Debreceni Egyetem

Mezőgazdazdaság-, Élelmiszertudományi és Környezetgazdálkodási Kar

Kertészettudományi Intézet

Szőlőtermesztés

Szerkesztette:

Dr. Rakonczás Nándor

egyetemi tanársegéd

Lektorálta:

Dr. Szőke Lajos

főiskolai tanár

Debreceni Egyetemi Kiadó

Debrecen University Press;

2014

Kiadta a Debreceni Egyetemi Kiadó Debrecen University Press

Felelős kiadó: Karácsony Gyöngyi

E-könyvesítés: Bátfai Erika, Posta Lajos

Tartalomjegyzék

Tartalomjegyzék

I. Általános rész

1. A szőlő evolúciója és növényrendszertani besorolása

1.1. A szőlő evolúciója

1.2. Fajtarendszerezés

2. A szőlőtermesztés kialakulása és története

2.1. Karantén kártevők és kórokozók hatása a szőlőtermesztésre

2.2. A Kárpát-medence szőlőtermesztése

2.3. A magyar szőlőtermesztés története

2.3.1. Honfoglalástól a filoxéra vészig

2.3.2. Filoxéra vésztől az 1960-as évekig

2.3.3. Az 1960-as évektől az 1990-es évekig

2.3.4. Az 1990-es évektől napjainkig

2.4. A világ szőlő- és bortermelése napjainkban

2.5. A nemzetközi borpiac folyamatai

3. Az eredetvédelem kategóriái és szabályozásuk

3.1. Hegyközségi szervezetek

4. Magyarország borvidékei és borrégiói

4.1. Fogalmak a 2009. évi XXXIX. törvényből*

4.2. Borvidékeink

4.3. Borrégiók

5. A szőlő alaktana (morfológia)

5.1. A magról kelt szőlőnövény

5.2. Gyökérrendszer

5.3. Szárrendszer

5.3.1. A szárrendszer fás részei

5.3.2. A szőlő rügytípusai

5.3.3. A szárrendszer zöld részei

6. A szőlő anyagcseréje

6.1. A szőlő vízforgalma

6.2. A szőlő ásványi táplálkozása

6.3. A szőlő fotoszintézise, légzése

6.3.1. A fotoszintézis napi menete

6.3.2. A fotoszintézisre ható tényezők

6.3.3. A légzés

7. A szőlő életszakaszai és éves biológiai ciklusa

7.1. A szőlőtőke életszakaszai

7.2. A szőlő éves biológiai ciklusa

7.2.1. Tenyészidő (vegetációs periódus)

7.2.2. A nyugalmi időszak

8. A szőlőtermesztés környezeti feltételei

8.1. Éghajlati (klimatikus) tényezők

8.1.1. A fény

8.1.2. Hőmérséklet

8.1.3. Csapadék

8.1.4. A levegő

8.2. Edafikus (talaj) tényezők

8.3. A szőlő élő környezete (biotikus tényezők)

II. Technológiai rész

1. A szőlő szaporítása

1.1. Szaporítási módok

1.2. A szőlőszaporítás biológiája

1.2.1. Az érett vessző jellemzői

1.3. Szaporító alapanyag előállítás hazai rendszere

1.4. Szőlő-szaporítóanyag előállítás

1.4.1. Gyökeres európai és alanyvessző előállítása

1.4.2. Gyökeres rövid és rügydugványok készítése

1.4.3. Szőlőoltvány készítés módjai, az előhajtatás technológiája

1.4.4. Bujtás és döntés

2. Szőlőültetvény létesítése

2.1. Szőlő termőhelyi kataszter felvételezési és értékelési szempontjai

2.2. A terület előkészítése

2.3. Telepítés

2.4. Nem-termő ültetvény ápolási munkái

3. A SZŐLŐÜLTETVÉNYEK MŰVELÉSMÓDJAI

3.1. A művelésmódok csoportosítása

3.2. Fontosabb tőkeművelésmódok kialakítása

3.2.1. Fejművelések

4. Termesztéstechnológia

4.1. Agrotechnikai műveletek

4.1.1. Talajművelés

4.1.2. Tápanyagutánpótlás

4.1.3. A szőlő öntözése

4.2.2. A metszés gyakorlata

4.2.3. Zöldmunkák

4.3. A szőlő növényvédelme

4.3.1. Vírusbetegségek

4.3.2. Baktériumok

4.3.3. Gombás megbetegedések

4.3.4. Rovarkártevők

4.3.5. Gyomirtás

5. Az ültetvények állagfenntartása

6. Szüret

7. A szőlőfajták rendszerezése, fajtaismeret

7.1. Származás szerinti rendszerezések

7.2. Morfológiai bélyegek szerinti módszerek

7.3. Érés szerinti csoportosítás

7.4. A termés felhasználása szerinti csoportosítás

7.5. Új szempontok szerinti csoportosítás

7.6. Szőlőfajták meghatározására alkalmas bélyegek

7.7. A szőlőfajták termesztési értékeit meghatározó tulajdonságok

7.8. Fontosabb szőlőfajták rövid jellemzése

I. Általános rész

1. A szőlő evolúciója és növényrendszertani besorolása

A szőlőfajok evolúciójának ismerete azért fontos, mert a földtörténet során egymástól elváló úton, más tulajdonságok irányába fejlődő fajok különbözőségének termesztéstechnológiai jelentősége van!

A franko-amerikai (észak-amerikai szőlőfajok) jelentősége elsősorban a filoxéra elleni biológiai védekezési módszer, az alanytermesztés és oltványkészítés szempontjából fontos. Ez a csoport másodsorban a lisztharmat, peronoszpóra és botritisz betegségekkel szembeni rezisztencianemesítés, a direkttermő szőlőfajták (Noah, Izabella, Elvira, Delaware, Othello) és a nemesítésben is felhasznált hibridek szempontjából érdemel említést (SV 12375).

A kelet-ázsiai szőlőfajok csoportjából elsődlegesen a hidegtűrés és környezeti tényezőkkel szembeni ellenállóság növelése érdekében a nemesítésben felhasznált V. amurensis érdemel említést (Kunleány, Kunbarát, Orpheus, Amadeus, Pannon frankos).

A ma termesztett eurázsiai szőlőfajták a 8000 éves emberi kiválogatás során a V. silvestris-ből alakultak ki. A termesztett V. vinifera három földrajzi csoportja közötti különbségek szintén nagy termesztéstechnológiai jelentőséggel bírnak (érés- és tenyészidő, tápanyagigény, növekedési habitus, rügytermékenység, biológiai potenciál, klímaadaptációs készség).

Nem minden művelés- és metszésmód alkalmas minden fajta termesztésére!

1.1. A szőlő evolúciója

A kréta időszak elején, kb. 100 millió évvel ez előtt – az első virágos növények kialakulása idején - jelent meg a szőlőfélék első nemzetsége a Cissites, amely Észak-Amerika, Ázsia és Európa egész területén elterjedt. Ez a harmad időszak elején kihalt, de belőle származtatják a fennmaradt 14 nemzetséget.

1. ábra. A szőlőnemzettség evolúciója (Kozma, 1991)

A harmadidőszak Miocén és Pliocén időszakokat a szőlőfélék nagyszámú elterjedése jellemezte (V. hungarica, V. tokajensis).

2. ábra. A Vitis tokajensis levéllenyomata (Andrasovszky, 1951)

A harmadidőszak végén élt szőlőfajok többsége az eljegesedések folytán kipusztult. Eurázsiában a kelet-nyugati irányú hegyláncok feltartóztatták a szőlőfajok visszahúzódását, így nagyobb arányban pusztultak ki. Ezzel szemben az amerikai kontinensen az észak-déli hegyláncok nem tartóztatták fel a déli irányba visszavonuló szőlőfajokat, így ott valószínűleg azok teljes számban fennmaradtak.

A szőlőfajok kialakulásában és szétválásában a kontinensek vándorlása és az eljegesedési időszakok játszottak döntő szerepet. A földrajzilag eltávolodott változatok, eltérő ökológiai és biológiai (kórokozók, kártevők) környezetekben haladtak tovább az evolúciós úton.

3. ábra. A szőlőfajok menekülési lehetősége a jégkorszakban Kontinensek az eocénben (a) Kontinensek a negyedidőszak elején (b)

4. ábra. A Vitis nemzettség termesztésben fontosabb fajcsoportjainak areája (Kozma, 1991)

Vitis nemzetség jellemzői

- kacsokkal kapaszkodó, liánszerű fás növény

- tenyeresen tagolt levél (öt tagú)

- egy vagy kétivarú

- összetett fürt virágzat és bogyó termés

Térkép segítségével határozd meg, hogy a Földön hol fordulnak elő:

- nyugat-európai szőlőfajták?

- földközi-tengeri szőlőfajták?

- keleti származású szőlőfajták?

5. ábra. A fontosabb szőlőfajok rendszere (Kozma, 1991)

1. Észak-Amerikai fajok
Filoxéra, peronoszpóra és lisztharmat-ellenálló fajok.

- V. labrusca – ehető, de róka ízű
Direkttermő fajták: V. labrusca és V. riparia hibridek.

További fontosabb Észak-Amerikai fajok:

- V. riparia

- V. rupestris

- V. berlandieri

- V. cordifolia

- V. candicans

- V. lincecumii

2. Kelet-Ázsiai fajok

Filoxéra és peronoszpóra érzékenyek

- V. amurensis – fagytűrő, ehető gyümölcsű

Elterjedése: Grúzia, Örményország, Kína, Korea

3. Eurázsiai fajok

- V. silvestris (ligeti szőlő, őshonos faj)

- V. vinifera (termesztés során alakult ki a V. silvestris-ből)

V. silvestris (Ligeti szőlő) V. vinifera (Kerti szőlő)

- virágai kétlakiak hímnős virág

- bogyó kicsi, gömbölyű bogyó nagy, több cukor

- fekete színű, festőlevű színe nagyon változatos

- fürt kicsi, laza fürt nagy, változatos

- vessző rosszul gyökeresedik vessző jól gyökeresedik

V. vinifera fajták száma több mint 5000. A keresztezéssel előállított új fajták száma még több.

1.2. Fajtarendszerezés

1926-ban Andrasowszky hozta létre az első tudományos természetes rendszerezést.

1946-ban Negrul’ földrajzi csoportokat határozott meg.

Bővebben lásd a „Szőlőfajták rendszerezése” c. fejezetben.

convarietas: változat csoport

1. Convar. occidentalis – nyugati csoport

Minőségi borszőlők:
Szürkebarát, Rajnai rizling, Olasz rizling, Cabernet franc.

Előfordulási hely: Franciaország, Németország, Spanyolország, Portugália.

2. Convar. orientalis – keleti csoport

Főleg csemegeszőlők:
Afuz Ali, Szultán, Ottonel muskotály

Előfordulási hely: Közép-Ázsia, Afganisztán, Irán, Örményország, Azerbajdzsán.

3. Convar. pontica – pontuszi v. fekete-tengeri csoport

Főleg tömegborszőlő fajták:
Ezerjó, Mézes fehér, Pozsonyi fehér, Kadarka, Furmint, Rkacitelli.

4. Új hibridek
V. vinifera keresztezésből, fajon belüli keresztezés: intraspecifikus fajták.

Dr. Király Ferenc: Zenit, Zengő, Zefír, Oremus (Bouvier keresztezések: korai érés, jó cukortermelés).

Dr. Kurucz András: Karát, Ezerfürtű, Jubileum 75, Karmin, Kurucvér.

Dr. Bakonyi Károly: Cserszegi fűszeres, Nektár, Nosztori rizling

5. Rezisztens fajták
V. vinifera és más Euvitis alnemzettséghez tartozó fajta keresztezése: interspecifikus fajták.

Seyve Willard és Seibel ×V. vinifera

Dr. Csizmazia J. – Bereznai L: Zalagyöngye, Bianca, Medina, ECS 28, 34,

Dr. Koleda István: Kunleány (V. amurensis×V. vinifera),

Dr. Füri József: RF sorozat,

Dr. Szegedi Sándor R. sorozat (csemege szőlő),

Novi Sad Egyetem: Dr. Peter Cindrics: Kunleány × Olasz rizling stb.

1. táblázat. Fehérbort adó szőlőfajták felsorolása változatcsoportonként és érési idő alapján besorolva.

2. táblázat. Vörösbort adó szőlőfajták felsorolása változatcsoportonként és érési idő alapján besorolva.

3. táblázat. Csemege szőlőfajták felsorolása érési idő alapján

4. táblázat. A Vitis vinifera proleseinek elterjedése, legfontosabb morfológiai és biológiai jellemzői (Negrul, 1946, cit. Kozma, 1993)

5. táblázat.A Magyarországon 10ha feletti felületen termesztett fehér és vörösbort termő szőlőfajták területi sorrendje (HNT, 2011)

2. A szőlőtermesztés kialakulása és története

A kerti szőlő (Vitis vinifera) és a szőlőtermesztés bölcsőjének a mai Törökország, Irán, Örményország területét tekintjük (Transz-Kaukázus). A szőlő termesztésbe vétele 5-6000 éve itt kezdődött a ligeti szőlő (Vitis silvestris) értékesebb gyümölcsöt adó egyedeinek gondozásával, azok kiválasztásával, később szaporításával. E folyamat során a ligeti szőlőből (V. silvestris) alakult ki a kerti szőlő (V. vinifera), amely a termesztés során jelentősen átalakult.

A transz-kaukázusi területről a civilizált világ felé terjedt nyugati irányba, így jutott el Perzsia, Palesztina és Mezopotámia területére.

Terjedési irányok

1. Észak-Afrika – földközi tengeri partvidék Gibraltárig

2. Kis-Ázsia – Égei-tenger- Görögország - Balkán északi része – Itália és Nyugat-Európa

3. Nyugat-Ázsiából keletre – Közép-Ázsia – Kína - India.

Szőlőtermesztés az ókorban

Egyiptomban Kr.e. 2500-ban 8 fajtáról írásos emlék volt. A hieroglifák a szőlő művelése mellett a borkészítés alaplépéseit is megörökítették. Görögországból Itáliába és a Gallokhoz is eljut a szőlő kultúra. Ekkor már metszik a szőlőt, szétválik a bor- és a csemegeszőlő, megjelennek a magvatlan fajták.

Itáliába a termesztés technológia, fejlődése zajlott: szabályos telepítés, karózás, metszés, zöldmunka, szaporítás (dugványozás, oltás, magvetés).

A római hódítások eljuttatták a szőlőt a Rajna völgyébe, Spanyolországba, Franciaországba, Hollandiába de Angliába is.

Pannónia területére Probus császár csapatai hozták be/vissza a szőlőtermesztés kultúráját. (Egyes források szerint a császárral a kemény munka miatt elégedetlenkedő katonái végeztek.) Ez főleg a szerémségi területet jelentette, de érintette a mai villányi és a szekszárdi borvidéket is. Az innen származó bor már akkor híres volt minősége miatt. A Probus császár előtti időkben ebből származó piaci versenyelőnye miatt tiltották a pannóniai szőlőtelepítést. A bort kőből és agyagból készült amfórákban, bortömlőkben, földbe épített vermekben, agyaghordókban tartották, bortömlőkben, amfórákban szállították.

Transzkaukáziából a harmadik terjedési irány keleti irányba vezetett. Azerbajdzsánban, a mai Türkmén-Tadzsik, Üzbég Köztársaságokban, illetve Perzsiában, Afganisztánban alakult ki a sivatagi oázisok öntözéses szőlőkultúrája a csemegeszőlő és mazsolafajtákkal együtt.

Keleti terjedése során a szőlőkultúra eljutott Kínába és Indiába, később Kínán keresztül Japánba is.

Szőlőtermesztés a középkorban

A középkor feudális rendszerének köszönhető fejlődés hatására Európa átvette a szőlőtermesztés vezető szerepét Ázsiától. A mohamedán vallású területeken a csemege és a mazsola szőlő termesztése fejlődött, mert a borfogyasztást tiltja a vallás. Afrika területére az arabok vitték tovább a szőlőkultúrát.

Szőlőtermesztés az újkorban
Amerika felfedezésével a szőlő eljutott az újvilágba is. Dél-Amerikában Peru – Chile - Argentína volt a terjedés iránya (XVI. Század). Észak-Amerikába később, 1595 körül került a szőlő (XVII. Század). Itt kezdetben a V. vinifera nem tudott megtelepedni, ezért amerikai fajokat termeltek (V. labrusca, V. rotundifolia). Mexikóban a ferencesek telepítették meg.

Dél-Kaliforniába 1670 körül szintén papok vitték be a szőlőt. A XIX. Századi fejlődés nagy apostola Kaliforniában Haraszti Ágoston volt, aki 1840-ben vándorolt ki hazánkból Amerikába.

6. ábra. A Vitis vinifera termesztésének elterjedése a földön (Kozma, 1991)

Észak-Amerika keleti részén a francia telepesek az 1600-as évek elejétől próbálták a szőlőt meghonosítani, de ez a XIX. század második feléig nem sikerült, mert az akkor még ismeretlen szőlő gyökértetű (Daktilosphaira vitifoliae) és a peronoszpóra (Plasmopara viticola) kipusztította az európai fajtákat. A sikertelen telepítési kísérletek hatására helyi, amerikai szőlőfajokból kiválasztott fajtákat (V. labrusca, V. aestivalis) és azok hibridjeit (Delaware, Isabella, Noah) telepítették. Így a keleti parton a filoxéra-rezisztens fajták és hibridek termesztése terjedt el. Ezek saját gyökéren is termeszthetők, ezért ezeket direkttermő szőlőfajtáknak nevezzük.

Dél-Afrikában 1659-től termelik a szőlőt.

Ausztráliában a XIX. században honosodott meg a szőlőtermesztés.

6. táblázat. Direkttermő szőlőfajták szülőpartnerei és származásuk (Lőrincz, 2009)

2.1. Karantén kártevők és kórokozók hatása a szőlőtermesztésre

A XIX. század közepén a világon mintegy 8,5millió ha-on folytattak szőlőtermesztést. Az élénkülő kapcsolat folyamán több olyan Észak-Amerikában őshonos betegség és kártevő került Európába, amely nagy károkat okozott a szőlőtermesztésben.

1800-as évek végén (1845-től) nagy károk:

- Észak-Amerikából került Európába a lisztharmat(Uncinula necator).
Védekezés kén tartalmú szerekkel.

- Lisztharmat ellenálló amerikai fajokkal hurcolták Európába a filoxérát (Phylloxera vastatrix/ Daktulosphaira vitifoliae Fitch, 1855). Az 1860-as évek elején Franciaországba került, és 20 év alatt ott a szőlő 2/3-át pusztította ki.
Védekezés oltvány készítéssel.

- A filoxéra elleni védelemre behozott amerikai fajokkal került be a peronoszpóra (Plasmopara viticola) dél-Franciaországba.
Védekezés réz tartalmú készítményekkel.

Hatásuk:

- nagy ültetvénypusztulások (kötött talajon típustól függően 50-90%),

- oltványtelepítés kötött talajon,

- szabályos telepítési rendszerek,

- gépesítés,

- növényvédelem (réz, kén),

- új fajták terjedése,

- direkttermő szőlőfajták terjedése (Othello, Izabella, Noah, Delaware, Elvira),

- homoki szőlőtermelés fejlődése.

2.2. A Kárpát-medence szőlőtermesztése

Magyarország területén a honfoglalást megelőzően már volt szőlőtermesztés. A szerémségi területeken Domitianus császár – mivel az a római kereskedelmi érdekeket sértette – tiltotta a szőlő telepítését. Jó minősége már akkor híres volt, s valószínűleg az Olimposz isteneit is sérthette, hogy nem az isteni hegy lábánál szüretelik a legkiválóbb nedűt. Probus császár ellenben, aki maga is egy szerémségi szőlőtermesztő fia volt, támogatta nemcsak a szerémségi, de a pannóniai szőlőtelepítést is. Tevékenysége elhatott a Balaton déli és északi partjára is. Történelmi adatok szerint azonban – mivel a római szőlőtermesztés eszközkészlete nem egyezik a pannóniai leletekkel – joggal feltételezhető, hogy Pannónia területén a római szaktudás csak egy felülrétegződés volt a kelta szőlőtermesztési és borkészítési hagyományokra.

