atmoszférában zárult az ülés. Az általános vélemény az volt, hogy a helyzet teljesen elmérgesedett. Senkisem ül le többé Illéssel tárgyalni. Jőjjön az élet-halál harc, az állami beavatkozás.
Illés úgy állt a viharban, mint egy szikla. Konokul, keményen, a fanatikusok dacos makacsságával. De amikor már mindenki kivonult a teremből, akkor egyszerre összeomlott. Térdei remegtek a szörnyű idegfeszültségtől, aggodalmak rohanták meg, a végsőkig el volt keseredve, dühös és ingerlékeny volt. És mindezek tetejébe Lili érthetetlen viselkedése. Mit akart a menyasszonya? Nem valószínű, hogy csak egyszerű féltékenységi roham. Fegyelmezett úrilány nem feledkezhet meg magáról annyira, hogy berontson az ülésterembe, ahol véresen komoly dolgokról tárgyalnak országos nevű emberek csak azért, mert eszébe jutott, hogy a vőlegénye őt az üzleti tárgyalások miatt elhanyagolja.
Most, hogy Illés nyugodtabban kezdett a dolgokról gondolkozni, belátta, hogy Lili viselkedésének sokkal mélyebben fekvő okai lehetnek. Természetesen fogalma sem volt arról, hogy ezek mik lehetnek?
Legjobb lenne azonnal beszélni vele, felelősségre vonni, kifaggatni az igazat.
De Illés képtelen volt erre. Még sokkal élénkebben remegett benne az elmult órák izgalma, semhogy bármilyen komoly beszélgetést kezdhetett volna. Előbb feltétlenül meg kell nyugodnia.
Elhatározta, hogy sétálni megy.
Autójába ült és felvitette magát a Svábhegyre. Kiült a nagyszálloda terraszára. Ebben az órában még kevesen tartózkodtak ott. Néhány idősebb hölgy aludt, vagy ujságot olvasott. Illés élvezte a csendet, a nyugalom édességét.
Valaki halkan köszöntötte:
- Jó napot!
Märy volt. A fiatalasszony szebb, elegánsabb és kedvesebb volt, mint valaha.
Illés meglepetése a megdöbbenéssel volt határos. Olyan váratlanul bukkant fel Märy, hogy megrezzent.
- Ön itt? - kérdezte és a szeme kerekre nyilt a csodálkozástól.
- Még pedig nem véletlenül. Látja, őszinte vagyok. Figyeltem magát. Tudtam, hogy idejött.
- És miért figyelt?
- Ostoba vagyok. Úgy látszik, még mindig tetszik nekem...
- Kérem, ne gúnyolódjon...
- Tudom, maga ma emberevő kedvében van. Olvastam a lapokban, hogy ma délután tartják az Illés-Gergely-féle gyárban a döntő ülést. Érdekelt, hogy mi fog történni. A gyárral szemközt van egy kis kávéház. Mondhatom, aljas kis helyiség. De arra jó volt, hogy az ablakából figyeljem, kik jönnek-mennek?
- Kémkedett?
- Kíváncsiskodtam. Izgultam magáért. Láttam, amint a menyasszonya megérkezett. Nekünk, asszonyoknak igen jó szemünk van. Láttam, hogy Lili szinte fehér volt az izgalomtól. Sokáig maradt bent. Amikor kijött, még jobban fel volt izgulva.
Szép kis dolgok történhetnek odabent! - gondoltam. Mindenesetre érdekes, hogy Lili és ön, még ilyen válságos percekben is ráérnek szerelmi dolgokról beszélni.
- Honnan veszi ezt?
Märy gúnyosan mosolygott.
- Maga, kedves barátom, mostanában túlságosan el volt foglalva a szabadalmi ügyével. Nem igen ért rá Lilikét figyelni. Nekem azonban annál több időm volt és nem tagadom: engem érdekelt az a lány, aki mellett maga engem nem akart észre venni.
- Mire céloz? Micsoda zavaros beszéd ez?
- Majd meglátja, hogy milyen szépen ki fog végül minden tisztulni. Szóval én csak vártam, hogy mi lesz még? Úgy háromnegyed óra mulva látom, hogy jönnek az urak. Olyanok voltak, mint az őrültek. A botokkal hadonásztak, az öklüket rázták, összeverődtek, mint a birkák, nem is ültek fel a várakozó autókra, hanem hangosan vitatkozva, egymás mellé bujva, gyalog indultak el. No - gondoltam magamban - ezek sem értek el semmit! Csinos kis események. Először a menyasszony távozik feldultan, hosszú orral, azután a tanácskozásra sereglett urak... Végül maga támolygott ki holtfáradtan, szórakozottan. Valósággal beleesett a kocsijába. Igazán nyugodtan követhettem. A gondolatai annyira másfelé jártak, hogy azt hiszem, semmit a világon nem vett észre.
- Éppen ezért, mert látja, hogy mennyire fáradt és ideges vagyok, kérnem kell, hogy ne beszéljen rejtvényekben. Tudni akarom, hogy miért kémkedett utánam és mire célzott az előbb, mikor Liliről beszélt?
- Sajnálom, hogy ennyire ingerült. Mért nem akar velem ismét olyan szépen, okosan beszélgetni, mint azelőtt? Remélem, nem én rám haragszik azért, amiért a menyasszonya nem szereti magát!
Illés haragosan kapta fel a fejét:
- Mi jogon mondja ezt?
- Bocsásson meg, én azt hittem... meg voltam győződve, hogy a menyasszonya ezt jelentette be magának ma délután!
- Kikérem magamnak, hogy a magánügyeimbe avatkozzon... És ha éppen tudni akarja, hát mindennek éppen az ellenkezője az igaz. A menyasszonyom jobban szeret, mint valaha és azért tett szemrehányást, mert úgy érezte, hogy elhanyagolom az üzleti ügyek kedvéért...
- Szóval, azt akarta, hogy ne foglalkozzon az üzlettel?
- Igen.
- Hm! Különös! És ezt maga nem találta gyanúsnak?
Illés most már remegett az izgalomtól.
- Ne haragudjon, azért menekültem ide, mert szükségem van a magányra...
- Szóval azt akarja, hogy távozzam. Mindjárt megteszem ezt a szívességet. De látja én az udvariatlansága ellenére is szeretem magát és nem engedem, hogy nevetségessé tegyék.
- Kit tesz nevetségessé?
- A menyasszonya!
Illés halálsápadt lett. Riadtan nézett Märyre, aki e pillanatban kegyetlen, gúnyos fölénnyel nézett rá. A bosszúálló asszony volt, aki fizet azért, amiért megsértették.
- Ez rágalom! - dadogta. - Ezt bizonyítania kell!
- Meglesz ez is. Vegye tudomásul, hogy mialatt maga üzletfeleivel tárgyal, Lili titokban találkozik az ön legnagyobb ellenségével.
- Kivel?
- Valami amerikai. Ma délután a Hungária halljában találkoztak. És Lili onnan ment magához.
- Nem igaz!
Märy vállat vont.
- Ne kiabáljon. Figyelni kezdenek bennünket. Sokkal helyesebb lesz, ha mindenről személyesen győződik meg. Lili annak az úrnak megígérte, hogy holnap délután ismét felkeresi. Három órára adtak találkozót.
- Honnan tudja?
- Ez az én titkom. Talán én is ismerem azt az urat. Megismerkedtem vele. Érdekelt, hogy mit akart a maga menyasszonyától. De hiszen ez mindegy. Vagy igaz, amit mondok, vagy hazugság. Holnap délután kiderül...
- De mi értelme lehet mindennek? Mért tenné ezt Lili? - kérdezte elszörnyedve Illés.
- Ha nem férfiésszel gondolkozna, hanem nő eszével, könnyen megfejthetné. Hiszen az előbb maga mondta: Lili féltékeny a maga munkájára. Dühös és vérig meg van sértve, amiért az esküvőjük elmaradt és maga, most hogy ilyen népszerű lett, elhanyagolja.
Senki ebben a pillanatban nem gyűlöli jobban a maga szabadalmát, mint a tulajdon menyasszonya ...
Illésben világosság kezdett gyulladni.
- Szent Isten! - hördült fel és végigsimította homlokát.
Märy kegyetlen cinizmussal nézte:
- Remélem, most már meg van elégedve velem és hálás ezért a kis felvilágosításért? És most kívánságához képest magára hagyom. Isten önnel, kedves mérnök úr!
Kesztyűs kezével könnyed búcsút intett és már el is tünt. Finom parfőmjének illata még néhány pillanatig körüllebegte Illést, azután egy kis szellő azt is elfújta.

VI.
Lili sohasem volt még kínosabb és tanácstalanabb helyzetben. Morton leleplezése elképesztette és kétségbeejtette. Borzasztó volt, hogy Illésről, akit a legbecsületesebb, legtökéletesebb férfinek tartott, aki a férfiideál volt a szemében, azt merte állítani valaki, hogy közönséges tolvaj, csaló! Morton egyetlen szavától függ és holnap már letartóztatja a rendőrség. Micsoda örömüvöltésbe fognak kitörni ellenfelei!...
Nem... ez lehetetlen!
De mégis, óvni kellene Illést, figyelmeztetni, hogy micsoda aljas aknamunka folyik ellene.
De éppen ehhez nem volt bátorsága. Hogy a szemébe mondja Illésnek ezeket a borzalmakat. Túlságosan szerette vőlegényét. Képtelen volt abba a megalázó helyzetbe hozni, hogy tőle, a menyasszonyától tudja meg azt, hogy leleplezték!
De mégsem maradhatott tétlen. Ezért határozta el, hogy felkeresi még a tanácskozáson és idejekorán megpróbálja rábírni arra, hogy ejtse el az egész ügyet. Azt gondolta, hogyha szerelmükkel érvel és erre hivatkozik, úgy hatni fog Illésre. De a délutáni események teljesen kiábrándították. Szédülve és boldogtalanul hagyta el az épületet, ahol a tanácskozás folyt. Illés cserben hagyta őt. Vak szenvedéllyel tért vissza a találmányhoz, az üzlethez, nem törődött a könnyeivel, nem vette észre kétségbeesését.
Mindennek vége! Mi történhet? Holnap jön a nagy összeomlás, a katasztrófa...
Megtörten ült a szalón egyik kerevetén. Érezte, hogy az események összecsaptak feje felett.
Ekkor váratlanul belépett Illés. Egész délután távol volt, senkisem tudta, hogy merre van. Lili elkeseredve gondolt arra, hogy az ülésterem izgalmas jelenete után nem hozzá sietett, nem igyekezett nála megpihenni, megvigasztalni, amiért nem teljesítette a kérését...
Egyáltalában nem gondol rá. Nem szereti.
Annyira elkeseredett, hogy mikor Illés a szalónba lépett, egyszerre megtelt haraggal és méltatlankodással. Felugrott és olyan mozdulatot tett, mintha sértődötten ki akarna menni.
De Illés útját állta.
 - Kérlek, maradj!... Feltétlenül beszélnünk kell egymással.
- Nem... semmi dolgunk nincsen egymással! - kiáltotta haragosan Lili. Szeme könnyel volt tele.