A honfoglaló magyarok életmódjával nem összeegyeztethető a szőlőművelés. Számos tény mégis azt igazolja, hogy saját szakismerettel és hagyományokkal rendelkeztek e területen is. Európában a görögök mellett csak nekünk van a latintól eltérő eredetű szavunk a borra. Érdekesség, hogy a borkészítés technológiájában számos szavunk, mint például a szűr, vagy a seprő megtalálható a török nyelvben is. Az igazhitű muzulmánok viszont tiltva vannak a szőlő erjesztett levének fogyasztásától. A krónikások által megörökített honfoglaló bor-ízlés kísértetiesen hasonlít a kínai naptárok által megörökített borkészítési technológiákra, illetve bor-stílusa. Ez egy szalmabor szerű, töppesztett szőlőből készült édes bor lehetett.

Leírások szerint a Kárpát-medencét benépesített magyarok között három nemzet bírt a szőlő termesztésének és a bor készítésének ismeretével. Ők voltak a kazárok, vagy másképpen kabarok. (Nevüket őrzi egy újabb nemesítésű szőlőfajta, a Kabar (Tarcal-10).)

2.3. A magyar szőlőtermesztés története

Bővebben lásd: Kozma (1991).

2.3.1. Honfoglalástól a filoxéra vészig

- Árpád házi időkben - borvidékek kialakulása

- Tatárjárás után - olasz és vallon telepesek

- Nagy Lajos (XIV. sz.) - jelentős bortermelés és export

- Zsigmond - borbehozatali tilalom

- Mátyás idején – Európai vezető szerep, új fajták, eljárások, borvidékek fejlődése, leghíresebb a szerémi bor

- Török hódoltság – jelentős visszaesés, csak Tokaj-hegyalja fejlődik, válik világhírűvé. Szamorodni, új fajták – vörösborszőlő – kadarka

- Kuruc szabadságharc – fejlődés (Rákóczi)

- Mária Terézia – nagy hanyatlás (külön adó) Duna-Tisza- közén homokfogó telepítések

- XVIII. században fejlődés – 1 millió kh szőlő

- Reformkorban – Széchenyi István és Schams Ferenc, monográfia

- Szabadságharc után – fejlődés.

1860. Vincellér és Kertészképző Gyakorlati Tanintézet. Entz Ferenc: Haszonkertészeket Képző Gyakorlati Tanintézet – egyesülésük után a Kertészeti Egyetem jogelődje.

- 1835-ben Pozsonyban, 1881-ben Budafokon pezsgőgyártás

Jellemző:

- szabálytalan telepítés

- nagy tőkeszám

- rövid metszés

- gyalog vagy karós művelés

- főleg pontuszi fajták

- 60 % fehér, 40 % vörösbor

- 1875 – Pancsova - filoxéra megjelenése.

2.3.2. Filoxéra vésztől az 1960-as évekig

20 év alatt 225 ezer kh pusztul ki (> 50 %)

Dunántúlon 70 %, Tokaj-hegyalján 90 % pusztul ki.

- 1880 – Országos Filoxéra Bizottság

- 1896 – törvény - a szőlőfelújításról,
- a Központi Szőlészeti Kísérleti Állomásról (Ampelológiai Intézet)

Hatása

- állami szőlőtelepek (Eger, Tarcal, Miklóstelep)

- 10 évig adókedvezmény

- 1884-ben homoki kísérleti állomás (Miklóstelep)

- 3000 kh homoki szőlőtelepítés állami pénzen

- 1914-re a régi terület 90 %-a újratelepült,

- a homoki terület 2,5 szeresére nőtt (130 ezer kh). Kötött talajon 60 %-kal csökkent.

Fajtaváltás

- régi fajták eltűnnek

- új fajták – Olasz rizling, Furmint, Hárslevelű

- vörösbor arány csökken

- csemegeszőlő megjelenik (Chasselas). Mathiász J. – Kocsis P. fajtái is

- alanynemesítés

- oltványkészítés

Negatív hatások

- direkttermő fajták

- Trianon: marad a borfogyasztók fele, a bortermő területek 2/3-ad része,

- túltermelés, hanyatlás,

- világgazdasági válság,

- II. világháború: ültetvény pusztulás, kiöregedés.

2.3.3. Az 1960-as évektől az 1990-es évekig

- a hegyközségi rendszer megszüntetése,

- szellemi tőke pusztulása, kisgazdaságok ellehetetlenítése,

- szaktudás nélküli telepítések,

- szőlőrekonstrukció – alapja: felmérés, kutatás,

- mennyiségi termelés,

- jelentős szocialista export, minőségi igény alacsony,

- magas művelések, alacsony hektáronkénti tőszám,

- függönyművelések,

- gépesítés,

- 1962-től állami támogatás (70 %) – nagy telepítések,

- 1970-83 között területcsökkenés (35 %)

2.3.4. Az 1990-es évektől napjainkig

- minőségorientált termesztéstechnológia,

- a marketing fontossága, piaci versenyhelyzet,

- alacsony tőketerhelés, nagy hektáronkénti tőszám: „A tőke termi a szőlőt, nem a terület!”

- a termőhely és a hagyományok értékének megőrzése: „terroir”

- ésszerű fajtaválasztás és klónszelekciók, klónok termesztése,

- rezisztens fajták termesztése

7. táblázat. Az 1990-es évek szőlő- bortermelés ágazatát jellemző adatok Magyarországon (Szőke, 2000)

Területi adatok

1981-85

1986-90

1991

1992

termő/nem termő szőlő (e.ha)

157/129

142/112

136/110

135/112

termésmennyiség (e.t.)

784

676

759

662

termésátlag (t/ha)

5,08

5,10

5,90

5,00

Csemegeszőlő (e.t.)

55

45

65

50

bor (millió hl)

4,98

4,31

4,61

3,88

Megfogalmazható lehetőségek

1. Magas minőség előállítása, legyen szó akár világ-, akár helyi-, akár rezisztens szőlőfajtákról.

2. Autochton, hungarikum, illetve régi fajták termesztése a világfajták helyett. Néhány vélemény ezzel kapcsolatban:
„A Magyarországra érkező turisták nem azért jönnek ide, hogy Cabernet-et, Chardonnay-t vagy Merlot-ot kóstolgassanak. Sokkal többet jelent a számukra a Kadarka, a Furmint, a Hárslevelű, vagy a kár a Kövidinka.” (Isabelle Legeron, 2010, Travel Channel)
„Nem szorulunk rá, hogy a világfajtákkal próbáljunk nagy borokat készíteni, mikor szinte mindegyik helyett van nagyon szép saját történelmi fajtánk.”
Ezzel szemben:
„Aki a régi fajtákat próbálja visszahozni a termesztésbe, semmibe veszi elődeink tapasztalatait és döntését, akik azokat annak idején újabbakra cserélték.” (†Bakonyi Károly, 2010).

3. Integrált és környezetkímélő termesztésmódok alkalmazása (rezisztens fajták lehetőségei).
A hazai nemesítésű rezisztens szőlőfajták termesztésével, megfelelő gépesítés mellett, minőségi borokkal tudunk versenybe szállni az Olaszországból beáramló silány minőségű tömegborokkal szemben.

A három lehetőség egyike sem nélkülözheti a hazai és a nemzetközi piaci viszonyok ismeretét, az újabb szakmai fejlesztések megismerését, követését.

2.4. A világ szőlő- és bortermelése napjainkban

A világ összes szőlőterülete 1936-ban 6,3 millió ha volt. A századfordulótól a 60-as évekig növekedés volt jellemző. 1975 és 1980 között 10,3 millió ha-on termeltek szőlőt, jelenleg 8 millió ha körül van a termőterület. 1960 óta túltermelés alakult ki.

Területi megoszlás OIV adatok szerint:

Európa ≈ 60 %

Ázsia ≈ 11 %

Amerika ≈ 11-12 %

Afrika ≈ 6-7 %

Ausztrália és Óceánia ≈ 1 % alatt

A szőlőtermő területek aránya az újvilági területeken (Amerikában, Dél-Afrikában, Chilében, Új-Zélandon, Ausztráliában, Óceániában, Japánban) évente kb. 1%-kal nő, ezzel szemben Európa részaránya ugyanennyivel csökken. A folyamat várhatóan az európai szakmapolitika konszolidációjának hatására is remélhetőleg hamarosan beáll egy egyensúlyi helyzetbe.

Borfogyasztás

A borfogyasztás mértékét nagyban növeli a „bor és egészség” új jeligéje. Eszerint különösen napi 1-2 pohár vörösbor igen jó hatással van a szívre és az érrendszerre. Úgy hírlik, hogy azért kevés a szív- és érbeteg Franciaországban, mert a többség minden nap megissza a jó minőségű, de nem erős 1-2 pohár bort.

2000 2005

Franciaország 95,4 55,4 l/fő/év

Olaszország 93,0 46,5 l/fő/év

Argentína 76,0 28,3 l/fő/év

Portugália 70,0 46,7 l/fő/év

Spanyolország 65,0 31,8 l/fő/év

Magyarország 25,0-35,0 34,7 l/fő/év (újra emelkedik) (Szőke, 2008)

Csemegeszőlő termelés

Termelése dinamikus emelkedőben van. Évi termelés: 20 millió t.

Nagy termelők (OIV, 2011):

Közel-Kelet és Ázsia térsége 56,1%

Európa 18,8%
Amerika 13,2%

Afrika 11,3%
Főbb csemegeszőlő termelő országok:

Kína: 4,6 Mt 23%
Irán 9%
Törökország 7,8%
Egyiptom 7,1%
Olaszország 6,5%

de jelentős még

Franciaország,

Görögország,

Bulgária,

Románia.

Mazsola-szőlő termelés

Az összes szőlő termés 5 %-a. Döntő mennyisége gyakorlatilag a piaci viszonyoknak megfelelően a csemegeszőlő-termelésből kerül ki. Összes termelése 2007-es adatok szerint 1,23 millió tonna körül mozog. Élen járó termelő Ázsia 0,64 Mt termeléssel. Utána következik Amerika 0,41 Mt, és Európa 0,125 Mt termeléssel.

Vezető országok (OIV, 2011):

Törökország 340 et

USA 315 et

Irán 225 et

Görögország 71,2 et

Chile 67,0 et

Jelentős termelő még:

Dél-Afrika,

Üzbegisztán,

Afganisztán,

Argentína.

A világ bortermelése

A világ borszőlő-termőterülete 1991-től folyamatosan csökken. Ennek oka az EU-n belüli nagyarányú szőlőkivágás és a harmadik országok csak csekély mértékű új telepítése. Ennek ellenére 1997-ben 262 millió hl-re nőtt a borfogyasztás világszerte.

7. ábra. A világ bortermelése (OIV-adatok alapján)

8. ábra. Európa bortermelése (OIV-adatok alapján)

8. táblázat. Európa bortermelése (OIV-adatok alapján)

9. táblázat. A világ összes szőlőtermése (OIV adatok mázsában)

10. táblázat. A világ összes bortermelése és fogyasztásának mérlege hl-ben (OIV adatok)

11. táblázat. A világ nagyobb bortermelő országainak sorrendjének változásai (OIV-adatok alapján)

2.5. A nemzetközi borpiac folyamatai

Változások

Újvilág-Óvilág – probléma

+ 1% /év - 1% /év – piaci részesedés

Amerika
Dél-Afrika
Óceánia
Ausztrália
Új-Zéland
Kína

„Angolszász” - „Tradicionális” szembenállás

Mentalitás tekintetében 3 filozófiát takar:

1. Latin: Fr., Sp., It., Gr., Prt.,

- terroir,

- hagyományok,

- földrajzi eredet túlsúlya.

2. Germán: D, A, Hun,

- analitikai paraméterek megfelelősége,

- fajta túlsúlya,

- hagyományok.

3. Angolszász: Új-világi

- analitikai paraméterek,

- modernitás,

- uniformizáltság,

- megbízhatóság,

- mérethatékonyság,

- logisztika,

- agresszív üzletpolitika,

- globalizáció.

Az ellentét alapja a termőhely-potenciál kiegyenlítődése. Új-világi területeken jó termőhelyek vannak. Várhatóan a változás egy egyensúlyi helyzetben meg fog állni. Az Új-világ versenyképesebb, ezért halad előre.

A folyamatok a borfilozófiák és a termőhelyi-potenciálok kettős hatásából állnak össze. A folyamatok tanulmányozása alapján az EU elkészítette a borreformot (2008-2009).

3. Az eredetvédelem kategóriái és szabályozásuk

A terroir meghatározása

Megfontolván, hogy:

- A „terroir” fogalma szélesíti a szőlészeti szektor kommunikációs lehetőségét.

- Hogy a „terroir” fogalmának/ koncepciójának és a közösségi szőlőtermő területek zónabeosztásának közgazdasági és kulturális vonatkozásai vannak.

- Hogy e fogalmat a szőlőtermesztők leíró jelleggel fogják alkalmazni.

- Hogy az egyes „terroir”-ok leírásával az valamennyi onnan származó szőlészeti termék elismerését növeli.

- A félreértések elkerülése végett szükséges meghatározni a „terroir” leíró definíciója és a földrajzi eredet közötti különbséget.

A szőlészeti „terroir” egy olyan koncepció amely egy terület a meghatározható fizikai és biológiai környezet valamint az alkalmazott szőlőtermesztési gyakorlatok interakciója során kialakuló közösségi tudat, mely megkülönböztethető jellemzőket kölcsönöz az innen származó termékeknek. A „terroir” magába foglalja a speciális talaj-, topográfiai-, klimatikus valamint fekvési sajátságokat és a biodiverzitás jellemzőit (OIV).

Lényeges momentum az OIV definícióján túlmenően, hogy a szőlőtermesztési technológián keresztül a terroir fogalmához szorosan hozzátartoznak a hagyományok és a nemzeti identitás.

A terroir fogalma szoros összefüggésben van a borok minőségével, melynek meghatározó elemeit a 9. ábra mutatja be. A borok eredetvédelmére vonatkozó szabályozások -mint egy minőségbiztosítási rendszer- ezen elemek meghatározására koncentrál.

9. ábra. A bor minőségét meghatározó tényezők (Gál, 2006)

A termőhely állandó, nem módosítható tényezőnek tekinthető. Megfelelő megválasztása a termesztéstechnológia meghatározó eleme. Nem megfelelő megválasztás esetén a termesztéstechnológia elemei lehetővé tesznek bizonyos alkalmazkodást, de alapvetően magasabbak lesznek a gazdálkodás költségei.

Az évjárat szintén egy állandó tényező. A termesztő nem képes azt befolyásolni. A termesztéstechnológia bizonyos elemei csekély, de nem elhanyagolható alkalmazkodást tesznek lehetővé.

A fajta megválasztása a termesztő döntése, viszonylag könnyen módosítható. Jelentős az egyes fajták klimatikus alkalmazkodó képessége közötti különbség. Fontos különbséget tenni a korlátozott és a jó klímaadaptációs képességű fajták között. A jó klímaadaptációs képességgel jellemezhető fajták jellemzően világfajták, melyek termesztésével az évjárati és termőhelyi eltérések kevésbé jelennek meg a borok minőségében.

Az emberi tényező jelenti az alkalmazott termesztési- és borászati technológiát, mely teljes mértékben a szakember kezében van. Ez az eredetvédelmi szabályozás kulcs fontosságú eleme.

Az eredetvédelmi rendszer 2008-2009-es újraszabályozásának (EU-közösségi szinten), első és igen jelentős hatása, hogy megváltoztatja a borok termékkategóriáit. Az „asztali bor", a „minőségi bor" és a „különleges minőségi bor" mint kategóriák eredendően a termék analitikai jellemzőin alapultak és sajnos a piacon kevés összefüggést mutattak a termék földrajzi és technológiai eredetével.

Az ezt követő kategóriák azt mutatták meg, hogy a termék (és a termelés) milyen szempontból és milyen szinten volt ellenőrzött. Mindezt a 10. ábra szemlélteti.

10. ábra A borok előállításának ellenőrzési rendszere és szempontjai (Szőke, 2000)

Ennek megfelelően az előző kategóriák a boroknál a következők voltak:

- V. E. B. G., azaz védett eredetű borok, évjárati garanciákkal,

- V. E. B., azaz védett eredetű borok,

- T. B., azaz tájborok, a földrajzi eredet (makrokörzet) megjelölésével,

- A. B., azaz asztali borok.

Ez a besorolás minőségi sorrendet is tükrözött. A megnevezések minőségileg is kategorizáltak, ami nagy segítség volt a vásárlói döntésekben is. A besorolás megnevezései még a szájhagyományban élnek, de azokat a 2008-as borreformmal eltörölték.

Ezek helyett európai szinten egységesen a 11. ábra által bemutatott kategóriák léptek hatályba.

11. ábra A borkategóriák változása az EU borreform alapján (Sidlovits, 2008)

Földrajzi jelzés nélküli bor FN

A címkén szerepel: fajta, évjárat (esetleg termelő neve, vagy márkanév). 75%-ban az van a palackban, ami rá van írva. Megfelel a régi asztali bornak, fajta és évjárat megjelölésével.

Oltalom alatt álló Földrajzi Jelzésű bor OFJ

A címkén szerepel: termőhely (a földrajzi név a fontos), fajta, évjárat.
Legalább 85%-ban a címkén szereplő bor van a palackban. Rezisztens (interspecifikus) fajtákból is lehet ilyen bort készíteni, holott eddig az csak asztali borként kerülhetett forgalomba! Az automatikus átsorolás szerint a korábbi „Tájbor”, illetve „Meghatározott Termőhelyről származó Minőségi Bor” kerülhet ebbe a kategóriába.

Oltalom alatt álló Eredet Megjelölésű bor OEM

A címkén szerepel: termőhely, fajta, évjárat, különleges technológia, hagyomány, készítésmód. 100%-ban az van a palackban, ami rá van írva.

Az automatikus átsorolás szerint a korábbi „Meghatározott Termőhelyről származó Minőségi Bor”, illetve a „Védett Eredetű Bor” kerülhet ebbe a kategóriába.

Egyfelől a termelői közösség dönti el, hogy milyen kategóriába szeretné sorakoztatni a borait. Az OFJ és az OEM kategóriákba való besorolás ugyanis olyan termékleírást követel, amely igazolja az egyes borok többitől való eltérését. Az OEM borok esetében ez szigorúbb kötöttségeket jelent, mivel a hagyományok, tradíciók mellett analitikai mutatókkal is igazolni kell a bor egyediségét.

3.1. Hegyközségi szervezetek

A hazai szőlő és bortermelés ellenőrzésének és irányításának kulcsfontosságú szervezete a hegyközségi rendszer. Ez összefogó felügyeletet lát el a szőlőfelületek telepítését, kivágását, a fajtahasználatot, a szőlőtermesztési és borkészítési technológiát illetően.

A hegyközségi szervezet működési rendszerét a 12. ábra mutatja be.

12. ábra. A hegyközségi szervezetek működési vázlata (Szőke, 2000)

4. Magyarország borvidékei és borrégiói

4.1. Fogalmak a 2009. évi XXXIX. törvényből*

házikerti szőlő: az a borszőlővel beültetett szőlőterület, amely az 1000 négyzetmétert nem haladja meg.

árutermő szőlő: az 1000 négyzetméternél nagyobb területű borszőlővel beültetett szőlőültetvény.

termőhely: ökológiai szempontból minősített, egyértelműen körülhatárolt terület, amelyet a borszőlő termőhelyi kataszterében tartanak nyilván (a továbbiakban: termőhelyi kataszter).

borvidék: olyan termőhelyek összessége, amely több település közigazgatási területére kiterjedően hasonló éghajlati, domborzati, talajtani adottságokkal, jellemző fajtaösszetételű és művelésű ültetvényekkel, sajátos szőlő- és bortermelési hagyományokkal rendelkezik, és amelyről sajátos jellegű borászati termékek származnak; borvidékbe olyan település sorolható, amelynek a szőlő termőhelyi kataszterében nyilvántartott területe a település összes mezőgazdaságilag hasznosított területének 7%-át eléri vagy olyan település, illetve fővárosi vagy megyei jogú városi kerület, amelynek területén borászati üzem működik.

borvidéki dűlő: borvidéki településen belül pontosan körülhatárolt, mikroökológiájában egységes termőhely, amelynek adottságai a bor karakterére jelentős hatással vannak.

borszőlőfajta: olyan szőlőfajta, amelyet borkészítés céljára osztályba soroltak.

szőlőfajták osztályba sorolása: a borszőlőfajták e törvény felhatalmazása alapján kiadott rendeletben engedélyezett vagy ideiglenesen engedélyezett kategóriába sorolása.

törzsszőlő: a szaporítóanyag-termelés céljából létesített, termőre fordulás után prebázis állomány, központi és üzemi törzsültetvény kategóriában a növénytermesztési hatóság által - a szaporítóanyagokra vonatkozó jogszabályok szerint - elismert borszőlő.

VINGIS: a szőlőágazati kataszterek közösségi szabályozásnak megfelelő térinformatikai rendszere, amely a kivágási, szerkezetátalakítási és -átállítási támogatások kifizetésének, valamint az oltalom alatt álló földrajzi jelzést, illetve az oltalom alatt álló eredetmegjelölést viselő borok termőhelyei földrajzi lehatárolásának térképi ellenőrzési alapja.

borászati termék: a borpiac közös szervezéséről, az 1493/1999/EK, az 1782/2003/EK, az 1290/2005/EK és a 3/2008/EK rendelet módosításáról, valamint a 2392/86/EGK és az 1493/1999/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2008. április 29-i 479/2008/EK tanácsi rendelet (a továbbiakban: 479/2008/EK rendelet) IV. mellékletében szereplő szőlészeti és borászati termékek, továbbá a friss borszőlő, a töppedt borszőlő és az aszúsodott borszőlő.”

*(2009. évi XXXIX. törvény a szőlőtermesztésről és a borgazdálkodásról szóló 2004. évi XVIII. törvény és a hegyközségekről szóló 1994. évi CII. törvény módosításáról)

Termőhelyeken felhasználható szőlőfajták

Szőlőfajta Használati Bizottság → megyék fajtahasználata

Hegyközségi tanácsok → borvidéki fajtalista

Nemzeti Fajtajegyzék tartalma:

1. Ajánlott fajta
Meghatározott termőhely szőlőtermesztésének hasznosítási irányát meghatározó, borainak sajátos jellegét megalapozó, minőségi borkészítésre alkalmas, államilag elismert fajta vagy az EU bármely tagállamában regisztrált fajta

2. Engedélyezett fajta
A termőhely jellegét nem meghatározó, az évjáratok többségében minőségi bor készítésére alkalmas, államilag elismert, bejelentett, kipróbálásra ajánlott fajta vagy az EU bármely tagállamában regisztrált fajta

3. Ideiglenesen engedélyezett fajta
Már nem telepíthető, de megfelelő ültetvényben termeszthető fajta.

4. Alanyfajták

5. Csemegeszőlőfajták

Magyarország szőlőtermő- bortermelő területeit 22 borvidékre, illetve 7 borrégióra osztjuk.

4.2. Borvidékeink

13. ábra. Magyarország borvidékei (HNT)

I. Alföldi szőlőtermő táj

1. Csongrádi borvidék

2. Hajós-Bajai borvidék

3. Kunsági borvidék
II. Észak-Dunántúli szőlő termőtáj

4. Ászár-Neszmélyi

5. Badacsonyi

6. Balatonfüred-Csopaki

7. Balatonfelvidéki

8. Etyek-Budai

9. Móri

10. Pannonhalma-Sokoróaljai

11. Somlói

12. Soproni
III. Dél-Dunántúli szőlőtermő táj

13. Balatonboglári (Dél-Balatoni)

14. Pécsi (Mecsek-aljai)

15. Szekszárdi

16. Villány-Siklósi
21. Zalai (Balaton melléki)

22. Tolnai
IV. Észak-Magyarországi szőlőtermő táj

17. Bükkaljai

18. Egri

19. Mátraaljai

20. Tokajhegyaljai

12. táblázat. Magyarország borvidékeinek trületi adatai (HNT, 2011)

Borvidékek

Összes fehér (ha)

Összes vörös (ha)

Összes terület (ha)

Vörös (%)

Kunság

15944,68

4704,61

20649,29

22,78

Mátra

4677,32

1432,82

6110,15

23,45

Tokaj

5983,6

8,67

5992,27

0,14

Eger

2094,62

3379,19

5473,81

61,73

Balatonboglár

2261,54

972,68

3234,21

30,07

Villány

515,48

2036,87

2552,35

79,8

Tolna

1367,13

1041,51

2408,64

43,24

Szekszárd

378,1

1917,46

2295,56

83,53

B. füred-Csopak

1695,6

448,39

2143,99

20,91

Hajós-bajai

912,66

1028,75

1941,42

52,99

Sopron

296,89

1596,34

1893,23

84,32

Etyek-Budai

1429,95

177,66

1607,61

11,05

Neszmély

1401,48

100,48

1501,96

6,69

Csongrád

874,89

604,21

1479,1

40,85

Badacsony

1285,93

180,88

1466,81

12,33

Bükk

630,84

384,08

1014,92

37,84

Balatonfelvidék

952,38

61,42

1013,8

6,06

Pécs

485,24

156,02

641,26

24,33

Mór

602,98

10,41

613,4

1,7

Pannonhalma

539,05

49,02

588,07

8,34

Zala

419,27

128,84

548,11

23,51

Nagy-Somló

431,07

5,23

436,3

1,2

összesen

45180,7

20425,5

65606,23

31,13

Magyarországon 2011-ben 31% vörösbort adó 69%-ban fehérbort termő szőlőfajták termesztése folyik összesen 65606 ha területen. Borvidékeinket vázlatosan Bényei- Lőrincz (2005) alapján mutatjuk be:

1. I. Alföldi szőlőtermő táj

2. Csongrádi borvidék
Elhelyezkedése: Csongrád megye; ~2310  1479ha (2011); 19 település.

Körzetei: Csongrádi körzet (2), Kisteleki körzet (5), Pusztamérgesi körzet (5), Mórahalmi körzet (7).

Klímája: száraz-meleg, évi kh.10,5-10,8 °C, évi napfénytartam 2080-2100 óra, évi csap. 520-580 mm, északi, északnyugati szelek.

Talajai: <140 m, humuszos homok, csernozjom jellegű homok.

Szőlészete: hagyományos: fejművelés; napjaink: magasművelések.

Szőlőfajtái hagyományos: Kadarka, Kövidinka, Ezerjó; napjaink: Kövidinka, Rajnai rizling, Cserszegi fűszeres, Kunleány, Zalagyöngye, Chardonnay, Olasz rizling, Zöld veltelini, Kékfrankos, Zweigelt, Cabernet franc, stb. 58%f : 42%v.

Borai hagyományos fajták: asztali borok/ FN-borok, napjaink fajtái kellemesek, lágyabbak, a vörösek szép színűek, fajtajellegesek, vékonyabbak.

3. Hajós-Bajai borvidék
Elhelyezkedése Bács-Kiskun megye, ~2483  1941,4 ha (2011), 14 település.

Klímája meleg-mérsékelten száraz, fagyok, évi kh.10,5-10,8 °C, évi napfénytartam 2050-2080 óra, évi csap. 600-630 mm, északnyugati szél.

Talajai: 174 m (Ólom-hegy), humuszos homok, csernozjom jellegű homok, löszös talajok.

Szőlészete: hagyományos: fejművelés; napjaink: magas tőkeművelési módok (80%).

Szőlőfajtái: hagyományos: Kövidinka, Kadarka; napjaink: Kunleány, Cserszegi fűszeres, Rajnai rizling, Chardonnay, Zalagyöngye Kékfrankos, Cabernet sauvignon, Zweigelt.

Borai hagyományos fajtákból jó minőségű asztali bor, a napjaink fajtái harmonikus, kissé vékony, de elegáns minőségi bor; a vörösborok szép színűek, kellemesen bársonyos csersav tartalmúak

4. Kunsági borvidék
Elhelyezkedése: Heves megye, Bács-Kiskun m., Jász-Nagykun-Szolnok m.és Pest m; ~29006  20649,29ha (2011); 106 település.

Körzetei: Cegléd-Monor-Jászsági körzet (24), Kecskemét-Kiskunfélegyházi körzet (13), Izsáki körzet (8), Kiskőrösi körzet (12), Kiskunhalas-Kiskunmajsai körzet (11), Bácskai körzet (10), Dunamenti körzet (11), Tiszamenti körzet (17).

Klímája: szélsőséges kontinentális, nagy napi-, és évi hőingás, évi kh.10,2-10,7°C, évi napfénytartam 2000-2100 óra, évi csap. 540-600 mm; északnyugati szelek-szélerózió!

Talajai: <150m, homok, csernozjom jellegű homok, csernozjom barna erdőtalaj, barnaföld, meszes "lepelhomok„ futóhomok.

Szőlészete hagyományos: fejművelés; napjaink: magasművelések, fejművelés, ernyőművelés.

Szőlőfajtái: hagyományos: Ezerjó, Kövidinka, Kadarka, Izsáki, Piros szlanka, stb.; napjaink: 75 fajta, pl. Olasz rizling, Arany Sárfehér, Cserszegi fűszeres, Ezerjó, Kékfrankos, Zweigelt.

Borai hagyományos fajtákból általában asztali ill. FN-bor, napjaink fajtáiból illatos, vörösborszőlő-fajtákból rozé, siller, rubinvörös, lágy borok.

II. Észak-Dunántúli szőlő termőtáj

5. Ászár-Neszmélyi
Elhelyezkedése: Komárom-Esztergom megye; ~1768  1502ha; 27 település.

Körzetei: Ászári körzet (9), Neszmélyi körzet (18).

Klímája: kiegyenlített, évi kh.10°C, kissé fagyveszélyes, évi napfénytartam 1950-2000 óra, évi csap. 550-650 mm; sajátos mikroklíma, északnyugati szelek.

Talajai: 150-300 m; lösz, mészkő, dolomit, homokkő alapkőzet, löszös homok, barna erdőtalajok, rendzina, közepes mésztartalmúak.

Szőlészete: hagyományos: fej-, bakművelések; napjaink: magasművelések, középmagas művelések.

Szőlőfajtái: hagyományos: Budai fehér, Ezerjó, Sárfehér, Aprófehér, Mézesfehér; napjaink: Olasz rizling, Rizlingszilváni, Zöld veltelini, Chardonnay, Irsai Olivér, Cserszegi fűszeres, Királyleányka, Tramini.

Borai: illatban, aromákban gazdag, élénk savú borok.

6. Badacsonyi
Elhelyezkedése: Veszprém megyében; ~1864  1467ha (2011); 16 település.

Klímája: kiegyenlített, évi kh.10,2-10,5°C, évi napfénytartam 2000 óra, évi csap. 650-700 mm, nyári zivatarok, északi, északnyugati szelek, védett mikroklíma.

Talajai: bazalt tanúhegyek, barnaföldek, agyagbemosódásos barna erdőtalajok, K, Mg, mikroelemek.

Szőlészete: hagyományos: bakművelés karótámasszal, "két világos szemre" metszve;
napjaink: Moser-művelés, egyesfüggöny-művelés, alacsony-, középmagas kordonművelés, ernyőművelés, bakművelés (10%).

Szőlőfajtái: hagyományos: Furmint, Góhér, Juhfark, Lisztesfehér, Kéknyelű; napjaink: Olasz rizling 40 %, Szürkebarát, Rizlingszilváni, Kéknyelű, Ottonel muskotály, Pinot noir, Cabernet sauvignon, Zweigelt.

Borai: fajtajelleges, intenzív, minerális, testes borok.

7. Balatonfüred-Csopaki
Elhelyezkedése: Veszprém megyében, ~2310  2144ha (2011), 27 település.

Körzetei: Balatonfüred-Csopaki körzet (20), Zánkai körzet (7).

Klímája: kiegyenlített, évi kh.10-10,5°C (10,7°C-Tihany), évi napfénytartam 2000 óra, évi csap. 550-600 mm, száraz, északias szelek, védett, sajátos mikroklíma.

Talajai: 150-250 m, illitpala, permi vörös homokkő, mészkő, dolomit, bazalt alapkőzet, barna erdőtalajok, rendzina.

Szőlészete hagyományos: fej-, bakművelés; napjaink: magas, középmagas tőkeművelés módok.

Szőlőfajtái: hagyományos: Furmint, Góhér, Juhfark, Lisztesfehér, Sárfehér, Járdovány; napjaink: Olasz rizling!, Chardonnay, Sauvignon, Szürkebarát, Ottonel muskotály, Rajnai rizling, Rizling szilváni; Tihany: Cabernet f./s., Kékfrankos, Merlot, Zweigelt.

Borai: a balatonfüredi borok tüzesebbek, testesebbek, a csopaki borok könnyedebbek; Tihanyi-fsz: bársonyos, gyümölcsökre emlékeztető vörösborok

8. Balatonfelvidéki
Elhelyezkedése: Veszprém és Zala megyékben; ~1383  1014ha; 23 település.

Körzetei: Káli körzet (6), Balatonedericsi-Lesencei körzet (7), Cserszegi körzet (10).

Klímája: kiegyenlített, évi kh.10-10,5°C, évi napfénytartam 1950-2000 óra, évi csap. 700 mm!, északi szelektől védett déli dűlők!, sajátos mikroklíma.

Talajai: 150-250 m, dolomit, mészkő, bazalt, bazalttufa alapkőzeten barnaföldek, agyagbemosódásos barna erdőtalajok, csernozjom barna erdőtalajok, rendzina.

Szőlészete hagyományos: fej-, bakművelés; napjaink: magas, középmagas, alacsony kordonművelés, ernyőművelés, bakművelés.

Szőlőfajtái hagyományos: Furmint, Gohér, Juhfark, Lisztesfehér, Kéknyelű; napjaink: Olasz rizling!, Szürkebarát, Rizlingszilváni, Chardonnay, Cserszegi fűszeres.

Borai: Káli-medence borai II Badacsonyi bv., máshol karcsúbbak, élénkebb savtartalmúak.

9. Etyek-Budai
Elhelyezkedése: Fejér megyében, Pest megyében; ~1486  1608ha (2011); 25 település.

Körzetei: Etyeki körzet (11), Budai körzet (7), Velencei körzet (6).

Klímája: hűvös, kiegyenlített, évi kh. 9,7-10°C, ritkán fagyok, évi napfénytartam 1950-2000 óra, évi csap. 550-600 mm, északnyugati, északi szelek, szinte állandóan szeles.

Talajai: 160-300 m, lösz, mészkő, dolomit, gránit, barnaföldek, agyagbemosódásos barna erdőtalajok, csernozjom talajok, magas mésztartalmúak.

Szőlészete: hagyományos: fej-, bakművelések; napjaink: magasművelések, ernyőművelés.

Szőlőfajtái: hagyományos: pontuszi fajták; napjaink: Chardonnay, Olasz rizling, Sauvignon blanc, Rajnai rizling, Zöld veltelini, Zala gyöngye, Irsai Olivér, Zenit, Viktória gyöngye.

Borai: pezsgőgyártás, élénk savú, reduktív borok, kellemes illat-zamatanyagokkal.

10. Móri
Elhelyezkedése Fejér megyében; ~895  613ha (2011); 6 település

Klímája mérsékelten meleg, száraz, évi kh. 10°C, ritkán fagyok, évi napfénytartam 1950-2000 óra, évi csap. 600-650 mm, északnyugati szél

Talajai180-250 m, mészkő, dolomit, lösz, barna erdőtalajok, csernozjom talajok, magas mésztartalmúak

Szőlészete hagyományos: fej-kopaszmetszés, „gyomlálás”, napjaink: magasművelések, fejművelés, kordonművelés

Szőlőfajtái hagyományos: Ezerjó; napjaink: Ezerjó, Tramini, Chardonnay, Zöld veltelini, Rizlingszilváni, Rajnai rizling, Ezerfürtű, Zalagyöngye, Királyleányka

Borai száraz borok, időnként csemegeborok

11. Pannonhalma-Sokoróaljai
Elhelyezkedése: Győr-Moson-Sopron megyében; ~669  588ha (2011); 13 település.

Klímája: kiegyenlített, évi kh. 10°C, ritkán fagyok, évi napfénytartam 2000 óra, évi csap. 600-650 mm, hószegény tél, északnyugati szél.

Talajai: lösz, barna erdőtalajok, barnaföldek, erodált területek.

Szőlészete: hagyományos: fej-bakművelés, 4-6 „szemes” metszés, vegyes telepítés; napjaink: magasművelések, ernyőművelés, hagyományos művelések.

Szőlőfajtái: hagyományos: Olasz rizling, Ezerjó, Leányka; napjaink: Olasz rizling, Rizlingszilváni, Chardonnay, Királyleányka, Rajnai rizling, Ezerfürtű, Tramini, Irsai Olivér.

Borai: illatos, zamatos, testes borok.

12. Somlói
Elhelyezkedése: Veszprém megye; ~811  436ha (2011); 11 település.

Körzetei: Kissomlyó-Sághegyi körzet (6), Somlóhegyi körzet (5).

Klímája: kiegyenlített, évi kh.10°C, évi napfénytartam 1950-2000 óra, évi csap. 650-700 mm; északnyugati szél, mikroklíma.

Talajai: 150-350 m; bazalthegy, tufa, lösz, barna erdőtalajok, vasas agyagtalajok, nyiroktalajok.

Szőlészete: hagyományos: fej-, bakművelések; napjaink: bak (30%)-, magasművelések, „legyezőszerű” művelésmód, egy-, kétkarú kordon művelés, lugasok.

Szőlőfajtái hagyományos: Furmint, Juhfark, Ezerjó, Mézes; napjaink: Olasz rizling, Juhfark, Furmint, Chardonnay, Hárslevelű, Tramini, Szürkebarát, Zeusz.

Borai: savban gazdagok, kemény karakterűek, testesek, teltek, diszkrét illatúak, lassú fejlődésűek, a termőhely jellegzetes illata, íze, zamata érződik bennük.

13. Soproni
Elhelyezkedése: Győr-Moson-Sopron megye; Vas megye ~2041  1893ha (2011); 14 település.

Körzetei: Soproni körzet (10), Kőszegi körzet (4).

Klímája: mérsékelten hűvös, évi kh.9,5-9,6 °C, évi napfénytartam 1900 óra, fakadás, évi csap. 650-700 mm; „állandó” északnyugati szél, mikroklíma.

Talajai:150-250 m; kristályos gneisz, csillámpala, meszes üledékek, lösztakaró, barna erdőtalajok, barnaföldek, rendzina,.

Szőlészete: hagyományos: fejművelés, szálvesszős metszéssel, babköztes; napjaink: magasművelések (Moser!).

Szőlőfajtái: hagyományos: Furmint, Kékfrankos; napjaink: Kékfrankos (60%), Zweigelt, Cabernet sauvignon, Merlot, Pinot noir, Tramini, Sauvignon, Chardonnay, Zenit, Korai piros veltelini, Piros veltelini (84%v:16%f).

Borai: a hűvös klíma miatt a vörösborok viszonylag alacsony alkoholtartalmúak, savban, tanninban gazdagok, kissé vékonyak, régen aszú!

III. Dél-Dunántúli szőlőtermő táj

14. Dél-Balatoni (Balatonboglári borvidék)
Elhelyezkedése: Somogy megye; ~3433  3234ha (2011); 35 település.

Körzetei: Balatonlellei körzet (19), Kaposi körzet (7), Marcali körzet (9).

Klímája: mérsékelten meleg, évi kh. 10,2-10,4 °C, évi napfénytartam 2000 óra, évi csap. 650-700 mm; nyugati, északnyugati, délnyugati szél, mikroklíma.

Talajai: 180 m-ig; pannonagyag, pannonhomok, lösz, agyagbemosódásos barna erdőtalajok, barnaföldek, csernozjom talajok.

Szőlészete: hagyományos: fejművelés; napjaink: fej-bakművelés közötti átmenet, magasművelések.

Szőlőfajtái: hagyományos: sok fajta; napjaink: Chardonnay, Királyleányka, Zöld veltelini, Rizlingszilváni, Olasz rizling, Irsai Olivér, Cabernet sauvignon, Merlot, Pinot noir, Kékfrankos.

Borai: gyümölcsillatú, könnyű, elegáns fehér borok, pezsgő!; a vörösborok általában "burgundiai" típusúak.

15. Mecsekaljai (Pécsi borvidék)
Elhelyezkedése: Baranya megye; ~967  641ha (2011); 33 település.

Körzetei: Pécsi körzet (12), Versendi körzet (14), Szigetvári körzet (7).

Klímája: mérsékelten meleg (szubmediterrán), évi kh. 10,5-10,8 °C, évi napfénytartam 2060-2080 óra, évi csap. 620-700 mm; északnyugati, déli szél.

Talajai: 110-130 m; permi vörös homokkő, mészkő, dolomit, márga, ezekre rakódott lösz, barnaföldek, csernozjom talajok.

Szőlészete: hagyományos: fejművelés; napjaink: bakművelés, kordon- ernyőművelés.

Szőlőfajtái: hagyományos: Olasz rizling; napjaink: Olasz rizling, Chardonnay, Rizlingszilváni, Zöld veltelini, Királyleányka, Cirfandli, Sauvignon, Irsai Olivér, Cabernet sauvignon/franc, Merlot, Pinot noir, Kékfrankos.