Illés türelmetlen mozdulatot tett.
- Hagyjuk az érzékenységet. Sokkal komolyabb perceket élek, semhogy ilyen gyerekes vitákba bocsátkozhatnék. Nem tudom, mi történt veled, de ma úgy viselkedtél, mintha nem a menyasszonyom, hanem az ellenségem lennél. Kis híja, hogy nevetségessé nem tettél...
- Ezt mondod nekem? - kiáltotta Lili felháborodva. - Szemrehányást teszel! Nekem? Szerencsétlen... ez a hála, amiért meg akartalak menteni...
- Engem? Mitől?
Lilinek már a nyelvén volt a szó: ... tolvaj vagy, tudom, megmondták! - de erőt vett magán és csak ennyit mondott:
- Vigyázz a szavaidra, Géza! Én kíméletes vagyok hozzád, de nem mindenkitől várhatod ezt!
- Fenyegetsz?
- Figyelmeztetlek! Vak vagy és éppen belém marsz, aki szeretlek!
- Ezt mered mondani? Hazudsz! Az ellenségem vagy!
Lili dermedten nézte az ordító, szikrázó szemű férfit.
- Úgy? - mondotta. - Hát ilyen hangon beszélsz velem! Úgy látszik, fejedbe szállt a dicsőség. Amikor még kis névtelen mérnök voltál, boldog voltál, ha titokban hozzám settenkedhettél... De most a nagy feltaláló vagy! Már nem érzed megtiszteltetésnek, ha szóba állok veled... Hát tudd meg: mindennel tisztában vagyok! Csaló, tolvaj vagy!
A férfi felhördült. Visszatántorodott, mint aki nem hisz a fülének.
- Megőrültél? Ezt mered mondani?...
De Lili már nem bírt magával. Tombolt, toporzékolt.
- Hagyj... távozz... ne beszélj hozzám! Semmi közünk egymáshoz! Nem vagyok már a menyasszonyod!
Illés egy székbe roskadt.
- Borzasztó! - mondotta és két kezébe temette fejét. Olyan őszinte kétségbeesés és fájdalom tükröződött arcáról, hogy Lili megdöbbent.
- Minden ellenem esküszik! - jajdult fel Illés. - Hát mi történik itt tulajdonképpen?
Lili már megint az önkívületig fel volt izgatva.
- A leszámolás kezdődik! Nem lehet a végletekig folytatni a kétszínű játékot!
És kirohant a szobából, becsapva maga mögött az ajtót. Illés úgy maradt mozdulatlanul a helyén, mint akit fejbe vertek. Tulajdonképpen nem is értette, hogy mi történt. Percekig tartott, amíg egy kissé magához tért. Most már világosan látta, hogy Märy igazat mondott délután. Elárulták. A menyasszonya a legnagyobb ellensége. Milyen ostoba volt, hogy ehhez a lányhoz akarta csatolni az életét. Aki nem érti meg és éppen a legnagyobb válságban hagyta cserben, amikor legnagyobb szüksége van megértő barátra...
És egyszerre új, csábító szinekben jelent meg előtte Märy. Mennyivel érettebb, megértőbb teremtés. Az az igazság, hogy Märy jobban szereti őt, mint Lili. Kiderült, hogy titokban állandóan érdeklődött az ügyei iránt és ő volt az egyetlen, aki figyelmeztette, hogy Lili milyen kétszínű játékot folytat ellene...
A harag egyre izzóbbra hevítette képzeletét.
Már kezdett mindent érteni. Lili hiúságból, sértett önérzetből akarja őt elpusztítani. Az bántja, hogy míg a vőlegénye a fellegekig emelkedett népszerűségben, vele senkisem törődik, holott megszokta, hogy mindig csak vele foglalkozzanak és ő legyen a központ!
Csakugyan jobb, ha szakítanak!
Illés úgy érezte, hogy megfullad. Elsietett a palotából és az utcán az első nyilvános telefonról felhívta Märyt. Értesítette, hogy nyomban nála lesz. Fontos közölni valója van.

VII.
Hámor János őméltósága, a kartell elnöke, az ötödik pohár konyakot itta. Máskor egyáltalában nem nyult alkoholhoz és tulajdonképpen most sem tudta, hogy iszik. Gépiesen nyult a kis poharak után, melyeket Märy helyezett eléje.
- Értsük meg egymást, asszonyom - mondotta talán századszor. - Láthatja, hogy a pénz egyáltalában nem játszik szerepet. De győznünk kell mindenáron...
- Remélem - válaszolta Märy - nem lehet panaszra oka. Minden a legkitűnőbb mederben folyik. Holnap ilyenkor Illés világbotrány központjában áll és boldog lesz, ha néhány hónapra szanatóriumba vonulhat. Legalább is addig, amíg a vihar kissé elsímul... És a kartel majd gondoskodik arról, hogy ez minél tovább tartson.
Hámor fel és alá járt a szobában.
- Maga ördögibb, mint a legravaszabb diplomata! - mondotta Märynek. - Mondhatom, rengeteg nehéz csatát vívtam meg a tőzsdén, de a maga agyafurtsága túl tesz minden férfiúi leleményen. Ilyen pokoli tervet csak asszony találhatott ki...
Märy mosolygott.
- Köszönöm az elismerést. Tehát foglaljuk röviden össze az eseményeket. Illés ellen két fronton intéztünk támadást. Mindenekelőtt egyéni tisztességében kell megtámadnunk... Azt hiszem, kitünő ötlet volt régi ismerősömet, Parker urat, mint Jack Mortont bemutatni Lilinek...
- De hát hogyan jutott ez eszébe?
- Istenem, eleget voltam együtt Illéssel, akinek kedvenc témája volt, hogy mindent elfecsegett menyasszonyáról. Természetesen azt is tudomásul kellett vennem, hogy Lili legkedvesebb barátnője Morton newyorki kisasszony. Gondoltam, remek hatása lenne, ha a legjobb barátnő papája érkezne meg Budapestre, mint leleplező. Parker az ilyen szerepekre nagyon alkalmas. Már sokszor dolgoztam vele különböző kényes ügyekben.
- De nem félt attól, hogy Lili könnyen felfedezi a csalást?
- Kizárt dolog. Alaposan át szoktam gondolni terveimet. Gondoljon arra, hogy micsoda sláger volt John Reeder nevének belekeverése.
- Honnan vette ezt a nevet?
- A legjobb forrásból. Illés találkozásainak során természetesen magáról is elmondott egyet-mást. Nincs az az ember, aki ne szeretne magáról beszélni. Igy elmesélte, hogy Angliában milyen nehéz esztendőket töltött és hogy egy John Reeder volt a szobatársa, akivel gyakran beszélt mostani találmányáról, amelynek ötlete akkor már kezdett kialakulni.
- De hiszen Illés nagyon jól tudja, hogy Reeder nem is ismerheti a találmányát, amely akkor még nem is volt készen!
Märy fölényesen legyintett.
- Ugyan kérem! Ez nem fontos. A botrányos hírt mindenesetre a nyilvánosság elé lehet teregetni. A hazug hír körül éppen akkora felzúdulás támadhat, mint a valódi körül és ezer mód van arra, hogy azt mesterségesen szítsuk. Reeder Amerikában él, hónapokig tart, amíg megszólalásra bírhatják, különösen akkor, ha némi dollárkölcsön ellenében megkérik, hogy ne siessen az ügy tisztázásával. Illés említette, hogy Reeder meglehetősen szegényen került ki Newyorkba. Bizonyára boldog lesz, ha néhány ezer dollárhoz jut. Az ilyen pénzek csodálatosan megváltoztatják az ember emlékezőtehetségét és lehet, hogy Reeder csakugyan úgy fog emlékezni, hogy a találmányon együtt dolgoztak és abból részt kér... Mindenesetre nagy segítségünkre van, hogy a találmány rajza a Szabadalmi Hivatalban bárki által megtekinthető. Igy azután módunkban volt idejekorán másolatokat készíteni és ezeket a régi, elsárgult papírokra vetett rajzokat úgy szerepeltethetjük - némi jelentéktelen változtatásokat könnyen végezhet rajtuk szakemberünk - mint az egykori angliai terveket...
- Óriási! - lelkesedett Hámor.
- Szóval - folytatta Märy - ha Lili holnap csakugyan felkeresi Parkert, illetve Jack Mortont, kitünő barátunk már eléje tárhatja, mint döntő bizonyítékot ezeket a rajzokat.
- Brávó Märy - dörzsölte kezét Hámor - így kell elbánni az ilyen gazemberekkel, akik tönkre akarják tenni a mások exisztenciáját, akik halálos csapást mérnek egy virágzó iparra.
Märy megvető mozdulatot tett.
- Hagyjuk a hangzatos szónoklatot, méltóságos uram. Maga nem az ipart félti, hanem a saját zsebét. Előttem felesleges erkölcsi mázba burkolni az őszinte tényállást. Csak beszéljünk tovább is tárgyilagosan. Amint látja, az egyik fronton való támadásunk tökéletes. De nyugodtan állítom, hogy a másik éppen ilyen remek és hatásos. Ugyanakkor, mikor egyéni tisztessége ellen intézünk támadást, fel kell borítanunk az eljegyzését is. Illés szerelmes Lilibe. Ha ott is csatát veszít, úgy ez a kettős lelki rázkódtatás feltétlenül megzavarja, kizökkenti lelki egyensúlyából. A méreggel való beoltás már sikerült. Lili lelke mélyéig fel van dúlva, mert már hinni kezdi, hogy vőlegénye csakugyan csaló. Illésnek viszont megsúgtam, hogy menyasszonya ellene harcolt és titokban találkozik legveszedelmesebb ellenfeleivel. Holnap délután három órakor lesz a drámai találkozás a szállodában. Már gondoskodtam arról, hogy egy kitűnő fényképész is jelen legyen, aki hatásos felvételeket fog készíteni. A reggeli lapok nagy cikkekben fognak megemlékezni a leleplezett világcsalásról és a példátlan szerelmi botrányról. Olyan vihar lesz itt, hogy Illés úr egyelőre még csak gondolni sem foghat találmánya értékesítésére. Sőt valószínű, hogy egész életére megundorodik tőle...
- Ön a legkiválóbb agyú nő, akivel valaha találkoztam!
- Köszönöm az elismerését. De ez természetesen nem elég. Nekem kellő, írásos kötelezvény kell, hogy a fáradozásom jutalmaként kikötött százezer pengőt meg is kapom.
- Kérem... parancsoljon... kiállítom a csekket...
Märy gúnyosan mosolygott.
- Csak nem gondol ennyire naivnak? A csekket le is lehet tiltani. Azonkívül nekem nemcsak anyagi, hanem erkölcsi garancia is kell.
- Hogy érti ezt? - kérdezte Hámor megütközve.
- Istenem... a dolog kitudódik... kiderül, hogy Illés összeesküvés áldozata lett. Akkor mi történik? Mindenki ellenem támad. Én leszek az egyetlen bűnbak. Hát ezt nem vállalom. A felelőségben együtt kell osztoznunk... Számomra igen megnyugtató lenne az a tudat, hogy hátam megett olyan előkelőségek vannak, mint a kartel vezérei, akiknek a pénz mindenható hatalmával módjukban áll még a legnagyobb bajokat is diplomatikusan elsímítani...