Borai: alacsony savtartalmúak, lágyak, de testesek, teltek, gyakran magasabb alkohol tartalmúak.

16. Szekszárdi
Elhelyezkedése: Tolna megye; ~2694  2296ha (2011); 15 település.

Klímája: mérsékelten meleg (szubmediterrán), fakadás! évi kh. 10,5-10,7 °C, évi napfénytartam 2050-2060 óra, évi csap. 630-680 mm; északnyugati, déli szél.

Talajai: 150-250 m; lösz, barnaföldek, erózió!

Szőlészete: hagyományos: bakművelés; napjaink: Moser-kordon, Sylvoz-, egyesfüggöny-, ernyőművelés.

Szőlőfajtái: hagyományos: Kadarka; napjaink: Kékfrankos, Kékoportó, Cabernet franc/sauvignon, Merlot, Zweigelt, Olasz rizling, Chardonnay, Rizlingszilváni, Zöld veltelini, Sauvignon, Cserszegi fűszeres.

Borai: fajtajelleges illatúak, ízűek és zamatúak, harmonikus savtartalmúak, néha kissé lágyak; vörösborok színanyagban gazdagok, testesek, „bikavér”, „káci”.

17. Villány-Siklósi
Elhelyezkedése: Baranya megye; ~2617  2552ha (2011); 17 település.

Körzetei: Villányi körzet (5), Siklósi körzet (12).

Klímája: mérsékelten meleg (szubmediterrán), (Szársomlyó!) évi kh. 10,5-10,8 °C, évi napfénytartam 2050-2070 óra, évi csap. 650-700 mm; jégverés, északnyugati.

Talajai:150-250 m; dolomit, mészkő, lösz, rendzina, vörösagyag, csernozjom barna erdőtalajok, barnaföldek.

Szőlészete: hagyományos: bakművelés; napjaink: egyesfüggöny-, ernyőművelés.

Szőlőfajtái: hagyományos: Juhfark, Furmint, Kékfrankos, Kadarka; napjaink: Cabernet franc/sauvignon, Portugieser, Merlot, Kékfrankos, Pinot noir, Zweigelt, Olasz rizling, Chardonnay Rajnai rizling, Hárslevelű.

Borai: a vörösborok szép színűek, intenzív illatúak, testesek, bársonyosan finom csersavúak; a fehérborok fajtajellegesek, teltek, illat- és zamatanyagban gazdagok, „természetes csemegebor”.
21. Zalai (Balaton melléki)
Elhelyezkedése: Zala megye, Vas megye; ~1822  548ha; 38 település

Körzetei: Balatonmelléki körzet (18), Muravidéki körzet (20).

Klímája: mérsékelten hűvös, nedves, évi kh. 9-10 °C, évi napfénytartam 1900-1950 óra, évi csap. 700-800 mm; északkeleti szelek.

Talajai: 150-300 m; lösz, bazalttufa, agyagbemosódásos barna erdőtalajok.

Szőlészete hagyományos: bakművelés; napjaink: bak-, Moser-művelés; elaprózott.

Szőlőfajtái: hagyományos: csemegeszőlő-fajták; napjaink: Olasz rizling, Rizling szilváni, Zöld veltelini, Chardonnay, Chasselas, Rajnai rizling, Zweigelt, Kékfrankos; helyi fajták: Pintes, Tónai.

Borai: kemény, illatos borok; pezsgő.
22. Tolnai
Elhelyezkedése: Tolna, Baranya, Fejér megye; ~2987  2409ha; 48 település.

Körzetei: Tolnai körzet (11), Tamási körzet (16), Völgységi körzet (21).

Klímája: mérsékelten meleg, nedves, évi kh. 10,1-10,5 °C, évi napfénytartam 2050-2060 óra, évi csap. 600-700 mm; északkeleti szelek.

Talajai: 160-180 m; lösz (Hőgyész), futóhomok, mészlepedékes csernozjom, agyagbemosódásos barna erdőtalajok.

Szőlészete: hagyományos: nem szabályos bakművelés; napjaink: magasművelések.

Szőlőfajtái: napjaink: Chardonnay, Zöld veltelini, Királyleányka, Pinot blanc, Olasz rizling, Rizlingszilváni, Rajnai rizling, Zenit, Zalagyöngye, Cserszegi fűszeres, Zweigelt, Merlot, Kékfrankos.

Borai: a fehérborok illatosak (fajta!), íz- és zamatanyagokban gazdagok; a vörösborok szép rubinvörös színűek, a szőlő gyümölcs illatával rendelkezők.

IV. Észak-Magyarországi szőlőtermő táj

18. Bükkaljai
Elhelyezkedése: Borsod- Abaúj-Zemplém, Szabolcs-Szatmár-Bereg megye; 1374  1015ha (2011); 24 település.

Klímája: hűvös, száraz!, évi kh. 10,5-10,8 °C, évi napfénytartam 1900 óra, évi csap. 560 mm; délnyugati, északnyugati szelek.

Talajai: 150-300 m; riolit, lösz, rendzina, vörösagyag, csernozjom barna erdőtalajok, barnaföldek.

Szőlészete: hagyományos: fej-, bakművelés közötti átmenet; napjaink: magasművelések.

Szőlőfajtái: hagyományos: Hárslevelű, Furmint; napjaink: Leányka, Olasz rizling, Cserszegi fűszeres, Chardonnay, Zenit, Rizlingszilváni, Zöld veltelini, Pinot blanc, Zengő, Kékfrankos, Zweigelt, Portugieser.

Borai: finom illatúak, zamatosak, karcsúak, általában élénk savtartalommal, régen pezsgő!

19. Egri
Elhelyezkedése: Heves, Borsod-Abaúj-Zemplén megye; ~6148  5474ha (2011); 20 település.

Körzetei: Egri körzet (14), Debrői körzet (6).

Klímája: hűvös, száraz, évi kh. 10 °C, jégeső!, késői kitavaszodás, évi napfénytartam 1900-1950 óra, évi csap. 600 mm; délnyugati, északkeleti szelek.

Talajai: 160-300 m; dolomit, mészkő, agyagpala, riolittufa, lösz, agyagbemosódásos barna erdőtalajok, kovárványos barna erdőtalaj, lassan melegedő talajok.

Szőlészete: hagyományos: bakművelés; napjaink: egyesfüggöny-, ernyőművelés, Moser-művelés.

Szőlőfajtái: hagyományos: Juhfark, Bakator, Kékfrankos, Kadarka; napjaink: Leányka, Rizlingszilváni, Olasz rizling, Ottonel muskotály, Hárslevelű, Chardonnay, Zenit, Kékfrankos, Cabernet sauvignon, Merlot, Zweigelt, Portugieser, Blauburger, Turán, Medina.

Borai: „bikavér”; „Egri leányka”;”Debrői hárslevelű”.

20. Mátrai
Elhelyezkedése: Heves megye; ~7878  6110ha (2011); 34 település.

Körzetei: Mátrai körzet (23), Síkvidéki körzet (11).

Klímája: melegebb, száraz, évi kh. 10 °C, évi napfénytartam 1900-2000 óra, későbbi tavasz, évi csap. 600 mm; északnyugati szelek.

Talajai: 150-250 m; riolit, lösz, andezit, csernozjom barna erdőtalajok, barnaföldek, K!, mikroelemek!

Szőlészete: hagyományos: fej-bakművelés közötti átmenet; napjaink: Moser-, egyesfüggöny-, ernyőművelés.

Szőlőfajtái: hagyományos: Olasz rizling, Leányka, Furmint, Mézes; napjaink: Rizlingszilváni, Chasselas, Ottonel muskotály, Chardonnay, Szürkebarát, Zweigelt, Cabernet sauvignon, Portugieser.

Borai: illatokban, zamatokban gazdag fehérborok; gyümölcsaromákban gazdag könnyed vörösborok.

21. Tokajhegyaljai
Elhelyezkedése: Borsod-Abaúj-Zemplén megye; ~6390  5992ha (2011); 27 település.

Klímája: kontinentális, pára!, évi kh. 9,6-10,2 °C, évi napfénytartam 1950 óra, évi csap. 550-600 mm; északkeleti szelek, mikroklíma!!

Talajai: 150-250 m; riolit, andezit, lösz, nyiroktalaj, barna erdőtalaj, erózió!

Szőlészete: hagyományos: kopaszmetszés-fejművelés; napjaink: alacsony, középmagas kordon.

Szőlőfajtái: hagyományos: Kövérszőlő, Gohér, Bakator, Járdovány; napjaink: Furmint, Hárslevelű, Sárga muskotály, Zéta.

Borai: „tokaji borkülönlegességek”.

4.3. Borrégiók

Magyarországon 7 borrégió van.

14. ábra. Magyarország borrégiói

Alföldi borrégió (Duna borrégió)
A Duna és a Tisza közötti területen három egymással összefüggő nagykiterjedésű borvidék alkotja az Alföld régiót. A Kunsági, a Csongrádi és a Hajósi borvidék egyaránt sík, többnyire homokkal, itt-ott lösszel borított területen fekszik. Ma ez a régió Magyarország legnagyobb szőlőtermő területe. A régióban gyakorlatilag az összes magyarországi fajta megtalálható.
Borrégió borvidékei:

- Csongrádi Borvidék

- Hajós-Bajai Borvidék

- Kunsági Borvidék

Balaton borrégió
A Balatonhoz soroljuk a déli és északi parti borvidékek mellett a zalai és somlói borvidéket. A régió jellegzetes, a helyi sajátosságokat tükröző fehérborairól nevezetes, legelterjedtebb fajta az Olaszrizling.
Borrégió borvidékei:

- Badacsonyi Borvidék

- Balaton-felvidéki Borvidék

- Balatonfüred-Csopaki Borvidék

- Dél-Balatoni Borvidék

- Zalai Borvidék

- Nagy-Somlói Borvidék

Eger borrégió

A Mátrai, az Egri és a Bükki borvidéket soroljuk ebbe a régióba, melynek legismertebb borai az Egri Bikavér, az Egri Leányka, a Debrői Hárslevelű és az Olaszrizling. A nemzetközi fajták közül elterjedt a Chardonnay, Muscat Ottonel, a Tramini, a vörösbort adó fajták közül az utóbbi években sokan kísérleteznek Pinot noir-ral. Borrégió borvidékei: - Mátrai Borvidék - Bükki Borvidék - Egri Borvidék

Észak-Dunántúli borrégió
A Buda környéki és a Budapest feletti Duna-szakasz mellett elterülő borvidékek tartoznak ide. A régió valamennyi borvidékén kizárólag fehérborokat termelnek. Jelentős a nemzetközi fajták – Chardonnay, Sauvignon Blanc, Rajnai rizling, Tramini és Ottonel Muskotály – szerepe, de mellettük a hagyományos fajták, mint az Olaszrizling, a Leányka és a Móron híres Ezerjó is fellelhető.
Borrégió borvidékei:

- Pannonhalmi Borvidék

- Móri borvidék

- Etyek-Budai Borvidék

- Neszmélyi Borvidék

Pannon borrégió
A régió, a Duna, a Dráva és a Balaton által határolt dombvidéken és a közülük kiemelkedő Villányi-hegység és a Mecsek déli oldalain négy borvidéket foglal magába. A Dél-Dunántúlon vörös és fehér borokat is termelnek, de a hangsúly a vörösborokon van. Az elmúlt évtizedekben tért hódítottak a nemzetközi fajták: Cabernet Sauvignon, Cabernet Franc, Merlot. Ez utóbbiakból sokszor új fahordóban érlelt bordói típusú cuveé borok készülnek. A fehér fajták közül az Olaszrizling, a Hárslevelű, a Rajnai rizling és a Chardonnay a meghatározó.
Borrégió borvidékei:

- Tolnai Borvidék

- Pécsi Borvidék

- Villányi Borvidék

- Szekszárdi Borvidék

Soproni borrégió
Egyetlen magyarországi borvidék tartozik ebbe a régióba. Sopron város és a borvidék földrajzi, szőlészeti és kulturális szempontból is a szomszédos Ausztria burgenlandi borvidékéhez kötődik. Sopron a kékfrankos fővárosa.
Borrégió borvidékei:
- Soproni Borvidék

Tokaj borrégió
Tokaj botrytis-es édes, és testes száraz boraival egyedülálló stílust képvisel. Furmintból, Hárslevelűből és Sárgamuskotályból készített aszú és szamorodni borai egész Európában egyedülállóak és egyre szebbek a hordóban érlelt dűlőszelektált száraz borok is.
Borrégió borvidékei:
- Tokaji Borvidék

5. A szőlő alaktana (morfológia)

Szőlő szaporítása történhet generatív úton magról (nemesítés) és növényi résszel vegetatív úton (köztermesztésben alkalmazott szaporítási mód).

5.1. A magról kelt szőlőnövény

A szőlőmagban a táplálószövettel körülvéve helyezkedik el a csíra. A csíra két sziklevélből, a sziklevelek közötti igen rövid szik feletti szárból (epicotyl) – azon a rügyecskéből (plulula), azok alatti szik alatti szárból (hypocotyl) – amely fokozatosan megy át a gyököcskébe (radicula) – áll.

Kedvező körülmények között a szőlőmag csírázásakor először a gyököcske jelenik meg és hatol a talajba. Néhány nap múlva megjelennek az oldalgyökerek, majd a szik alatti szár gyors megnyúlása folytán kiemelkedik a talajból, kiegyenesedik és felszínre emeli a lándzsa alakú szikleveleket. Ezek szétterülnek és megzöldülnek. 4 – 5 nap múlva a rügyecske növekedésnek indul és megjelennek a lomblevelek.

15. ábra.A szőlőmag csírázása és a fiatal szőlőmagonc (Kozma, 1991)

A magonc gyökere karógyökér. Az oldalgyökerek a főgyökérrel majdnem párhuzamosan meredeken nőnek lefelé a talajban. A föld alatti részek az első évben erőteljesebben nőnek mint a föld felettiek.

A fiatal magonc morfológiai bélyegei eltérnek a fajta tulajdonságaitól. A szár felépítése, a hajtástengely, a levelek elhelyezkedése fokozatosan változik, és csak 2-3 év múlva alakulnak ki a fajtára jellemző morfológiai bélyegek.

A szőlő magvetésének csak a nemesítésben van szerepe. A keresztezési partnerek körültekintő megválasztását követő beporzásokkal nyert magvaknak általában gyenge a csírázóképessége és hozzávetőlegesen 10000 magoncból lehet fölnevelni egy potenciális fajtajelöltet, amely eléri az eddig termesztésben lévő fajták értékeit.

A szőlő termesztésbe vonásának kezdeti korszakaiban nagyobb jelentőssége volt a magoncok kiválogatásának, begyűjtésének, illetve a magvetésnek.

Szőlőtőkének nevezzük a metszéssel alakított növényt.

Részei:

- gyökérzet: talajban lévő rész

- szárrendszer: föld feletti részek

5.2. Gyökérrendszer

- járulékos gyökér: a talajba helyezett vesszőn képződik

- gyökértörzs: talajba került szárrész

- főgyökér: a gyökértörzsön keletkezett gyökér

- talp gyökér

- oldal gyökér

- harmat gyökér elágazásai:

- első rendű

- másod rendű

- harmad rendű

16. ábra.A szőlőtőke részei (Kozma, 1993)

A gyökér övek:

- Gyökérsüveg

- Növekedési

- Felszívó

- Szállító

18. ábra.A szőlőtőke gyökérrendszere (Kozma, 1993)

Az eltérő szőlőfajok főgyökereinek geotrópos növekedése különböző szögállással jellemezhető ellenállás nélküli közegben:
Rupestris du Lot 20º (csaknem vízszintes)
V. berlandieri 25-35º
V. vinifera x V. rupestris hibridek 35- 60º
V. riparia x V. rupestris hibridek 40 – 60º
V. vinifera x V. berlandieri hibridek 45- 60º
V. berlandieri x V. riparia hibridek 60- 75º (TK5BB; T8B; T5C; K125AA)
Riparia portalis 75- 80º (csaknem függőleges)

Habitusa szerint lehet:
- extenzív: Kövidinka
- intenzív: Cabernet sauvignon, Afuz Ali

Meghatározója: fajta, alany, talajtípus, művelés, állománysűrűség (konkurenciával csökken az egyedi gyökértömeg, és a gyökerek lefelé növekednek), sótartalom, köztes növények,

Tápanyagban gazdag, kötöttebb talajokon a gyökérzet 70-90%-a a felső 15-40cm között helyezkedik el, intenzívebb. Laza, homokosabb talajokon a gyökérzet döntő tömege a 30-80cm-es réteg között helyezkedik el, extenzívebb. Mélyebbre hatol, de ritkán megy 140-200cm alá.

Gyökérrendszer elhelyezkedése

A fiatal, egészséges szőlőtőkék gyökérzete már az első évben nagy tömegben alakul ki, elsősorban a talpgyökerek fejlődnek. Homoktalajon végzett feltárások bizonyítják, hogy egy 2 éves tőke gyökerei 9-13 m^2 területet hálóznak be, a gyökerek hossza 30-50 m-t ér el. 4 éves tőkék összes gyökérhossza 50-60 m, de a 100 m-t is elérheti. A főgyökerek a gyökértörzstől 3-6 m-re is terjedhetnek, de találtak ettől lényegesen hosszabbakat is.

Laza, száraz (tápanyagban szegényebb) talajban a gyökerek zöme a 30-80 cm-es rétegben helyezkedik el. A vastag gyökerek laza talajban sem hatolnak 140-200 cm-nél mélyebbre. Vannak viszont adatok arra, hogy a vízkereső gyökerek akár 5-15 m mélyre is lehatolhatnak. Idős ültetvényekben a tőkék felszíni (15-45 cm) gyökereinek a tömege arányaiban növekszik a talpgyökerekéhez képest.

A gyökerek hosszának kb. 60-80 %-a 2 mm-nél vékonyabb, 20-40 %-a pedig 2-40 mm közötti vastagságú.

A tápanyag elhelyezésének, a kijuttatás módjának is hatása van a gyökerekre. A forgatás előtti szervestrágyázás elősegíti a mélyebb gyökérfejlődést. A sávos műtrágyaszórók alkalmazása miatt a gyökerek nagy tömege a sávok közelében fejlődik ki.

A mélyművelés elősegíti a gyökerek lehatolását. A talajművelő eszközök okozta gyökérvágások (gyökérmetszés) megfiatalítják a gyökérrendszert. Ügyelni kell viszont arra, hogy egyszerre túl sok gyökeret ne vágjunk el.

5.3. Szárrendszer

A szőlőtőke föld feletti részeinek összessége. Részben fás, részben zöld részeket jelent. A szőlőnövény föld feletti részét egy (esetleg két) rügyből alakítjuk ki. A szőlőnek természetes körülmények között járulékos rügyei nincsenek, ezért az eredménye szaporítás (és termesztés) feltétele az egészséges rügy. Lisztharmattal fertőzött rügyekből utódnövény nem nevelhető.

5.3.1. A szárrendszer fás részei

A gyökértörzs – rendszerint talaj feletti – rügyéből ered a szőlőnövény szára. Ebből a telepítést követően több év folyamán alakítjuk ki a növény szárrendszerét. A fiatal, zöld el nem fásodott, leveles szár a hajtás. Az egyéves elfásodott, levél nélküli szár a vessző. Az idősebb növény szárrendszere a törzsből, az első- másod- stb. rendű ágakból (bak, szarv, kordon), és az azokból eredő vesszőkből épül fel.

A kialakított többéves részek adják a tőkealakot, vagy tőkeformát. A tőke alakja meghatározza a művelésmódot is. A tőkeforma lehet: fej, bak, comb, kordon és lugas.

A művelésmód több technológiai elem kapcsolatrendszerét jelenti, melyet elsősorban a tőke formája és a rajta alkalmazott metszés módja határoz meg.