- Csak nem hiszi, hogy cserben hagyjuk?
- Nem... de mindenesetre jobb, ha erről írásom is van. A tőke nem érzelmes. Könnyen megfeledkezik arról, akinek már nem veszi hasznát.
- Szóval, mit akar?
- Oh, csak néhány soros nyilatkozat az egész. Már meg is írtam, csak alá kell írnia.
És Märy Hámor elé tett egy papírlapot, melyre ez volt gépelve:
Thury Märy őnagyságának
Budapesten.
Megbiztuk önt az Illés-Reeder-féle szabadalmi lopás körülményeinek felderítésével. Ebbéli tevékenységéért fizetünk önnek kelettől számított két napon belül százezer pengőt.
Budapest, 1934 június 9.
A textilkartel megbizásából 
elnök.               
Hámor végigfutott az íráson.
- Micsoda körmönfont, ravasz fogalmazvány! - mondotta elképedve. - Úgy tünteti fel a dolgot, mintha a Reeder nevet mi találtuk volna ki és maga csak a mi megbízásunk és információnk alapján járt volna el. Azonkívül a kikötött összeg feltünő nagysága és az a körülmény, hogy a megbízást a kartel összesége adja, bizonyítja, hogy egyöntetű, tervszerű hajszáról van szó... Hát nem, kedves asszonyom, ezt nem írom alá!
Märy ridegen nézett Hámorra.
- Azt megteheti, de ez esetben két percen belül telefonon értesítem úgy Illést, mint Lilit és leleplezem az egész összeesküvést. Ne felejtse el, kedves méltóságos uram, hogy nemcsak én vagyok az önök kezében, hanem önök is az enyémben. Csak kölcsönös bizalom alapján intézhető el az ügy... Tessék határozni... nekem nem sürgős... én várhatok...
És újabb cigarettára gyujtva, hanyagul hátradőlt, mint aki jelzi, hogy neki csakugyan van bőven ideje.
Hámor sápadtan állt. Látszott rajta, hogy megfeszített erővel gondolkozik. Märy gyönyörködött a kelepcében vergődő vezér kínjaiban.
- Ugyan mért van ennyire megijedve? - kérdezte gúnyosan. - Ha megkapom a százezer pengőt, önök visszakapják ezt a nyilatkozatot. Irja rá nyugodtan, hogy a százezer pengő csak az írás visszaszolgáltatása ellenében fizetendő ki. No, nem vagyok kedves?
Hámor szeme felragyogott. Csakugyan, milyen egyszerűen old meg mindent ez a nagyszerű asszony.
- Rendben van - mormogta.
És a kezébe adott töltőtollal aláírta a nevét.
Ebben a pillanatban szólalt meg a telefon. Märy a legnagyobb izgalommal tette le beszélgetés után a hallgatót.
- Illés jelentkezett! - mondotta. - Úgy látszik, a dolog sokkal gyorsabban érik, mint gondoltam. E pillanatban a szerelmi fronton robbantak fel a bombák. Szegény fiú, hozzám akar jönni egy kis vigaszra.
- Illés idejön? - ugrott fel ijedt meglepetéssel Hámor.
- Igen. És éppen ezért jó lesz, ha sürgősen eltünik!
Hámort nem kellett nagyon bíztatni. Fogta a kalapot és elviharzott.

VIII.
Illés annyira ki volt kelve magából, olyan sápadt és feldult volt, hogy Märy szinte megijedt, mikor megpillantotta.
- Oh - mondotta - mi történt magával? Csak nem vette annyira szívére, amit mondottam? Igazán sajnálom, hogy ennyire kihoztam a sodrából, de mint jó barátja mégsem hallgathattam el csupa tapintatból az igazat...
- Én beleőrülök! - mondotta Illés. - Minden összeesküdött ellenem. Nem akarok és nem tudok gondolkozni. Azért jöttem, mert beláttam, maga az egyetlen lény, akinek társaságában mindig jól éreztem magamat, aki fölényes, kedves és okos. Én ma éjszaka nem merek egyedül maradni. Inni akarok... mulatni... Kérem, jöjjön velem valahová...
- Öt perc mulva indulhatunk is! - mondotta Märy. - De tulajdonképpen felesleges is elmennünk. Idenézzen! Csak el kell húznom ezt a kis függönyt és amint látja, maga előtt áll Budapest legtökéletesebben berendezett bárja.
- A maga lakásán bár van? - képedt el Illés.
- De kedves barátom, hol él maga? Látszik, hogy az utóbbi években kizárólag találmányának élt és nem igen járt társaságba. Tudhatná, hogy Pesten minden jobb szalónban van egy bárpult is. Én kénytelen vagyok mondén életet élni, sok barátnőm van, akik tanácsért keresnek fel és ezek a hölgyek mind szenvedélyesen imádják a koktailt. És persze gyakran adok estélyt is. A legelőkelőbb pesti családokban az én receptjeim szerint keverik az italokat. Különösen egy fanyar mandula- és narancskompozicióm van, amelynél jobbat még senki sem tudott alkotni. A télen ezzel nyertem meg a nagy koktailversenyt, melyet az Olimpia mulató rendezett és amelyen negyvenkét versenyző vett részt, csupa társaságbeli ismert hölgy. A második díjat egy nyolcadik gimnazista nyerte: Mérő Piri. Kiderült, hogy nyáron Biaritzban volt a szüleivel és ott egy néger mixertől vett titokban órákat...
Mialatt csevegett, már töltötte is a mélyvörös és sárga színű italokat az ezüst rázóba.
- Legyen nyugodt, tökéletes lesz a hangulat - nevetett kedvesen. - Kitünő gramofonom van és raktáron tartom a legremekebb tangókat. Tudja, koktailhoz csak tangót érdemes hallgatni...
Illés nem figyelt Märyre. Neki mindegy volt, hogy mit beszél. Csak nem akart egyedül lenni és el akart merülni valami tompa kábulatba. Szinte ijesztő mohósággal hajította fel egymásután az erős, tüzes italokat. A részegség első jelei kezdtek jelentkezni. Letörtségét túlzott élénkség váltotta fel. Az asztalt verte öklével:
- Majd én megmutatom, hogy engem nem lehet eltaposni! Előbb a kartel nyakát töröm ki. Azután az apósomat is kidobom az üzletből.. Nem veszem el Lilit... Be akartak hálózni... Mindenkit tönkre teszek, aki az utamba akart állni... Maga az egyetlen, aki jó hozzám. Jó barátok leszünk, nem hagyjuk el egymást soha, ugy-e Märy?
- Örülök, hogy visszatért hozzám... Igyunk a barátságunkra!
És szinültig töltötte ismét Illés poharát. A férfi lassankint a részegség ama stádiumába jutott, amelyben az elérzékenyülés könnyeit váltja ki az alkohol.
- Derék nő vagy, Märy - mondotta és minden átmenet nélkül tegezni kezdte a nőt. - Kitartottál mellettem és ezért nem hagylak el soha. Csókolj meg és mondd, hogy szeretsz. Érezni akarom, hogy valaki szeret!
- Bolond vagy! - nevetett Märy.
- Csókolj meg - kiáltotta most haragosan Illés. A részegek gyors hangulatváltozásában most már a dühöngés kezdődött.
Märy engedelmeskedett. Hozzáhajolt, megsímogatta a férfi fejét és megcsókolta.
Ettől megint meghatódott.
- Te leszel a vagyonom örököse! - kiáltotta. - Te nem a pénzemért szeretsz és leleplezted a hűtleneket... Erre iszunk!
Egymásután két poharat hajtott fel.
- A kartelt is megölöm! - ordította. - Csak két millióért engedem őket a gépeimmel dolgozni!
- Így szeretlek látni! - tüzelte még jobban Märy. - Most igazi férfi vagy. Világosan látod, hogy kik az ellenségeid és kik a barátaid!
Illés részegen nevetett.
- Azt akarom, hogy lássanak. Elmegyünk a Grillbe. Öltözz fel... Megisszuk a lokál minden pezsgőjét... Óriási murit csapunk. A pénz nem számít! Két milliót kapok a karteltől! Lili csak dühöngjön, hogy nekem nem kell... Itt fogok nálad lakni. Megtartjuk ezt a lakást... Feleségül veszlek... Az éjszaka bemutatlak a társadalomnak! Märy a menyasszonyom! A textilkirálynő! Mit szólsz ehhez?
- Majd holnap, ha a menyasszonyod felmegy az amerikaihoz és tetten éred, akkor megmondhatod neki, hogy kicsodád vagyok neked!
- Megmondom! Mindent megmondok. Bemutatlak neki is: Märy, a menyasszonyom... No, gyere, menjünk!
- Azonnal jövök... Két perc alatt felkapkodom a ruhámat. Tudod, nagyon szép akarok lenni, ha már egy ilyen nagy ember oldala mellett látnak...
Szájon csókolta és kisietett a szobából. Hallatszott, amint a fürdőszobában megengedi a csapot, szekrény ajtaja nyilt, ruhák suhogtak...
Tíz perc mulva félig felöltözve bedugta a fejét:
- Halló drágám, itt vagyok!
De senki sem válaszolt.
- Elaludt! - gondolta magában és csendesen belépett. Meglepetten hökkent vissza. A szoba üres volt, Illés eltünt.
- Ostoba, részeg fickó! - mormogta Märy - megszökött. Nem baj, holnap egészen bizonyos, hogy viszontlátom...

IX.
Lili egész éjszaka nem húnyta le szemét. Túlságosan sima és derüs volt eddig az élete és most egyszerre minden átmenet nélkül pottyant a legnagyobb tragédia közepébe. Imádta Illést, akit a férfiak legtökéletesebbjének tartott és egyetlen nap alatt összeomlott a bálványkép...
És talán nem is az fájt legjobban, hogy csalt és más zsenijét lopta meg. Sokkal szörnyűbb volt a fölényes gúny, az idegesség és igazságtalanság, amellyel Lili szerelmes és segítő közeledését elhárította.
És mégis... nem tudja gyűlölni!
Még mindig azon törte a fejét, hogyan menthetné meg Illést?
Mindenekelőtt minden kétséget kizáróan meg kell győződnie Illés bűnösségéről. Ha Morton eléje terjeszti a bizonyítékokat, úgy nincs többé mód a habozásra. Azonnal felkeresi Illést, mindent megmond neki és követelni fogja, hogy lépjen vissza, tünjön el, utazzon el a világ egyik ismeretlen pontjára...
És mi lesz vele? Lili úgy érezte, hogy egyetlen éjszaka alatt esztendőket öregedett. Minden gondtalan jókedv örökre meghalt lelkében. Soha többé nem fog szeretni.