19. ábra. A szőlőtőke fás részei és elnevezésük (Kozma, 1993)

tőkenyak összeköti a föld alatti és feletti részeket

gyökérnyak közvetlenül a talajfelszín alatti rész

tőketörzs eltérő hosszúságú a művelésmód szerint (fejművelés – GDC)

héjkéreg (ritidoma) barna kéreg időnként hosszában felreped és leválik

tőkefej rövid metszés hatására megvastagodó rész, idősebb elágazások nincsenek rajta

combmetszés hatására kialakuló megvastagodás, felső végén mindig vékonyabb, éves vesszővel

bak-szarv bakművelésű tőke része, rövid metszés hatására évente 1-2 cm-t nő

csera második és harmadik éves szárrész neve

csercsap cseren ülő csap, cseralapú csap: a cser alapon meghagyott csap

simacsap idősebb rész kihajtott alvórügyéből meghagyott csap

termőalap/ termőfej a kordonkaron meghatározott távolságra nevelt a termőrészek kinevelését szolgáló függőleges vagy vízszintes rövid ágak

termővessző egy éves vessző, cser alapon

csapa metszéskor rövidre metszett vessző

termőcsap visszametszett termővessző
- szálvessző: 10-14 rügy
- félszálvessző 7-10 rügy
- hosszúcsap 4-6 rügy
- rövidcsap 2-3 rügy

ugarcsap 2 rügyes (következő évi termővessző nevelése)

biztosítócsap 1-2 rügyes (tőke, tőkerész, kar fenntartását biztosító csap, ill. fagy elleni védelem)

vessző egy éves, beérett, levél nélküli, megfásodott szár
vékony 3-6mm
közepes 7- 10mm
vastag 11mm <

- részei: ízközök, szárcsomók

ha az ízköz 8,0 cm alatti:rövid

ha az ízköz8,0-12,0 cm közöttiközéphosszú

ha az ízköz12,0 cm fölöttihosszú

venyigelevágott vessző

20. ábra. Különböző hosszúságú termőcsapok (Kozma, 1991)

Szőlővessző (metszés utáni mérete) neve

a-b: rövid csap (1-2 rügy)

a: ugar csap (2 rügy)

c-d: hosszú csap (3-5 rügy

e: félszálvessző (6-9 rügy)

f: szálvessző (10-15 rügy)

A vessző színe, vastagsága, fajtajellege

A vesszőn:

- kívül rostosan leváló elhalt kéreg

- alatta háncsrész vagy élőkéreg

- beljebb – farész

- középen – bélszövet – éretten barna

- nóduszoknál – bélrekesz

21. ábra. A szőlővessző keresztmetszete és részeinek elnevezései (Kozma, 1991)

A vessző részaránytalan (dorziventrális) felépítése

- legkeskenyebb - háti oldal

- vele szemben - hasi oldal

- szélesebb oldal - lapos oldal

- rügy felőli oldal - barázdás oldal

22. ábra. A szár dorziventrális felépítése (OIV, 1961)

A lapos és a barázdás (csatornás) oldal ízközönként váltakozik. Technológiai jelentőségét lásd a „Szőlő szaporítása” c. fejezetben.

A vesszőn: rügy és kacs található

5.3.2. A szőlő rügytípusai

A szőlőtermesztés technológiában kifejezett jelentősége van a téli- más néven világos rügyeknek. A metszési stratégia kialakításánál elsősorban ezek számának meghatározásával állítjuk be a tőke terhelését. Vagyis tőketerhelésen alapvetően a metszés során meghagyott tőkénkénti világos rügyszámot értjük.

A szőlőnek összetett vegyes rügyei vannak. Összetett azért, mert egy rügypajzson belül található 1 főrügy és 2-5 mellékrügy. Vegyes azért, mert egy-egy rügy a hajtó és a termő képleteket is hordozza.

A szőlőnek járulékos rügyei nincsenek. A szakaszos rügydifferenciálódás (alternancia) a szőlőre nem jellemző.

A rügydifferenciálódásra elsődlegesen a kedvező sugárzási viszonyok, és a meleg van jótékony hatással. A rügyek differenciálódásának 2 nagy szakaszát különböztetjük meg. Az előző év májustól augusztusig tartó időjárása határozza meg a fürtök és azok elágazásainak számát. A fürt és a kacs homológ szervek. Az adott időszak hőmérsékleti és sugárzási viszonyai határozzák meg, hogy az adott rügyemeleten kacs vagy fürt fejlődik (vagy ezek átmenete). A hajtáson először mindig fürt fejlődik. Ha egy nóduszon kacs jelenik meg, utána már több fürt nem alakul ki. Mind a túlságosan csapadékos, mind a túl forró/ aszályos időjárás kedvezőtlen. Minden év tavaszi időjárása határozza meg a virágszervek funkcionális értékét, vagyis ekkor fejlődnek ki a virágszervek. Sem a kirobbanó, sem a túlzottan hűvös tavasz nem kedvező.

A megfelelően kedvező rügydifferenciálódásban igen nagy szerepe van a kedvező táp-anyagellátottságnak, a növényegészségi állapotnak és a fitotechnikai műveleteknek, zöldmunkáknak.

23. ábra. A különféle rügyek elhelyezkedése a termőalapon (Prohászka, 1986 után)

Téli rügy összetett vegyes rügy

főrügy

mellékrügyek (2-5)

Nyári rügy hónaljhajtás fejlődik belőle

Mellékrügy ha nem hajt ki, rejtett rüggyé alakul, ha kihajt az elpusztult főrügyet
helyettesíti, egyidejű kihajtásuk esetén ikerhajtás képződésről
beszélünk

Rejtett rügy ha kihajt, fattyú vagy vízhajtás fejlődik belőle

Alapi rügy fejletlen, a vessző alsó részén

Sárszem az első, már kifejlett rügy a vesszőn

Világos rügy (vagy télirügy) jól kifejlett rügy

24. ábra. A vessző és a rügy metszete (Kozma, 1991) a) a vessző keresztmetszete, b) a vessző és a rügy hosszmetszete,

A művelés- és a metszésmód megválasztásán legyünk figyelemmel arra, hogy a nagy metszési igény nem csak a kézimunka-órákban jelentkezik. A sok vágási felület nagyobb növény-egészségügyi kockázatot is jelent. A vesszők tőből való eltávolítása után a többéves részek irányába indul a felület beszáradása, ezt a környező részek élő kambiumából induló sebszövet lezárhatja. A többéves fás részek leváltásánál (ifjítás) azonban a még idősebb fás részekben a beszáradás akadálytalanul terjed tovább. Egyes művelésmódok nagyobb metszési igénye nagyobb termesztéstechnológiai kockázatot is jelent!

25. ábra. Az áttelelő rügy (világos rügy, vagy téli rügy) metszete (Sz. Nagy, 1990)

5.3.3. A szárrendszer zöld részei

hajtás fiatal, zöld el nem fásodott, leveles szár

fattyú-/ vízhajtás alvórügyekből eredő hajtások

ikerhajtás a főrügyből induló hajtás melletti mellékrügyből induló hajtások

Levél a nóduszon van

Levél hónaljban hónaljhajtás (nyári rügyből) és a téli rügy

Termőhajtás fürtöt nevelő hajtás

Meddő hajtás fürt nélküli hajtás

Ugarhajtás ugarcsapon fejlődő hajtás

Biztosító hajtás a biztosító csapon fejlődő hajtás

Vitorla a hajtás legfiatalabb 1-3 cm-es része színe, alakja, szőrözöttsége fajtajelleg

Lehet (27. ábra):
- zárt (V. riparia)
- félig nyílt (V. rupestris)
- nyitott (V. vinifera)

26. ábra. A hajtás és részei (Szőke, 2000)

Nuttáció a vitorla hajtásnövekedés idején annak erősségének függvényében hasi irányba behajlik (nuttál), a növekedés leállásával kiegyenesedik.
A nuttáció fiziológiai okok miatt egybeesik a gyökérzet aktivitásával. Ezt az öntözésnél érdemes figyelembe venni.

27. ábra. A szőlő jellegzetes vitorlatípusai (OIV, 1961)

Kacsaz ízközön a rüggyel szemben található. A hajtás, ill. a vessző megtámasztására szolgál – módosult fürt. Az első 3 ízközön nincs kacs, ott fürt képződik. Utána 2 kacs, egy kacs nélküli ízköz lesz. A hajtáson először mindig fürt fejlődik. Ha egy nóduszon kacs jelenik meg, utána már több fürt nem alakul ki.

Szárszerveződés monopodiális: a tenyészőkúp központi része folytatja a növekedést,
szimpodiális: a központi tenyészőkúp félrehajolva kacsot vagy fürtöt képez, a növekedést egy hónaljdudor folytatja.

28. ábra. A szaggatott és folyamatos kacsképződés (OIV, 1961)

A levél részei

A szőlőnövény levele jellemző a fajtára. Tulajdonságai alapján a termésérés időszakán kívül is, illetve a fürt megléte nélkül is meghatározható a fajta. Ennek tudományos alkalmazását a jegyzet ampelográfiai, fajtaismereti fejezete taglalja.

Felülete lehet:

- sima

- hólyagos

- ráncos

29. ábra. A szőlőlevél részei (Szőke, 2000)

Szövete: különböző vastagságú

30. ábra. A szőlőlevél keresztmetszetének vázlata és a légzőnyílás a levél alsó felén (Kozma, 1991)

Szőrképletei (fonákon –fajtajelleg):

- serteszőrök: rövid, vastag falú, merev, hegyes végű, élő sejtek alkotják,

- egysejtű: epidermisz kidudorodásai

- soksejtű serteszőr (bársonyszőr): 4-6 sejt alkotja, hegyesedő, puhák,

- pókhálós, vagy gyapjas szőr: elhalt, törékeny, szétdörzsölhető, hosszúak (mm- cm)

- vékony hengeres (molyhos szőrnek is nevezik)

- vastag, lapos szőrök: csavarodottak és hosszabbak

Gyapjas szőrözöttség fokozatai:

- pókhálós gyapjas, ritka gyapjasszőrös (levél színe jól látszik)

- gyapjas, közepesen sűrű gyapjas (levél még látszik)

- nemezes gyapjasszőrös (levél színe nem látszik)

- gyöngyszőrök: 1-1,5mm-es vízzel telt sejtek

- főleg a hajtásnövekedés kezdeti szakaszán jelennek meg,

- jó talajvízállapot esetén,

- gyakorlatban kártevők petéivel szokták összetéveszteni

A levél színeződése

- tavaszi (lassan, vagy gyorsan)

- őszi: fehér fajták – sárgára

vörös fajták – pirosra
franko-amerikaiak közül egyes kékbogyójúak is sárgára színeződnek!
Virágzat
A szőlőnek összetett fürt vagy buga virágzata van.

Előző évben alakul ki (május vége- június elejétől) a fürt ágak száma a kedvező időjárási körülmények hatására. A kaccsal homológ szerv. Kedvezőtlen körülmények között kacs képződik.

Virág: négykörű, 5 sziromlevél, 5 csészelevél, 5 porzó, 2 termőlevél.

Felsőállású magház, alapi részén öt nektárium van.
Sziromlevelek összenőttek, virágzáskor alul elválnak és együtt hullnak le (sapka)

31. ábra. A zárt és nyitott szőlővirág részei (Szőke, 2000)

Virágzat: általában hímnős, de sok virágtípus ismert.

- fiziológiailag nővirág (steril virágpor): Kéknyelű (porzó partnert igényel, ami hagyományosan a Budai zöld volt, ma inkább a Rózsakőt alkalmazzák),

- fiziológiailag hím (csökevényes termő ): alanyfajták,

- maszkulinizációra (porzósodás) hajlam, normálisan hímnős virágot nevelő fajták (pontuszi fajták): Kadarka, Furmint virágtípusai,

32. ábra. A szőlő virágtípusai (Szőke, 2000)

A fürt nagysága:

- kicsi Leányka, Szürkebarát

- közepes Oportó, Kadarka

- nagy Afuz Ali

- alakja: hengeres Furmint

- kúpos Ezerjó

- vállas Leányka

- ágas Afuz Ali

- szárnyas Korinthusi

tömöttsége:

- nagyon laza

- laza

- középtömött

- tömött

- nagyon tömött

a fürtkocsány:

- törékeny Hamburgi muskotály

- tartós Kövidinka

- a fürtnyél hossza, vastagsága, törékenysége, ízesülési módja, elfásodása

- rövid Olasz rizling (tömött fürt)

- hosszú Zala gyöngye (laza fürt)

- zöld kocsány Chasselas

- fásodó, rövid Tramini

- mellékfürt Olasz rizling

33. ábra. A szőlő jellemző fürt alakjai (Szőke, 2000)

A bogyó

- nagysága

- alakja

- átlagos tömege:

- kicsi 1 g alatt

- nagyon nagy 12 g felett /nem termesztjük /

- színe: zöld, fehér, sárga, zöldesfehér, sárgászöld, rózsaszínű, vörös, szürke, kék, fekete.

- héja: vékony, vastag - puha és szívós.

- húsa: lédús, lészegény, húsos, kásás, ropogós.

- íze: közömbös, fűszeres, zamatos, muskotályos, fű vagy labrusca ízű

- leve: színtelen, festő

34. ábra. A szőlő jellemző bogyóalakjai (Szőke, 2000)

A mag: száma, nagysága, alakja, színe, fajtajelleg.

Csemegeszőlőnél érdekes: a nagy és sok mag kedvezőtlen (Ezeréves Magyarország emléke).

6. A szőlő anyagcseréje

6.1. A szőlő vízforgalma

A szőlő közepes vízigényű növény. Más megfogalmazás szerint a szőlő nagy vízfelhasználású, de a telepítést követő 7-8. évétől a 10 m mélységbe is lehatoló vízkereső gyökerek felvevő tevékenysége folytán önellátóvá válik.

A víz a növényben a tápanyagok és a szerves anyagok szállításának közegét adja, további fontos funkciója a növényi sejtek turgorának, szilárdságának biztosítása, a hőmérséklet szabályozása, valamint a fotoszintézisen keresztül metabolikus vízzé alakul, vagyis szerves anyagokba H és O_2 formájában épül be, és csak a terminális oxidációban alakul vissza vízzé.

A szőlőtőke vízállapotát a talaj, a növény és a környező légtér rendszere határozza meg. A növény a vizet hajszálgyökerein keresztül veszi fel az ásványi anyagokkal együtt. További mozgását a növényben az energetikailag aktív gyökérnyomás és a levelek párologtatása, a transpiráció hajtja. Ezt a folyamatot a talaj víz-, levegő- és tápanyag-tartalma, a növény fiziológiai állapota, valamint a növény mikroklimatikus terének nedvességtartalma, a hőmérséklet, napsugárzás és a légmozgás határozza meg.

Nagyon fontos, hogy a talajban a gyökér energiabefektetésen alapuló tápanygfelvétele miatt megfelelő víz: levegő aránynak kell jelen lennie. Ennek hiányában a gyökérzet befullad. A termesztéstechnológia és főleg az agrotechnikai elemek (talajművelés, tápanyagutánpótlás, öntözés) helyes megválasztásával biztosítani kell a talaj megfelelő szerkezetét! Fontos továbbá, hogy a növénynek nem vízre és tápanyagra van szüksége, hanem talajoldatra. A növények optimális tápanyagellátása nagyban segíti a szőlőtőke optimális vízgazdálkodását. Ebben kiemelt szerepe van az optimális K-ellátásnak.

A gyökérzet aktivitása 6-10˚C-os talajhőmérsékletnél indul meg. Ezt jelzi a metszlapokon megjelenő könnyezés. A könnyezési folyadék, mely tőkénként néhány literre tehető, nem jelent komoly veszteséget a növény számára. Közvetett kockázatot jelent a rügyek befulladásának veszélye, amit a rügyekkel ellentétes irányú metszlapok vágásával igyekszünk csökkenteni.

6.2. A szőlő ásványi táplálkozása

A szőlőnövény élettevékenységéhez számos makro és mikro tápelemet vesz fel. A makro elemekből nagyságrendileg többre, a mikro tápelemekből lényegesen kevesebbre van szüksége. A makro elemeket szokás organogén elemeknek is nevezni, mivel a növény ezekből építi föl szervezetét. A mikroelemek többsége enzimek aktiválásában, vagy speciális biokémiai funkciójukkal töltik be szerepüket.

A makroelemek: C, H, O, N, P, S, K Ca, Mg.

A mikroelemek: Fe, Mn, Zn, Cu, Mo, B, Na, Ci, Si, Co.

A növény a makro és mikroelemek többségét a gyökérzetén keresztül pozitív töltésű kationok ill. negatív töltésű anionok formájába (molibdenát, borát, és szilikát anionok) veszi fel. A szén széndioxid formájában a gázcserenyílásokon keresztül, a hidrogén és az oxigén víz formájában kerül be a növénybe.

A tápelem felvétel szempontjából kritikus tényező a talaj tápanyagszolgáltató képessége, levegőzöttsége, vízállapota, és kémhatása. A tápanyagok elégtelen felvétele a lombozaton jellegzetes tüneteket okoz, ugyanis erre a növény érzékenyen reagál.

Az organogén elemek első három elemét (C, H, O) a növények a vízből és széndioxidból veszik fel. A tápanyag-ellátottság megítélését és a tápanyag-visszapótlás alapját a sorra kerülő első három elem (N, P, K) jelenti.

A szőlő fajlagos tápanyagigénye szerint a szőlő igényeit az (1: 0,6 : 1,5) arányú összetett/ komplex készítmények tudják a legjobban kielégíteni. Általános (de nem alapos) gyakorlati útmutatás szerint 10t/ha-os terméshozamra számolva, átlag jó kondícionális állapot esetén az említett aránynak megfelelően 310kg/ha hatóanyagot lehet (de nem feltétlen szükséges!) kijuttatni. Bővebben lásd a megfelelő technológiai fejezetben)

Nitrogén (N)

A nitrogén a növényi élet motorja. Elsődleges funkciója a fehérjék felépítésében van, fontos a virágszervek fejlődése s a megfelelő termékenyülés szempontjából. Hiánya esetén a növekedés csökken, a levelek sárgulnak. Túlzott mennyisége esetén a növekedés meglendül, esetenként a generatív folyamatok rovására. A lombozat ebben az esetben méregzöld színű lesz, a szövetek föllazulnak a betegségekkel szembeni ellenállóság csökken.

Értéke a tenyészidőszak során a levélben csökken.

Foszfor (P)

Sokéves tartam kísérletek igazolják, hogy a növényi biológiai produkciót leginkább korlátozó elem. A talajból főleg meszesebb területeken nagyon nehezen felvehető. Mozgósítható frakciója a tenyészidőszak folyamán hatszor is meg kell újuljon. Mozgékonysága csekély, a talajban könnyen lekötődik. Érdekesség, tapasztalat, hogy ókori temetők felett jobban teljesítenek az ültetvények.

Elsődleges funkciója az energetikai folyamatokban van, legfőképpen az aktív szöveti részekben. Hiánya nem szembetűnő. Jellegzetes hiánytünete lehet a sötét méregzöld, vöröses színeződés, hólyagos levélfelület. Inkább közvetett jelek figyelhetők meg: hiányos termékenyülés, gyenge növekedés, elhúzódó vegetáció.

Kifejezetten pozitív hatással van a gyökérnövekedésre. Ezt telepítéskor érdemes szem előtt tartani.

A nagyobb adagú P-trágyázás Zn-hiányt okozhat.

A Ca kijuttatás fokozza a P lekötődését.

Kálium (K)

A kálium a talajban az agyagtartalommal arányosan nő. Az agyagfrakcióhoz való kötődése folytán minél magasabb egy talaj agyagtartalma annál kevésbé mozgékony, de annál jobb a szolgáltató képesség.

A kálim közel negyven enzim aktivátora, így a növény valamennyi biokémiai folyamatában nagyon fontos szerepet tölt be. Igen fontos szerepe van az érési folyamtokban, a szénhidrátok, savak és a színanyagok szintézisében.

Nagyon fontos szerepet tölt be a növényi vízgazdálkodás szabályozásában, az aktív sztómazáródás reakciójában is. A sejt közötti víztartalom szabályozásán keresztül javítja a szövetek fagytűrését, a sejtek fagyállóságát. Arányos jelenléte mind aszályos, mind fagyos periódusokban javítja a növény környezeti ellenállóságát, elősegíti a növény gazdaságos vízfelhasználását.

Mennyisége a tenyészidő folyamán a lombmintákban csökken, ami jól jelzi a talaj K-szolgáltató képességét.

Antagonistája a Mg, és a Ca felvételének.

Reutilizálható, vagyis újrahasznosítható elem. Hiánytünetei az idősebb leveleken jelentkeznek. A levelek bronzosodhatnak, de tipikusan a levelek széle és csúcsa sárgul, majd elhal.

Kalcium (Ca)

A kalciumot a növény aktívan veszi fel a talajból, ezt követően akropetálisan, a csúcsi irányba (vagy legaktívabb részek felé) áramlik a növényben. Könnyen lekötődik. A növényben sók, valamint hídképző szerepével struktúrfehérjékhez kapcsolódva a növényi szerkezet kialakításában tölti be elsődleges szerepét. A sejtfalak szilárdságának kialakítása a betegségekkel szembeni ellenállóság miatt is igen foltos.