Sápadtan, idegileg teljesen kimerülve ébredt. De senki sem törődött vele. Olyan volt a ház, mintha minden fejtetőre állt volna. Lázas kapkodás mindenfelé. Illés még nem jelentkezett, holott máskor reggel kilenckor már a gyárba jött. Telefonáltak érte, keresték a lakásán, senki sem tudta megmondani, hogy mi történt vele? Gergely őrjöngött az idegességtől. A rendőrségre sietett és annak a gyanújának adott kifejezést, hogy a konkurrencia bérgyilkosokkal tette el a láb alól. Illés inasa csak annyit tudott, hogy gazdája előző este elment hazulról, sötét utcai ruha volt rajta és azóta nem tért vissza. Nagyon idegesnek, nyugtalannak látszott. Olyan szórakozott volt, hogy nem is hallotta a hozzá intézett kérdéseket. Azt sem mondta meg, hogy hová megy. Nem a saját autójára ült, hanem gyalog indult el. Lehet, hogy útközben takszit bérelt...
Gergely úgy ült az igazgatói szobában, mint aki süllyedő hajón ül és tudja, hogy már csak csoda mentheti meg. Minden megfoghatatlan és érthetetlen volt. A kartel sem jelentkezett ellenajánlattal. Úgy látszik, hogy a megegyezés ügyét teljesen zátonyra futottnak tekintik és nem tárgyalnak tovább... Lehet, hogy csakugyan megölték Illést.
Rettenetes órák voltak!
Délben egy órakor megszólalt Gergely telefonja.
Végre! Illés jelentkezett. Gergely felordított örömében.
- Ember - lihegte - volt szíved így meggyötörni? Már majdnem megőrültem a nyugtalanságtól. Mi történt veled?
- Ne haragudj... de azt akarom mondani, hogy én egyelőre egyáltalában nem is megyek a gyárba...
- Az Isten szerelméért... beszélj... mi bajod van?
- Most nem lehet. Talán holnap. Végleges elhatározásom előtt még tisztáznom kell bizonyos dolgokat...
Letette a kagylót. Gergely úgy maradt ülve a karosszékben, mint a gutaütött.
Akkor lépett a szobába Lili. Az apa úgy nyúlt utána, mintha mentőkötelet dobtak volna feléje.
- Kérlek - mondotta - valami történt Gézával. Éppen most telefonált. Úgy beszélt, mint aki teljesen megzavarodott. Kérlek, keresd fel sürgősen. Talán te még tudsz rá hatni. Tudd meg, hogy mi a baja és próbáld eszére téríteni...
- Engem nem túlságosan érdekel Illés úr! - válaszolta Lili.
Gergely akkorát ugrott, hogy félő volt, fejével üti át a szoba tetejét.
- Hát ez az! - kiáltotta. - Összevesztek és ezért fordul fel minden. És te látod, milyen kínban vagyok és hallgatsz. Nem világosítsz fel, hogy szerelmi idillt rendeztek, mialatt a gyárat, a jövőnket földrengés rázza. Ezért nem tudok az üzlettársammal tárgyalni... Megőrültél? Mit csináltál megint? Már tegnap megérdemelted volna, hogy egy-két atyai nyaklevessel csavarjam helyre a fejedet, mikor a tárgyalóterembe rontottál. Hallatlan! Hát sohasem jön meg az eszed, te elkényeztetett, buta kis liba? Most csicseregsz szerelemről, amikor minden kockán forog? Most zavarod meg a vőlegényedet? Kérj tőle bocsánatot... És ne ellenkezz! A legjobb apa vagyok a világon, de ha ostobaságodban tönkre akarsz mindent tenni, a szüleidet, a gyárat, a vőlegényedet, hát annyit mondok, akkor meg fogsz ismerni. Kidoblak... igenis... az utcára és ide többé be nem teheted a lábadat!
Gergely tombolt, az asztalt verte, lilásvörös lett a dühtől. Szentül meg volt győződve, hogy Lili borított fel mindent.
Lili látta, hogy apja szinte magán kívül van és kár lenne minden szó magyarázatért.
- Majd beszélek Illéssel! - mondotta és kisietett a szobából.
Ez a jelenet még jobban felizgatta és kétségbeejtette Lilit. Rémülten gondolt arra, hogy mit fog apja csinálni, ha néhány óra mulva megtudja a borzalmas valót. Hogy jövendőbeli veje és üzlettársa szélhámos és a találmány nem is az övé...
Gondterhelten sétált a Dunapart felé. A találkozó ideje ólomlassúsággal közeledett. Úgy keringett a szálloda körül, mint egy sebzett kis galamb. Végre! Pont háromkor belépett a hallba, Morton már várta és széles mosollyal sietett eléje.
- Oh... kedves Gergely kisasszony! Látja, ez okos, hogy eljött... Remélem, gondolkozott a dolog felett és ma már nem annyira ideges, mint tegnap!
- Én ezt nem élem túl, Morton úr! Az Istenre kérem, mondja azt, hogy amit tegnap mondott, nem igaz, vagy másképpen igaz...
- Sajnálom, alig néhány óra előtt kaptam meg az amerikai postát. Módjában lesz magának is minderről személyesen meggyőződni. Remélem, nem ért félre és nem magyarázza másra meghívásomat... de kérnem kell, hogy jöjjön fel a szobámba. Olyan fontos okiratokat és bizalmas leveleket kell megmutatnom, melyeket itt, nyilvános helyen nem tárhatok fel...
Lilinek már minden mindegy volt. Túl akart esni a szörnyű tetemrehíváson.
- Én most nem vagyok nő! - válaszolta. - Bíró vagyok. Lesz erőm ahhoz, hogy személyesen győződjem meg mindenről!
- Akkor parancsoljon! - invitálta Morton és udvariasan előre bocsátotta.