Hiányának elsődleges tünetei nincsenek. A tőkék fokozatosan gyengülnek, csökken az ellenálló képességük. A szőlő érzékeny a talajok aktív mésztartalmára, ezért meszes talajokon (Balaton felvidék) csak mésztűrő alanyon telepíthető (Chasselas x Berlandieri 41B, Georgikon 28).

Az idősebb részekben halmozódik, nem reutilizálható.

A lombmintákban mérhető értéke tavasztól őszig növekszik.

Erősen meszes talajokon gátolja a Fe felvételét, a fiatal levelek és hajtásvégek kifehéredését mészklorózisnak hívjuk.

Magnézium (Mg)

Elsődleges szerepét, mint a klorofil központi atomja a fotoszintézisben tölti be. Sok enzimet aktivál. Fontos szerepe van a szerves anyagok, cukrok és szerves savak szintézisében.

Hiánytünete jellegzetes! Az idősebb leveleken jelentkezik. A levelek szélétől kiindulva az érközötti területeken ék-alakú sárgulás (vörösbor termő szőlőfajtáknál vörös!) figyelhető meg.

Másik jellegzetes hiánytünete az augusztusban jelentkező fürt-kocsánybénulás (pl. Rajnai rizling). E komoly problémában nagy jelentősége van a fajtaérzékenységnek is. Különösen érzékeny az Olasz rizling

A K antagonistája. Túlzott K-adagok is kiválthatják hiánytüneteit.

Reutilizálható elem.

A lombmintákban mérhető értéke tavasztól őszig növekszik.

Kén (S)

A fehérjék alkotórészeként nagyon fontos szerephez jut a fehérjeszerkezet kialakításában hídképző szerepén keresztül (cisztin hidak).

Hiánya nem szokott jelentkezni, mivel a növényvédelem és a környezeti terhelések folytán a növények elegendő kénhez jutnak.

Vas (Fe)

Elsődleges fontosságú a fotoszintetikus rendszer és a terminális oxidáció elektronszállító rendszerének fém-proteinjeinek kialakításában. Hiányában a fotoszintetikus ill. oxidációs rendszerek nem épülnek ki megfelelően, a biológiai produkció jelentősen csökken. A hajtások csúcsi része sárgul, kifehéredik, majd a levelek a szélüktől befelé terjedően elhalnak, a virágok rosszul termékenyülnek.

Megfelelő komplex permettrágya készítményekkel a hiánytünet megszüntethető, a lombozat visszazöldülhet, de a fotoszintetikus rendszer differenciálódása már nem orvosolható, annak teljesítménye a potenciális maximális szintet nem fogja elérni.

Másik koenzimként betöltött fontos funkciója a káros oxidációs folyamatok meggátlása, a peroxidáz enzim aktiválása.

A vas a növényben két formában lehet jelen (Fe2+ - Fe3+ rendszerben), de a növények csak a Fe2+ formát tudják hasznosítani. Túlzottan meszes talajokon a szőlő nem képes redukált vasat fölvenni. Mérések szerint ilyen esetekben a hiánytüneteket mutató levelekben a vas mennyisége a normál érték duplája, triplája is lehet, azonban ez Fe3+ formában van jelen.

Technológiai jelentősége van a talaj megfelelő levegőzöttségi és nedvességi állapotának fenntartásában. Tavaszi csapadékos, hűvös időben, illetve aszályos periódusokban egyaránt jelentkezhetnek a vashiány tünetei.

Mangán (Mn)

Fontos enzimalkotó, részt vesz a fehérjék szintézisében. Kiemelt fontosságú funkciója, hogy a fotoszintézisben mangán katalizálja a víz bontását. A levelek mangántartalma a talaj levegőtlen, vagy savanyodó állapota esetén megnő. A vassal ellentétes hatása miatt a Fe: Mn arány fontos a növény megfelelő fejlődése szempontjából.

A termesztéstechnológia évről évre való követése során informatív adat lehet, hogy tanulmányok szerint a Mn fölvehetősége a talajok hosszabbtávú pH változását előre jelzi. Ez alapján elképzelhetően stratégiaszerüen védekezhetünk a talaj elsavanyodásával szemben.

Cink (Zn)

Fontos enzimaktivátor. A szőlő minden részében megtalálható. Az auxin szintézisét katalizálja, így kulcs fontosságú a hosszanti növekedésben. Hiánya jellegzetes: a levelek mozaikosan színeződnek, deformálódnak, az ízközök rövidek lesznek. Hiánya súlyos esetben a tenyészőcsúcs elhalását okozza.

A foszfor-túladagolás Zn-hiányt okoz.

Bór (B)

Igen kis mennyiségben van rá szüksége a növénynek, így túladagolása is veszélyes. A merisztematikus szövetekben a sejtosztódás folyamatában van kulcs szerepe. Fontos szerepet tölt be a sejtfalszilárdság (ebben a Ca-al együtt) kialakításában, a pollentömlő fejlődésében, ez által a termékenyülésben. Virágzás idején nagyon fontos elem (permettrágyázás). Hiánya esetén a virágok nem termékenyülnek megfelelően, a merisztematikus szövetek osztódása zavart szenved. A levelek érközötti területe mozaikszerűen sárgul, széltől kiindulva elhal, fonákja felé kanalasodik.

Negatív töltésű borát formájában veszik fel a növények. Erősen savanyú talajon felvétele gátolt.

Réz (Cu)

Elsődleges szerepét a fotoszintézis és a terminális oxidáció elektronszállító rendszerében tölti be. A rendszeres növényvédelemmel kijuttatott rézmennyiségek miatt nem igen fordul elő hiánytünete. A peronoszpóra ellen folytatott biológiai védekezés alapját jelenti.

Nehézfém, így a talajban felhalmozódva szélsőséges esetekben tapasztalták már gyökérkárosító hatását. Nyugat-Európában már nehézfémekre jellemző toxicitása miatt igyekszenek korlátozni, betiltani használatát. A borba bekerülve károsítja annak redox-rendszerét és csökkenti az élettartamát.

Molibdén (Mo)

Enzim aktivátor. A Ca-mal és B-ral együtt fontos feladata van a sejtfal-szilárdság kialakításában. Negatív töltésű molibdenát formájában veszik fel a növények. Erősen savanyú talajon felvétele gátolt.

Kobalt (Co)

A B12 vitamin képzésében nélkülözhetetlen elem, viszont kis mennyiségben is toxikus.

Klór (Cl)

A fiatal növények fokozottan érzékenyek a klórra. Dugványnevelésnél a csapvíz klórtartalmát szellőztessük ki. Telepítés idején a KCl helyett használjunk (drágább) K_2SO_4-ot, vagy amennyiben KCl-dal kívánjuk a talajt feltölteni, azt legalább fél évvel a telepítést megelőzően juttassuk ki.

A szőlő pH-érzékenysége

A szőlő a semleges és az enyhén savanyú talajokon termeszthető. Lúgos talajokon csaknem valamennyi tárgyalt mikroelem felvétele gátolt (kivéve: B, Mo, Si), így egy komplex klorózisos hiánytünet jelentkezik. Az alanyok pH tűrése eltérő, de általában az 5,5 – 7,5- ös tartományt tekinthetjük optimálisnak. Lúgos talajokon mésztűrő Chasselas x Berladieri 41B illetve Georgikon 28-as alanyokkal lehet telepíteni.

Néhány szőlőfajta erősen savas talajokon un. savkár tüneteket mutat, ilyen például a Merlot.

35. ábra. A szőlőlevél tápelemtartalmának változása a vegetációs időszakban (Szőke, 2000)

6.3. A szőlő fotoszintézise, légzése

Minden zöld növényi rész képes fotoszintézisre. Legnagyobb a levelek teljesítménye. A bogyó a saját légzéséhez szükséges szénhidrát 30-60 %-át állítja elő.

A levél klorofill tartalma a rügyfakadástól június végéig nő, utána csökken, ez a levelek öregedése.

A levél klorofill tartalma 0,1-0,5 %-a a friss tömegnek. A zöld bogyókban a klorofill mennyisége 40-60 mg/g friss tömeg. Működése a bogyó érés kezdetén megszűnik. A fotoszintézishez szükséges CO_2-t a levegőből veszi fel a növény. A levegő CO_2 tartalma általában 0,03 %. A szőlő fotoszintéziséhez a legkedvezőbb érték 0,3 % CO_2. 1 % fölötti CO_2 tartalom káros, 0,01 %-os szintet nem tud hasznosítani.

Fotoszintézis intenzitása = fotoszintézis ráta.

1 dm^2 levél felülete által egy óra alatt felvett CO_2 mennyiségét jelenti /bruttó fotoszintézis /.

Ha ebből levonjuk a légzésben felhasznált asszimiláták mennyiségét, kapjuk meg a nettó fotoszintézist.

Optimális körülmények között a fotoszintézis ráta 6-12 esetleg 20 mg CO_2/dm^2/1 óra, ami megfelel ugyanannyi gramm szénhidrátnak.

100 hl/ha terméshozam esetén a szőlő 14100 kg CO_2-t vesz fel a tenyészidő során.

A széndioxid-felvétel szorosan összefügg a sztóma nyitottsággal.

6.3.1. A fotoszintézis napi menete

Kora reggel alacsony érték, növekszik 12-13 óráig, majd ismét csökken /mérsékelt égövön /.

Mediterrán területeken délelőtti, délutáni maximum figyelhető meg.

Oka: - délben erős túlmelegedés,

- átmeneti vízhiány a levelekben,

- asszimiláta torlódás a belső szállítási sebesség eltérése miatt.

A fakadás utáni kis levelek nem termelnek elegendő asszimilátát. A levél 30-40 napos korában éri el a maximális teljesítményét.

A hajtáscsúcstól lefelé a 6. levél az, amely már több asszimilátát termel, mint fogyaszt.

Az öregedő levelek teljesítménye csökken /lelevelezés /. Hónaljhajtások szénhidrát termelése pozitív lehet.

6.3.2. A fotoszintézisre ható tényezők

1. Fitotechnikai műveletek

A fürtöt nevelő termőhajtások leveleinek fotoszintetikus teljesítménye nagyobb, mint a meddő, vagy fürtjétől megfosztott hajtás leveleié. A csonkázott vagy gyűrűzött hajtások teljesítménye szintén csökken (ld. zöldmunka-műveletek). Levélritkítás hatására a megmaradt levelek teljesítménye 20-30%-kal is emelkedhet. A termést hordozó tőkék fotorespirációja kisebb mértékű, CO_2 diffúziós képessége jobb, mint a terméketlen vagy kisebb termésű tőkék esetén.

2. Termesztéstechnológiai elemek

A támrendszert, művelés- és metszésmódot úgy kell megválasztanunk, hogy a lombfal magassága, sűrűsége és kiterjedése a lehető legnagyobb fotoszintetikus teljesítményt tegye lehetővé a maximális termésmennyiség és -minőség elérése érdekében.

3. Fény

Fénykompenzációs pont, ahol a légzés és a fotoszintézis egyensúlyban van. Ez 450-750 lux. A termesztéstechnológia szempontjából az alacsony fénykompenzációs pontú fajták kedvezőbbek.

Fénytelítettségi érték - a maximális fényintenzitás, amelynél a fotoszintézis ráta a legnagyobb. Ez 10000-70000 lux között van, általában 30000-40000 lux. Erős fény esetén fotorespiráció /fénylégzés / következik be. Ez 30-50 %-kal is növelheti a fotoszintézis rátát.

Külső-belső levelek fényellátottsága eltérő. A beárnyékolt levelek fényellátása 1000 lux alá csökken. A beárnyékolt koronarész fotoszintetikus rátája a megvilágított rész 40%-a körül alakul.

A fényintenzitás változása befolyásolja a C beépülését. Alacsonyabb fényintenzitás esetén a savakba és főleg az almasavba épül be (C14 izotóppal végzett kísérletek szerint).
Alkalmazkodás

- A szőlő levelei diafototrópos mozgást folytatnak (15-20’/nap szögállás változtatás, levélállás megváltoztatása).

- A sorok irányának megfelelő kitűzése. A megfelelő fenofázisban kell a legjobb állásban lennie a Napnak.

- A lombkorona jó elrendezése (művelés és metszésmód).

- Lombfelület szabályozásával (zöldmunkák). A levélfelület optimális értékének (1,6-2,4m^2/m^2) fenntartása.

4. Hőmérséklet

Optimum a 25-28°C , maximum 40°C . A fotoszintetikus ráta 30°C felett erőteljesen csökken. 40°C fölött a sztómák bezárnak és megszűnik a CO_2 felvétel.

Hőminimum 0-5°C között van, de 10°C alatt már nagyon kicsi a fotoszintetikus teljesítmény.

A légzés optimuma magasabb hőmérsékleten van, mint a fotoszintézisé (a fotoszintézis 30°C körül, a légzés 45-50°C körül éri el a maximumot).

5. Víz

A levelek sztómareakcióján keresztül hat. A talaj vízkapacitásának 70-80 %-os értéke kedvező a fotoszintézisre, 60 % alatt jelentősen csökken a fotoszintetikus ráta. Ha a levél vízpotenciálja -5 bár alatt van, csökken, -15 bárnál meg is szűnik a fotoszintézis aktivitása.

Vízhiány esetén az abszcizinsavak mennyisége nő, ez a sztóma részleges záródását okozza. A vízállapot helyreállását követően 5 nap múlva állhat helyre a normális fotoszintézis.

A fajták között jelentős különbség van az érzékenységet illetően.

Vízhiány szempontjából kritikus fenofázisa a zöldbogyó növekedés. Kevésbé veszélyeztetett a virágzás és a termésérés.

6. Légnedvesség

A sztómákon keresztül hat. Kedvező a 70 %-os légnedvesség /relatív páratartalom/.

Délben a relatív páratartalom csökkenése sztómazáródást okoz.

7. Ásványi táplálkozás

A szőlő harmonikus tápanyagellátása elősegíti az optimális fotoszintézist.

A fotoszintézis termékei

85 % szénhidrátok

8-10 % szerves savak

2-5 % aminosavak

Szerves savak: sóskasav, borkősav, citromsav, borostyánkősav

Aminosavak: cisztin, hisztidin, aszparaginsav, glutaminsav, alanin, valin fenilalanin, lizin.

Szénhidrátok: szállított forma szacharóz (85% ), kisebb része glükóz, fruktóz

Asszimiláták haladási iránya - a legaktívabb részek felé. A vegetáció alatt változik (36. ábra).

Gyengén fejlett, mély árnyékban lévő részek vonzási hatása.

36. ábra.Az asszimiláták mozgása a hajtásban a csúcs felé és lefelé,
annak növekedése és a bogyó érése folyamán (Koblet, 1969)

6.3.3. A légzés

A szőlő O_2-t vesz fel és CO_2-t és vizet ad le. Az átalakulás során a szénhidrátokból ATP és CO_2 ill. víz keletkezik.

Légzési hányados (RQ): az egységnyi idő alatt kilélegzett CO_2 és a felvett O_2 térfogatának aránya /RQ érték/.

A cukrok oxidációjánál ez az érték 1,0 az almasav esetében 1,33.

Fiatal növény légzési hányadosa magasabb (1 vagy 1 fölötti). Kifejlett levelek esetében 0,8-1.

A légzés intenzitása (RI): az egységnyi idő alatt a növény egységnyi tömege által abszorbeált O_2 vagy kilélegzett CO_2 mennyisége adja meg.

Az egyes szervek légzési intenzitása eltérő, nagyobb a levél és a virág intenzitása. Több tényező befolyásolhatja.

Erős növekedés fokozza, árnyékhatás csökkenti, a hőmérséklet növekedés exponenciálisan fokozza a légzés intenzitását. A sebfelület is fokozza a légzést.

A légzés maximuma:

- rügyfakadáskor

- virágzáskor

A levelek a hajtás különböző szintjein eltérő légzési intenzitást adnak, legnagyobb a csúcsi harmadban 2,7 mg/h/dm^2 CO_2. Túlterhelt (rügyterhelés) tőkék légzése a terhelés hatására jelentősen csökken!

Fajtatulajdonság is befolyásolja. Korai és késői érésű fajták között nagy a különbség. A 8-9 napos zöld bogyók légzése korai érésű fajták esetében 341-352 mg/kg, késői érésű fajták 175-197 mg/kg CO_2 / óra.

A szőlő légzése során a vegetációs idő alatt 10-20 kg cukrot használ fel naponta ha-onként.

A téli rügyek légzés-intenzitása

júniusban 35-40 ml O_2/h/100 mg friss anyag

november - decemberben 9-10 ml O_2/h/100 mg friss anyag

március végén 85-90 ml O_2/h/100 mg friss anyag

A gyökérzet légzésintenzitása kettős, május és augusztusi minimummal jellemezhető, maximumát januárban éri el!

A vesszők légzésintenzitása a nyugalmi állapot szerint változik. Tárolási hőmérséklet 0-2-4 °C kedvező. A vesszők energiavesztesége szaporítóanyag-előállítás esetén kritikus jelentőségű:
normál tárolás (ingadozó hőmérséklet): 5- 25%,
tárolás 10’C felett: 20- 30%
tárolás 0- 2’C között: 2-5% energiaveszteség.

Interkonverzió (cukor-keményítő átalakulás)

A nyugalmi időben a vesszőben a keményítő – cukorátalakulás folyik. A magas cukortartalom kedvező a fagytűrés szempontjából.

36. ábra. A Riparia portalis alanyfajta cukor-, keményítő- és össz szénhidrát-tartalom változásai a tőkén telelt vesszőben (10. szártag).
(Eifert J. –Pánczél M. – Eifertné, 1959) Az alsó grafikon a léghőmérséklet öt napi középhőmérsékleteit mutatja

A: a vessző színeződés kezdete

B: a vessző színeződés vége

C: a lombszíneződés kezdete

D: a lombhullás vége

E: az intenzív vízfelvétel kezdete a vesszőben

f: rügyduzzadás

g: rügyfakadás

7. A szőlő életszakaszai és éves biológiai ciklusa

7.1. A szőlőtőke életszakaszai

1. a tőkekialakítás szakasza

(ültetéstől termőrefordulásig, 1-3 év, ill. 4-5 év)
Alacsony C/N arány: a gyökérzet több N-t vesz fel mint amennyi C-et a fotoszintézis beépít. Erőteljes gyökérnövekedés. Alacsony szintű termőrügy-differenciálódás.

2. fokozódó termőképesség szakasza

(termőrefordulástól a teljes termőképességig, 5-8 év között)

Az első fürtök megjelenésétől a teljes termőrefordulásig tart (1-3-tól a 5-8. évig). A C/N arány emelkedik. Fokozódik a florigén termelés és a rügydifferenciálódás. Az alakítás és művelés során kialakul a tőke föld alatti és feletti tömegének aránya.

3. a teljes, vagy kiegyenlített termések szakasza

(a teljes termőrefordulástól az elöregedés kezdetéig)

Az 5-6. évtől 25-30. évig. A C/N arány egyre inkább a C javára eltolódik. A termőrügy differenciálódás a fajtára jellemző maximális szinten van.

termőegyensúly: a vegetatív és generatív tevékenység összhangja

4. az öregkori szakasz

(az öregedés kezdetétől a teljes elöregedésig)

A csökkenő termőképesség és produktivitás fázisa. A C/N arány magas szintjének alapvető oka a gyökérzet csökkenő aktivitása. Igényes technológiai és megfelelő ökológiai környezetben a gyökérzet, ellenkező esetben a föld feletti rész előbb öregszik el.
Jelei: rügyek gyenge fakadási százaléka, elhaló farészek, kevés, rövid és vékony hajtás, kis virágzatok, gyenge termékenyülés, kisebb és kevésbé osztott levelek.

Biológiai elöregedés:
- életfolyamatok csökkenése

Üzemi elöregedés
- fenntartási költségek növekedése,
- erkölcsi öregedés (fajta, technológiai váltás)

7.2. A szőlő éves biológiai ciklusa

A szőlő éves biológiai ciklusa a vegetációs és a nyugalmi szakaszok ismétlődése. A vegetációs periódus a nedvkeringés megindulásától a lombhullásig tart. A vegetációs nyugalom periódusa a lombhullástól a következő évi rügyfakadásig tart.

38. ábra. A szőlő vegetációs és nyugalmi periódusai (Fregoni, 1985)

7.2.1. Tenyészidő (vegetációs periódus)

Növekedés és fejlődésbiológiai szempontból a vegetációs periódus vegetatív és reproduktív fázisokra osztható.