Lilinek még a szája is elfehéredett az izgalomtól, mikor Morton szobájába lépett. Az elegáns, tágas szállodai szoba asztalán lakattal lezárt kis bőrönd feküdt. Úgy látszik, Morton már mindent előkészített, hogy a bizonyítási eljárást gyorsan lefolytathassák.
Szó nélkül a bőröndhöz lépett és felnyitotta a mellényzsebéből kihalászott kulccsal. Nagy borítékot vett ki, melyből rajzokat és leveleket rázott ki és odarakta őket Lili elé.
- Parancsoljon... Nézze meg a rajzokat. Láthatja hajszálnyira egyeznek az Illés-féle szabadalommal. A kép sarkában ott van a tervező neve: John Reeder és a dátum 1930. Tehát évekkel előbb kelt, mint Illéssé... Mi az, rosszul lett? Egy kis pezsgőt talán?
Az átkozott fickó még erre is számított. Jeges vödörben hűtött pezsgő állt az asztal közelében. Tökéletes színpadi rendezés volt.
Lili körül forgott a világ. Az ébren töltött éjszaka, az egész napi szörnyű izgalom és most ez a gyilkos leleplezés, a minden kétséget kizáró leleplezés. Az első pillanatban el akart rohanni. Maga sem tudta, hogy miért és hová. Csak azt érezte, hogy ez a hely maga a pokol. Arra gondolt, hogy az ajtó szerencsére nyitva van. Ehhez ragaszkodott, mikor Morton szobájába lépett és Morton ezt meg is értette... Egy lépést tett az ajtó felé, de ereje elhagyta és megtántorodott. Morton még idejében elkapta és gyengéden magához szorította. Mintha ugyanakkor valami kattanás hallatszott volna... De Lili ezen már nem tudott gondolkozni. Elájult.
Ebben a pillanatban az ajtó felpattant.
A küszöbön néhány férfi jelent meg.
- Ime, uraim - harsogta Morton - saját szemükkel láthatják, hogy milyen hatással volt Gergely Lili kisasszonyra vőlegényének leleplezése. A bizonyitékokat önök is megtekinthetik és feljogosítom önöket, hogy a legnagyobb nyilvánosság elé vigyék Illés Géza példátlanul álló szélhámosságát...
- Vagy a tiédet, gazember! - dörgött egy hang és a küszöbön Illés Géza jelent meg. - Fel a kezekkel, Parker... mindent tudunk! Cinkosaid: Hámor Benő és Thury Märy már a rendőrségen vannak...
Parker lélektelenül nézett körül, levegő után kapkodott.
Illés gúnyosan nevetett.
- Nem a te embereid állnak itt, az ide rendelt újságírók, hanem detektivek!
- De hát hogyan... miképen lehetséges ez? - hűledezett a kelepcébe jutott ember.
- Túlságosan mohók és fürgék voltatok! - nevetett Illés. - Egyszerre vonultattatok fel mindent ellenem. A menyasszonyomat, azután Märyt és kezdtem látni az összefüggést. Tegnap este felkerestem Märyt és részegséget tettetve, sikerült gyanuját elaltatnom... És mikor néhány percre kiment a szobájából, egy kis házkutatást tartottam... Volt időm felfeszíteni az íróasztal fiókját, melyben ezt a kis írást találtam... Az egyezség, melyet a kartelvezérrel kötött az én elpusztításomra! Zsebemben a zsákmánnyal faképnél is hagytam. Még éjjel szép titokban letartóztattuk Märyt is és Hámort is. Most pedig rád került a sor, a cinkosukra, aki ezt a szegény, drága kis lányt akartad félrevezetni és aki komisz, lelketlen módon néhány pengőért fel akartad borítani a boldogságunkat...
Vad sikoly hallatszott.
Lili magához tért. A szerencsétlen lány nem értette, hogy mi történt. Csak azt látta, hogy detektivek özönlötték el a szobát, akik Morton kezére bilincset raknak és Illés is ott van.
- Ne bántsák! - sikoltotta és Illés elé ugrott. A veszély pillanatában, az aléltság kábulatából ébredezve csak az ösztöne működött, a valódi, gátlásoktól meg nem zavart igazi érzése. Azt hitte, hogy most Illést fogják megbilincselni és egyetlen gondolata volt: megmenteni a vőlegényét!
Forró csókot és meghatott könnyeket érzett az arcán. Illés szorította a karjába és olyan imádattal, hogy attól Lili szive egyszerre megtelt édes gyönyörűséggel, mondotta:
- Minden jóra fordult, Lilikem... újra boldogok lehetünk... széttörtem a gonosz varázst!
És sírva, kacagva csókolták egymást, mintha halálos veszedelemből tértek volna vissza a boldog feltámadásra!
*
Illés győzelme teljes volt. A kartel vezérei reszketve próbáltak mindenféle magyarázatba bocsájtkozni, felajánlották az Illés által követelt összeget is, de a mérnök nem tárgyalt többé velük.
Szabadalmát felajánlotta az államnak és cégük közüzemmé alakult át.
Az emberek milliói áldották, amiért a ruházkodás gondja egyszerre megenyhült.
Több mint ötven százalékkal esett a textil-gyártmányok ára.
Illés csak mosolygott, mikor a hálálkodó levelek tömegét olvasta.
Magához ölelte Lilit és azt mondta:
- Én már mindent elértem... A találmányom nem hozhatott nagyobb boldogságot, mint a házasságunkat! És ha kivánhatnék még valamit, úgy ez csak az lehet, hogy örökké hallhassam azt a boldog muzsikát, amely szivünkből kacag és amelyet úgy hívnak, hogy szerelem!

VÉGE.