A szőlő vegetatív fázisának folyamata:

1. a rügyfakadástól a hajtások beérésének kezdetéig (áprilistól augusztusig),

2. a hajtások fásodásának kezdetétől azok teljes beéréséig, ill. a lombhullásig (augusztustól október végéig),

3. a vegetációs nyugalom (lombhullástól rügyfakadásig).

39. ábra. A szőlő vegetatív fázisa (Fregoni, 1985)

A reproduktív fázis folyamata:

1. a termőrügyek kialakulása (májustól augusztusig)

2. a virágzatok és a virágok kialakulása (rügyfakadástól virágzásig)

3. a megtermékenyüléstől a terméskötődésig (május végtől június közepéig)

4. a bogyók növekedése (június közepétől szeptember elejéig)

5. a bogyók érése (fajták érése szerint augusztus elejétől októberig)

40. ábra. A szőlő reproduktív fázisa (Fregoni, 1985)

A vegetatív és reproduktív fázisok technológiai értelmezése szükségessé teszi a gyökérnövekedés évi biológiai ciklusának ismeretét.

41. ábra. A gyökér évi biológiai ciklusa (Fregoni, 1985)

A gyökérzetnek mélynyugalmi állapota nincs. Annak aktivitását a környezeti tényezők nagyban befolyásolják. Téli időszakban működése minimális szintre csökken. Aktivitását két maximum jellemzi. Tudományos vizsgálatok szerint hazánk területén a tavaszi maximum a meghatározóbb.

Megállapítások:

- Minden termőhajtáson egyidőben lejátszódik mind a vegetatív és a reproduktív fázis, vagyis minden termő hajtás egyszerre helye az asszimilálófelület növekedésének a termésérésnek és a termőrügyek differenciálódásának

- A hajtásnövekedés maximuma az őszi-tavaszi nagyobb gyökérabszorpciós periódust követi. A gyökérzet biológiai aktivitásának maximuma ugyanakkor nem esik egybe a tápanyag igény szempontjából kritikus hajtásnövekedési maximummal!

- A hajtások legintenzívebb napi növekedése a virágzás periódusára esik. Ennek következménye lehet a virágok hiányos termékenyülése, az intenzív hajtásnövekedés és a virágzás tápanyag konkurenciája miatt.

- A bogyónövekedés megközelítőleg egybeesik a hajtásnövekedéssel.

- A virágzás végén és a bogyónövekedés alatt zajlik a következő évi termőrügyek differenciálódása ezt követően a bogyóérés a tartaléktápanyagok felhalmozása (téltűrés), illetve a vesszőbeérés jelent konkurenciát a télirügyek (termőrügyek) differenciálódása számára. Ennek ellenére a szőlőre nem jellemző a gyümölcstermő növények esetében tipikus szakaszos rügydifferenciálódás (alternancia) a túlzott mértékű tápanyagelvonás esetén. A szőlő esetében inkább a télállóság gyengül ilyen esetekben.

- A bogyóérés egybeesik a gyökérzet aktivitásának minimumával és a hajtásbeérés periódusával.

- A szőlő éves biológiai ciklusa első felében az előző év őszén és az azt követő tavaszon felhalmozott ásványi anyagokat és asszimilátát használja fel.

A szőlő fenológiai fázisai

- könnyezés

- rügyfakadás

- hajtásnövekedés

- virágzás

- bogyónövekedés

- termésérés

- hajtások beérése

Könnyezés a nedvkeringés megindulása

Kezdete 7-10 °C-os talajhőmérséklet (Biológiai 0 °C)

Időtartama 29-66 nap – átl. 36 nap

Gyökérnyomás: 0,15-0,2 Bar

Könnyezési folyadék mennyisége:

- alacsony tőkeforma: 1-2 l/tőke

- kordon művelés: 5-8 l/tőke

Könnyezés – rügyfulladás

Metszés ideje – könnyezés erőssége

Rügyfakadás a hajtások fejlődésének kezdete

Kezdete: + 10 °C fölötti levegőhőmérsékletnél (Biológiai 0 °C)

Időtartama hőmérséklettől függ (30 °C-on 8-10 nap)

Csúcsdominancia – szálvessző lekötés

Kipállás

Későtavaszi fagyok utáni korrekciós metszés

Hajtásnövekedés több fenológiai fázison áthúzódó folyamat

Kezdete: a rügyfakadástól (alacsony hőmérsékleti hatás)

Időtartama: augusztus második feléig
Hőmérsékleti hatás:

- optimális 28-30 °C-ig

- leáll: 40-42 °C-ig

Ütemét befolyásolja:

- fény intenzitása

- a megvilágítottság időtartama

- vízellátás

- tápanyagok (N, P_2O_5, B)

- fajtatulajdonságok

- tőketerhelés

Legintenzívebb növekedés: május-június-július közepe (6-15 cm/nap)

Hónaljhajtások fejlődése – okok: fajtatulajdonság, terhelés, zöldmunka

Virágzás a virágnyílás kezdetétől a bogyó kötődéséig tart

Kezdete 14-16 ízközű hajtáshosszúság (május vége, június eleje)

Befolyásolja:

- fajtajelleg

- időjárási tényezők

- művelésmód

Időtartama:

- egy fürt: 4-8 nap

- egy fajta 8-14 nap

- egy ültetvény: 12-20 nap

A szőlő széllel porzódó növény

A szekrétumcsepp megjelenése ismétlődik (10-12 nap)

A virágzás hőigénye:

- 17-19 °C alatt rossz termékenyülés

- 25-28 °C-on kedvező

- 35-40 °C-on virágelszáradás

Borús, csapadékos idő kedvezőtlen

Bogyónövekedés a megtermékenyüléstől a zsendülésig tart

természetes bogyóhullás – 3-4 mm bogyónagyságnál

Savtartalom kialakulása: 20-30 g/kg-ról 4-15 g/kg értékre csökken

Cukortartalom 20-30 g/kg-ról – 130-250 g/kg értékre növekszik

Víztartalom nő, viasztartalom megjelenése.

Hajtásnövekedés csökken, rügydifferenciálódás

Időtartama: 1,5-2,5 hónap

Termésérés zsendüléstől a teljes érésig tart

Időtartama: 30-90 nap (fajta, időjárás)

Látható jelei:

bogyó héj áttetsző, rugalmassá válik

bogyó újra nő, a héj rugalmas, de ez a fázis végén megszűnik

(bogyórepedés)

fajtára jellemző szín, illat- és ízanyagok kialakulása

A bogyó héjvastagsága és rothadás-érzékenysége között negatív összefüggés van. Minél vastagabb a bogyó héja, annál kevésbé érzékeny a botritiszes szürkerothadásra.

Érés fokozatai:

- zsendülés

- teljes érés

- fogyasztási érettség (csemegeszőlő)

- technológiai érettség (borszőlő)

- túlérés – aszúsodás

Érés ütemét befolyásolja: időjárás, fajta, tápanyagellátottság, termesztéstechnológia.

Hajtásbeérés

A bogyóéréssel együtt kezdődik, de utána fejeződik be. A fásodás alulról fölfelé halad, fajtára jellemző színű lesz a vessző. Keményítő felhalmozás a fás részekben és a gyökérben.

Vessző víztartalma 50-65 %-ra csökken.

Szénhidráttartalom 10-25 % között.

Hőmérsékleti igénye +1 - +8 °C napi középhőmérséklet

Időtartama: 1 – 3 hónap

Természetes lombhullás – kora őszi fagyok

Az érett vessző jellemzői
„morfológiailag”, ha:

- a kéreg teljes egészében fajtára jellemző színű, elparásodott – zöld árnyalat nincs,

- levélnyél alap elparásodott, sima,

- a vessző meghajlítva ropog, recsegve törik, a törés helyén a holt kéreg rostszövetének szálai kiállnak,

- a bélszövet barna, elfásodott,

- a faszövet jól elválik és zöldesfehér - fehéreszöld színű,

„fiziológiailag”, ha

- a természetes víztartalom a frissen szedett vesszőben 42- 54%,

- összes szénhidrát tartalom a szárazanyag 13 %-a.

7.2.2. A nyugalmi időszak

A lombhullástól a tavaszi nedvkeringés kezdetéig tart.

Az egyes szervek nyugalmi ideje nem azonos:

Gyökér nincs fiziológiai mélynyugalom, csak a talajhőmérséklet 6-9 °C alá

süllyedése akadályozza a fejlődését

Kambium (merisztéma szövetek) nincs mélynyugalmi állapota

Kalluszképződés sajátos ritmusa van

Nyár végén csökken, októbertől februárig szünetel a kalluszképződés. Februártól aktivitás fokozódik. Maximuma: március-áprilisban. Ez fajta-tulajdonság, aminek nagy jelentősége van a szaporítóanyag-termelésben.

Rügy

Fiziológiai mélynyugalom:

Időtartama: augusztustól január vége – február elejéig (70-75 nap a rügy kihajtási ideje)

Kényszernyugalom:

A mélynyugalom befejeződésétől fakadásig tart (a rügy 20 napnál rövidebb idő alatt kihajt)

8. A szőlőtermesztés környezeti feltételei

A szőlő életfolyamatait, termesztésének sikerét számos, a növényt körülvevő tényező befolyásolja. Egyesek ezek közül jelentősebben, mások kevésbé befolyásolják, bizonyos körülmények pedig egyáltalán nincsenek rá hatással.

Ökológiai tényezőknek nevezzük a fiziológiailag (élettanilag) hatékony környezeti tényezők összességét.

Ennek megfelelően beszélhetünk:

- a szőlő létfeltételeiről: fény, hő, víz, oxigén, széndioxid, ásványi elemek,

- nem létfeltételekről: szél, füstgázok, légnyomás.

Valamint meg kell különböztetni a termőhelyi (termesztési) viszonyokat:

Tudatos emberi tevékenység alapján kialakított környezet, amely figyelembe veszi az ökológiai tényezők mennyiségi-minőségi viszonyait és azok egymáshoz viszonyított arányait.

Az ökológiai tényezők csoportosítása

1. Éghajlati (klimatikus) tényezők: fény, hő, csapadék, levegő, (nedvességtartalma és mozgása), elektromos jelenségek

2. Talaj (edafikus) tényezők: az alapkőzet és a talaj mechanikai összetétele, fizikai, kémiai tulajdonságai, mikrobiológiája

3. Biotikus tényezők: emberi beavatkozás hatásai, növények, állatok

8.1. Éghajlati (klimatikus) tényezők

Az éghajlati tényezők összessége. Elemeit külön-külön és együtt is vizsgáljuk

8.1.1. A fény

A szőlő fénykedvelő növény, de a szórt fényt is viszonylag jól hasznosítja Az asszimiláta termelés intenzitása a levélfelület nagyságától és aktivitásától függ. A szőlő a fiziológiailag aktív fény 1-3 %-át tudja hasznosítani, ez a napfényenergia kihasználási vagy technikai együtthatója. Ez a technikai együttható a termesztéstechnológiával befolyásolható: fekvés, sorok tájolása, tőszám, lombfal magassága és szögállása, zöldmunkaműveletek. Mindezeket úgy válasszuk meg, hogy a lombfelületet „kifordítsuk” a fény felé.

A mérsékelt égöv északi-déli területein alkalmazott művelésmódok között különbség figyelhető meg, aminek alapja a káros hőmérsékleti hatások kockázata a mediterrán területeken, valamint a kedvezőbb fénykihasználásra való törekvés.

A kedvező megvilágítottság 1,5-szeresen javítja a differenciálódó rügyek termékenységét. A szőlőfürt is kedveli a fényt (lelevelezés). A napfényen fejlődő fürtök mérete és cukorfoka is 20-30%-kal magasabb értéket mutat, mint az árnyékban fejlődőké.

Árnyékolt levelek szénhidrát termelése 50-70 %-kal csökkenhet. A szőlő a 20-30000 Lux fényerőt hasznosítja legjobban.

Nettó biológiai produktivitás: a képződött asszimiláták és a légzéshez elhasznált asszimiláták közötti különbség (ált. 4-9 g/m^2 szénhidrát/nap).

Gazdasági produktivitás: a nettó biológiai produktivitás ember által hasznosítható része.

Levélfelületi index: az 1 m^2 talajfelületre eső levélfelület nagyságát fejezi ki (művelésmód, tenyészterület, fajta módosítja). Kedvező értéke: 2,5 körüli.

A megvilágítottság intenzitását a napfényes órák számával fejezzük ki. Ennek értékét befolyásolja a terület és az állomány által kialakított mezo- és mikroklíma.

Napfényes órák száma:

- a fényviszonyok jellemzője

Magyarországon: 1800-2070 óra/év

1250-1500 óra/vegetációs időszak

Alföld déli részén 2050 óra/év fölött

Pécs-Villány: 2000-2050 óra/év

Etyeki, Móri borvidék:

Dél-Balaton, Balatonfelvidék: 1950-2000 óra/év

Mátra-alja, Eger, Bükk-alja: 1900-1950 óra/év

Soproni, Tokaji borvidék: 1850-1900 óra/év

Földközi tenger környékén: 1800-2000 óra/vegetációs időszak

8.1.2. Hőmérséklet

A különböző szőlőfajok hőigénye eltérő:

- V. vinifera mezoterm (mérsékelt égövi) növény

- V. amurensis és a V. labrusca fagytűrő

- Muscadinia alnemzetség fajai a szubtrópusi körülményeket kedvelik.

A termesztet szőlő (V. vinifera) hőigénye: 9-21 °C évi középhőmérséklet. Az ennek megfelelő izotermális (azonos hőmérsékletű) területeken a szőlő eredményesen termeszthető:

- 9-16 °C évi középhőmérséklet – minőségi szőlőtermelés, fajtajelleg, gazdag íz és zamat,

- 16-21 °C évi középhőmérséklet – sok színanyag, de kevés íz, zamat jellemző.

A szőlő számára fontos az éves középhőnérsékleti érték, ami Magyarországon 9-11˚C között van. (Miskolc, Sopron: 9,5-9,9; Pécs, Szeged: 11,4.) Ezzel a szőlőtermesztés északi határterületének közelében vagyunk. A tenyészidőszak éves középhőmérséklete 14-18˚C között kell legyen, ennek hazánk borvidékei megfelelnek. A minőségi borszőlő termés szempontjából nagyon fontos a minimum 18˚C-os júliusi középhőmérséklet.

Biológiai 0 °C:
Az a hőmérséklet, ami a szőlő életfolyamatainak megindulásához szükséges.

Vegetációs időszak:
Kezdete, amikor a levegő napi középhőmérséklete eléri a + 10 °C-ot (április 1-től szeptember 30-ig, ill. április 4-10-től október 20-ig).

Effektív hőösszeg (teljes hőösszeg):
A vegetációs időszak napi középhőmérsékleteinek összege.

Aktív, vagy hatásos hőösszeg:
A + 10 °C napi középhőmérséklet feletti hőmérsékletek összege a vegetációs időszak alatt

Effektív és aktív hőösszeg igény (rügyfakadástól a termés éréséig)

Effektív h. ö.

Aktív h. ö.

Vegetációs napok száma

igen korai érésű fajták:

2200-2400 °C

680-850

110-120

korai érésű fajták:

2400-2600 °C

850-1150

120-130

közepes érésű fajták:

2600-2800 °C

1150-1350

130-145

késői érésű fajták:

2800 °C fölött

1350 fölött

145 fölött

Tanulság, hogy Magyarország területe az igen korai, korai és közép érésű fajták termesztésére alkalmas.

Hazánk évi középhőmérséklete: 10 °C körül

Hazánk effektív hőösszege: 2600-3300 °C

Hazánk aktív hőösszege: 1400-1600 °C

Speciális technológiai elemekkel trópusi-szubtrópusi szőlőtermelés (Brazília, Dél-Afrika) is megvalósítható (öntözés megvonása szüret után, metszés, a rügyek K-cianidos kezelése, árasztásos öntözés, évente 2,5 szüret).

Hőmérséklet káros hatásai

- perzselés (40 °C felett)

- alacsony hőmérséklet (kora őszi fagyok)

- szőlő levél - 1 °C-nál megfagy,

- szőlő fürt - 3 − - 4 °C (eiswein)

- késő tavaszi fagyok

- duzzadó rügy - 3 − - 4 °C

- zsenge hajtások 0 °C alatt károsodnak

- téli fagyok

- 15 °C alatt a fajták zöme elfagy (rügykár)

- 17 °C alany és interspecifikus fajták

- 21 °C fagytűrő fajták, V. amurensis

- 5 °C-nál a gyökér megfagy (szaporító anyag termesztés).

8.1.3. Csapadék

Vízfelhasználás
Transzspirációs együttható:
- egységnyi szárazanyag előállításához szükséges vízmennyiség. Értéke 250-400 l/kg között változik.

A szőlő nagy vízfelhasználású és közepes vízigényű növény. A nagy mennyiségű vizet kisebb nedvességtartalmú talajból is fel tudja venni (vízkereső gyökér).

A vízfelhasználás üteme változó (1 m^2 lombfelület párolgása mm/nap)

rügyfakadástól – virágzásig 0,9

virágzástól – zsendülésig 1,5

zsendüléstől – szüretig 1,4

szürettől – lombhullásig 0,7

tenyészidő átlaga 1,1

Magyarország csapadékmennyisége: 500-800 mm/év

A lehullott éves mennyiség a szőlő számára elegendő, de a csapadékeloszlás nem megfelelő. A telek egyre szárazabbak, így a talajok téli csapadékfeltöltése egyre kevésbé tart ki a májusi időszakig.

A klímaváltozás hatásaként jelentkező időjárási szélsőségek eredménye, hogy az éves csapadékmennyiség záporok, zivatarok, esetenként jégesők formájában érkezik.

A csapadék káros hatásai

- ónos eső

- harmat (kedvező, kedvezőtlen hatás)

- légköri aszály

- talaj erózió

- gombás fertőzések

8.1.4. A levegő

Elsősorban összetételével (CO_2, O_2, nedvességtartalom) és mozgásával (szél) hat a szőlőre.

- Oxigén-hiány alakulhat ki ónos eső után, aminek rügyfulladás lehet az eredménye.

- A szél hatásai:

- gombás betegségek elleni védelem,

- légköri aszály fokozása,

- a levélfelület száradása,

- homokverés alföldi területen,

- a tőkék ki és befúvása, ami ellen talajtakarással védekezhetünk,

- hajtáskárok, aminek főleg a tavaszi hajtásválogatás idején van jelentősége,

- szállított fagyok érkezése és lefolyása,

- kisugárzásos fagyok kialakulás esélyének mérséklése.

A fény, a hő és a csapadék együttes értékelése

Hő-fény index:

- tenyészidő aktív hőösszege × a lehetséges napfényes órák számával, ennek az egymilliomod része (10 -6) a mutató szám

2,6 alatt szabadföldön nem termelhető szőlő.

7,0 fölötti érték is kedvezőtlen

- rövid tenyészidejű fajták: 2,8

- középérésű fajták: 3,5

- késői érésű fajták: 4,5

Magyarországi érték: 3,5 – 4,2 (késői érésű fajták kockázata)

Csapadék – hőindex:

- a tenyészidő aktív hőmérséklete × a csapadékmennyiséggel, az összeg osztva 100.000-el

Peronoszpóra-fertőzési jellemző:
az április – augusztus hónapok adataiból számított csapadék-hőindex értéke

4,0 feletti érték – peronoszpóra veszélyes év, vagy terület

2,3 − 3,5 érték – peronoszpóra mentes év, vagy terület

5,2 − 5,5 érték – Nyugat-Dunántúlon

Hidrotermikus koefficiens:
- tenyészidőben lehullott csapadék összege osztva a hőösszeg tizedrészével

0,5-2,5 érték kedvező a szőlőtermelésre

optimális érték: 1,0-1,5 között

Magyarországon: 0,9-1,6 között van

Az éghajlatot módosító környezeti adottságok

1. Fekvés

domborzati viszonyok (mikroklíma)

égtáj szerinti lejtés (D, DNy, DK, de Somlóhegy)

vízfelület (Balaton, Tisza)

erdő közelsége

2. Tengerszint feletti magasság

100 m alatt - Alföld

300 m felett - minőségcsökkenés, de Egedhegy (540m)

140-250 m közötti magasság a legkedvezőbb

3. Völgykatlanok

kevesebb fény, veszélyesebb fagyok, fokozott gombás betegségek

4. Ember által létrehozott építmények hatása (támfal, stb.)

8.2. Edafikus (talaj) tényezők

Általános vélemény: „a szőlő a talajban nem válogat”

Az alany- és európai fajták igénye, érzékenysége tág határok között mozog.

A szőlőtalaj értékelésekor figyelembe kell venni a talaj:

- származását,

- típusát,

- mechanikai összetételét,

- rétegezettségét,

- kötöttségét,

- humusztartalmát,

- színét,

- mélységét,

- vízgazdálkodási jellemzőit,

- kémiai tulajdonságait,

- mésztartalmát.

Aktív mésztartalom: – magyar mészfok (alanyfajták mészérzékenysége)

Kötöttség: - filoxéra fertőzési veszély értékelése

8.3. A szőlő élő környezete (biotikus tényezők)

Közvetlenül hatók:

- vírusok,

- baktériumok,

- gombák,

- állati kártevők

Közvetve hatók:

- gyomnövények

Az ökológiai egyensúly megteremtése és fenntartása a hosszútávú környezettudatos szőlőtermesztés alapja.

Sorold fel a felborult ökológiai egyensúlyú szőlőültetvények élő szervezeteit!

Sorold fel az ökológiai egyensújjal jellemezhető szőlőültetvények élő szervezeteit!

42. ábra. A szőlőültetvények felborult ökológiai egyensúlya (Szőke, 1996)

43. ábra. A szőlőültetvények ökológiai egyensúlya (Szőke, 1996)

Állományklíma

Makroklíma:

Egy-egy nagyobb táj domborzati, lejtési, tengerszint feletti magassági és talajviszonyai együttesen határozzák meg az adott térség fény, hő, nedvességviszonyait, ezt makroklímának nevezzük. Így pl. beszélhetünk az Alföldi, a Dunántúli táj makroklimatikus körülményeiről.

Mezoklíma:

A mezoklíma az előbbi egységen belül valamilyen környezeti adottság különbözősége miatt lehatárolható egység, melynek a fény, hő és nedvességviszonyai eltérőek a nagyobb táj többi részétől. Így pl. az alföldi tájon belül a Duna-Tisza köze, a Tiszántúl, vagy a Körös völgy mezoklímának tekinthető.

Mikroklíma:

Egy adott területen (pl. szőlőültetvényben) a terület domborzati, lejtési, tengerszint felett magassági és talajviszonyai, valamint egyéb környezeti hatások (pl. tavak, folyók, erdő közelsége) miatt a közvetlen talajfelszín fölötti légtér fény, hőmérséklet és nedvességi viszonyai megváltoznak. Ennek következtében alakul ki a mikroklíma.

Befolyásolja:

- domborzat,

- légtér,

- tengerszint feletti magasság,

- talajviszonyok,

- környezeti hatások (tó, erdő stb.),

- művelési módok.

Állományklíma

Állományklímának nevezzük az ültetvényen belül kialakuló mikroklímát.

Ennek részei:

- ültetvény talajának mikroklimatikus tere,

- ültetvény belső mikroklimatikus tere,

- ültetvény feletti külső mikroklimatikus tér.

Állományklímát módosító tényezők:

- szélviszonyok,

- öntözés,

- állományklíma tudatos alakítása.

Pl.
Cipruson - tőkék alacsony nevelése, hajtások földön futtatása (erős szél miatt)
Olaszországban - a sátorlugas művelések (perzselő naphatás, lejtésszög miatt)
Alföldön - gyümölcsfa köztes telepítés (árnyékhatás, szélfogó hatás)

II. Technológiai rész

1. A szőlő szaporítása

1.1. Szaporítási módok

1.2. A szőlőszaporítás biológiája

Fogalmak:

alany (hipobiota): a tőke gyökerét, a talajba kerülő részt adja,

nemes (epibiota): a tőke föld feletti fás részét adja,
- oltóhajtás: zöld növényi rész,
- oltóvessző: egy éves fás rész,

közbeoltás (polibiózis): a két elem összeoltása,

mesterséges symbiozis: az oltási elemek együttélése,

összeférhetőség: biológiai rokonság,

vegetatív kompatibilitás/ inkompatibilitás: (oltási affinitás) az oltásnál a vegetatív szövetek egyesülésre való hajlama (megismételt oltással értékelhető, eldönthető),

affinitás: (valódi, vagy együttélési affinitás) a biológiai rokonságon alapuló szöveti egyesülésre és kölcsönös, tartós, aktív együttélésre való alkalmasság. Legalább 30 év együttélés adatai alapján értékelhető.

A jó minőségű oltvány-előállítás feltételei:

- Megfelelő energiakészlet, vesszőérettség

- Megfelelő nedvességi állapot

- Megfelelő egészségi állapot és tisztaság

- Megfelelő környezeti feltételek (tárolás, feldolgozás)

- Csúcsdominancia és polaritás

- Dorziventrális száranatómiai felépítés

- A metszlap részeinek helyzete

- A kalluszképződés endogén ritmusa

1.2.1. Az érett vessző jellemzői

„morfológiailag”, ha:

- a kéreg teljes egészében fajtára jellemző színű, elparásodott – zöld árnyalat nincs,

- levélnyél alap elparásodott, sima,

- a vessző meghajlítva ropog, recsegve törik, a törés helyén a holt kéreg rostszövetének szálai kiállnak,

- a bélszövet barna, elfásodott,

- a faszövet jól elválik és zöldesfehér - fehéreszöld színű,

„fiziológiailag”, ha

- a természetes víztartalom a frissen szedett vesszőben 42- 54%,

- összes szénhidrát tartalom a szárazanyag 13 %-a.

A szőlővessző biológiai energiakészlete

A feltétel teljesüléséhez szükséges, hogy a szaporításra felhasznált vessző rendelkezzen elegendő biológiai energiával, és olyan fiziológiai állapotban legyen, hogy a raktározott biológiai energiát mozgósítani is tudja.

A biológiai energia a vessző tartalék-tápanyagiból származik, melynek nagyobb része szénhidrát. Az energia a szénhidrátokból a sejt légzése útján szabadul fel. Az oltvány előhajtatás során nagy jelentőségű a fényenergia is. A sejtek szaporodását, a szövetek szerveződését növekedési hormon-rendszerek szabályozzák. A folyamatok menetét nagyban befolyásolja a vesszők vízállapota.

- A vessző szárazanyag-tartalmának 10-12 %-a szénhidrát.

- Könnyen mobilizálható formák: cukrok, keményítő.

- A fajták szénhidráttartalma eltérő: Vitis vinifera-nak több, az alanyoknak kevesebb.

Fontos tudni!

- A 0 – +14 °C-on tárolt vessző szénhidrát anyagcseréje azonos a szabadföldön lejátszódó folyamatokkal.

- December közepéig a szőlővessző mélynyugalomban van (hormonális gátlás).

- A 10-12 °C-on tárolt vessző az oltás időpontjára (február vége – március) elveszti energiakészletének 20-25 %-át.

- A ládázott oltványokat az előhajtatásig 0 - +4 °C között célszerű tárolni.

- Az oltási folyamatok során a vessző a lehető legrövidebb ideig legyen meleg helyiségben.

- Az előhajtatás hőmérséklete energiafelhasználás szempontjából a legkedvezőbb legyen (általában 23-25 °C).

- Fényben kell hajtatni!

- Az edzés hőmérséklete +8 - +10 °C között.

A víz szerepe

A sejtekben a vízmolekulák elektromosan dipoláris felépítettségüknél fogva elektrosztatikusan kötődnek. A kötöttség erőssége szerint beszélünk szabad, valamint kötött vízről. A vessző víztartalma függ a fajtától és az évjárattól is.

A vessző biológiai értékét nem elsősorban a víztartalom (a friss vesszőtömeg 40-50 %-a), hanem a víz megtartásának képessége, ill. körülményei határozzák meg. Az eredeti víztartalom 30 %-ának elvesztése már visszafordíthatatlan kárt okoz (súlycsökkenés).

A polaritás és a vessző részaránytalan szerkezete (dorziventrális szárszerkezet)

A vessző kerületi pontjai, vágási síkja is befolyásolják a kalluszosodást.

- nemes vessző gyökérpóluson: intenzívebb kallusz képződés, alanyvesszőn ilyen különbség nincs

- háti-hasi oldal: erősebb kallusz képződés mind gyökér mind szárpóluson

- barázdás oldal: leggyengébb a kallusz képződése

44. ábra. Az érett vessző keresztmetszetének vázlata (Kozma, 1991)
a) barázdás, b) lapos, c) háti, d) hasi oldalak, + : kalluszképzési hajlam oldalanként

A metszlap ennek megfelelően:

- gyökérpólus felé eső része -barázdás oldalon is- erőteljesebb kallusz képződést mutat

 oltócsapon a brázdás oldalon van a metszlap alsó vége

- Alanynak a szárpólus metszlapján a felső vége aktívabb

 alany esetében a barázdás oldal a metszlap felső állásába kerül

Ezért az oltványkészítésnél a barázdás oldal a lapos oldallal találkozik.

45. ábra. Az oltócsap helyes felhelyezése

A kallusz képződésének endogén periodicitása

Az oltásforradás előfeltétele a vessző-kambium mentén jelentkező sebhegesztő szövet, a kallusz. Ez inaktív szövet, de benne differenciálódó kambium hozza létre a nemest és az alanyt összekötő szállítószöveteket. A kallusz képződést növényi növekedési hormonok indukálják (pl. ß-indol-ecetsav IES). A kallusz képződésnek endogén rítusa van, ennek maximuma márciusban van. A V. vinifera fajták esetében a ritmus nem jelentős, mert bármikor képes kalluszképzésre, az alanyfajok esetében jelentősebb. Az oltványok hajttatását a legjobb kihozatali eredmény érdekében erre az időszakra időzítjük:

- korai kallusz képző: Riparia portalis március 1-15.

- középidőben kallusz képző: Berl. × Rip. 5BB, 5C, SO_4 március 15-április 1.

- késői kallusz képző: Berl. × Rip. T.8B április 1-15.

46. ábra. A kalluszképződés éves ritmusa a gyökér és a szárpóluson (Eifert- Báló-né, 1961)

Az oltványkészítés élettani hatásai

- Az alanyok rendszerint több vizet vesznek fel a talajból, ezért az oltványok tápanyagellátottága jobb, fejlődése erőteljesebb. Csapadékos időben azonban a virágok elrúgása és bogyórepedés is jelentkezhet. Az előbbi jelenség teltfürtű csemegeszőlők esetében még technológiai előny is lehet.

- Az előbbi jelenségre válaszreakció lehet, hogy az oltványok erőteljesebben transpirálnak mint a gyökérnemes tőkék.

- Az oltvány nemes lombozatának klorofiltartalma a sajátgyökerű nemes és az alany értékeinek átlagához közelít.

- Kísérletek igazolták hogy a 4-6 ill. 7-10. rügyemeletből készített oltványok lombozatában magasabb a kataláz aktivitás. Az oltványok nemes részének polifenol oxidáz és peroxidáz aktivitása jelentősen felülmúlja a sajátgyökerű nemes értékeit.

- Az oltványok feljődési és növekedési ritmusa eltér a sajátgyökerű nemesétől, ugyanis az alany kényszerítő hatására annak ritmusát követi. Ezt indukált ritmusnak nevezzük.

- Egyes oltványok jelentősen nagyobb termőhajtás százalékot és termékenységi koefficienst eredményeznek, ill. alany-nemes kombinációk között 3-4-szeres hozamkülönbségek is lehetnek. Az oltványok termőképessége általában jobb, mint a sajátgyökerű nemeseké.

- A termés minőségében külföldi adatok 2-4 mustfokos javulást is közöltek már, de ezt hazai megfigyelések nem támasztják alá.

1.3. Szaporító alapanyag előállítás hazai rendszere

Fajtaelismerést és szőlő szaporítóanyag termesztést szabályozó törvények és rendeletek

- évi LII. törvény a növényfajták állami elismeréséről, valamint a szaporítóanyagok előállításáról és forgalomba hozataláról

- 90/2004. (V. 18.) FVM rendelet a szőlő szaporítóanyagok előállításáról, minősítéséről és forgalomba hozataláról

- 40/2004 (IV. 7.) FVM rendelet a növényfajták állami elismeréséről

- 104/2004 (VI. 3.) FVM rendelet a borkészítésre alkalmas szőlőfajták osztályba sorolásáról

Legújabb:

- 87/2006. (XII. 28.) FVM rendelet a szőlő szaporítóanyagok előállításáról, minősítéséről és forgalomba hozataláról

Vonatkozó szabványok

Szaporítóanyag törvény

90/1997 (XI.28.)FM r.

Általános előírások

MSZ-08 0235/1-88

Törzskönyvezett, törzskönyvi előjegyzett szőlőültetvények

MSZ-08 0235/2-88

Szőlő törzsültetvények és szaporításra ideiglenesen engedélyezett ültetvények

MSZ-08 0235/3-88

Szőlőiskola

MSZ-08 0235/4-88

Általános előírások

MSZ 11864/1-87

Európai (nemes) szőlővessző és alany-szőlővessző

MSZ 11864/2-87

Gyökeres szőlőoltvány

MSZ 11864/3-88

Gyökeres európai szőlődugvány

MSZ 11864/4-87

Gyökeres alanyvessző-dugvány

MSZ 11864/5-88

Szőlőszaporító anyagok mintavétele és vizsgálata

MSZ 17648-87

A szőlő fajtafenntartása

MSZ-08 415-85

Európai oltóvessző:

- igazolt származású (származásfokozat),

- fajtaazonos (tűrés fajtaidegen 2 %),

- egy vagy többrügyes,

- a rügyek legalább 80 %-a szemmel láthatóan ép, egészséges, nyugalmi állapotban van,

tűrés: részleges rügykár 20 %,

teljes rügykár 5 %

- átmérő: az oltásra alkalmas rügy alatt 4 cm-re 6-11 mm (tűrés: ± 1 mm),

- fa: bélszövet aránya: legalább 1:1 (tűrés: 10 % - legalább 1:2 fa:bél arány)

Európai dugványvessző:

- igazolt származású (származásfokozat),

- fajtaazonos (tűrés: fajtaidegen 2 %),

- az alsó szárcsomótól mérve 50 cm hosszú (tűrés: 10 % max ± 5 cm eltérés),

- a felső végén 6-12 mm Ø (tűrés: 10 % max ± 1 mm eltérés)

- a felső két rügy szemmel láthatóan ép, egészséges, nyugalmi állapotban van, dugványozásra alkalmas (tűrés: 20 % a felső két rügy közül az egyik ép, egészséges),

- az alsó szárcsomó csonkmentes és alatta legalább 3 cm hosszú vesszőcsonk van
(tűrés: 5 % csonkos csomó, vagy rövidebb vesszőcsonk),

- fa: bélszövet aránya legalább 1:2 (tűrés nincs).

47. ábra. A vessző fa : bél arányának meghatározása (Kozma, 1991)
1 - fa : bél aránya jó (1:1); 2 - fa : bél aránya rossz (1:2)

48. ábra. 3 - A jól méretezett vessző, 4 – A vesszőköteg (Kozma, 1991)

Szőlő alanyvessző:

Általános követelmény:

- igazolt származású (származásfokozat),

- fajtaazonos (tűrés: 2 % fajtaidegen),

- érett, ép, egészséges,

- az alsó szárcsomó csonkmentes, alatta legalább 3 cm hosszú vesszőcsonk van

(tűrés: 5 % csonkos szárcsomó vagy rövidebb vesszőcsonk),

Oltás céljára:

- az előző általános követelményen kívül:

- az alsó szárcsomótól mérve legalább 40 cm hosszú (tűrés: 10 % max. 3 cm-el lehet rövidebb),

- a felső végén 6-11 mm Ø (tűrés: 5 % max ± 1 mm eltérés),

- fa-bélszövet aránya legalább 1:1 (tűrés: 10 % legalább 1:2 fa:bél arány).

Dugványozásra:

- az előző általános követelményeken kívül:

- az alsó szárcsomótól mérve legalább 45 cm hosszú, a felső rügy felett a vesszőcsonk legalább 2 cm (tűrés: 10 % max. 5 cm rövidebb vessző),

- a felső végén 6-12 mm Ø (tűrés: 10 % max. ± 1 mm eltérés),

- a felső rügy szemmel láthatóan ép, egészséges, nyugalmi állapotban van, dugványozásra alkalmas (tűrés: részleges rügykár 20 %, teljes rügykár 5 %),

- a fa: bélszövet aránya legalább 1:2 (tűrés: nincs),

Nemzetközi szabvány: ISO 2443-1974 (F)

(Nemzetközi Szabványügyi Hivatal és az O.I.V. közös szabvány)

Minden szőlőszaporító-anyagra egy szabvány. Eltérés: gyökeres dugványvessző hossza az alsó és felső szárcsomó között 30 cm (rövidebb); minimális vastagság: 3,5 mm

1.4. Szőlő-szaporítóanyag előállítás

Szaporító alapanyagok megszedése, feldolgozása és tárolása

- vinifera fajták: lombhullástól december közepéig kell megszedni

- alanyfajták: január közepétől az oltásig kell megszedni.

Feldolgozási szempontok

Nem szabad szedni szaporítóanyagot:

- túlterhelt tőkéről

- túl vékony, be nem érett vesszőt

- fattyúvesszőt

Célszerű termő és ugarcsapról származó, jól beérett, 8-12 mm Ø vesszőt szedni.

Vesszőszedéskor ügyelni kell:

- a vessző és rügy ne sérüljön (kötések, kacsok)

- fajtaidegen tőkéről nem szedünk

- fajtakeveredés elkerülése – jeltáblázás

- sorban összerakás, kötegelés, kiszáradás elleni védelem, 24 órán belül teljes feldolgozás, tárolóba helyezés (áztatás, fertőtlenítés után max. 72 órán belül)

Szaporító alapanyagok feldolgozása, szállítása, tárolása:

1. megtisztogatás – kacs, fürtkocsány eltávolítása,

2. méretre vágás – mintapálcával,

3. minősítés – osztályozás – osztályozó villa, szemrevételezés,

4. kötegelés – keretbe rakás 100-200 db, műanyag kötöző, rügy egy irányba, talpa egy síkban – kötegelő gép, jelzés,

5. vízben szívatás 48-72 óra, lecsöpögtetés, zsákolás, tárolóba helyezés,

6. fertőtlenítés – Solvochin E. 0,5 %-os oldat, 10-15 °C hőmérsékletű, 10-15 órán át (3× lehet használni),

7. szállítás – kiszáradás ellen védeni,

8. tárolás:

- ideiglenes:

- fólia alatt (hűvös helyen (feldolgozás során)

- 50 cm mély, 50-100 cm széles árokban, ferdén elhelyezve a kötegek, + 10-20 cm föld a vesszőre, árkok között 100-120 cm-es út (kész anyag szállításra),

- tartós:

- hűtött tárolóban 0 ─ +4 °C között, 95 % relatív páratartalom, 1,5 – 2,0 m-es prizmák, fóliatakarás alatt, lábát nedves homok szigeteli.

- zárt helyiségben

- pince, jól szellőző, fagymentes hely, kénezés 5-6 g kénpor/légköbméter, + 1 ─ +8 °C; 80 % relatív páratartalom, kötegeket prizmákba rakjuk, fóliatakarás, lábát homok szigeteli,

- szabadon vermelve, 50 cm mély 50-100 cm széles árokba, ferdén elhelyezve a kötegeket, + 30-40 cm föld a vesszőre. Nagy hidegben vagy tavaszi felmelegedés ellen még külön szigetelés kell (pl. szalmabála)

1.4.1. Gyökeres európai és alanyvessző előállítása

A dugványokat (a hajtatott oltványokat is) dugvány vagy gyökereztető iskolában neveljük.

Helye: védett, középkötött, jó vízgazdálkodású, gyorsan melegedő terület.

Talaja: könnyű művelésű, középkötött, humuszban gazdag, jó tápanyagellátottságú, öntözhető terület.

Iskolaforgó: a talajuntság elkerülésére, egy tömbben lévő, zárt rendszerű, általában négyes forgó a legjobb

1. év iskola után kapás növény (kukorica)

2. év őszi vagy tavaszi gabona, lóherével felülvetve

3. év lóhere (borsó)

4. év dugvány vagy gyökereztető iskola

Talaj-előkészítés, trágyázás

- Talajvizsgálattal meghatározzuk a talaj tápanyagszolgáltató képességét. A kapott adatokat útmutató referenciatáblázatok adataival vetjük össze (ennek számítását a jegyzet technológiai fejezete tárgyalja). A feltörést megelőzően, szükség esetén trágyázunk. Az egyenletes kijuttatás érdekében a zöldtrágyanövényt lehengereljük.

- Szervestrágyázás teljes adagja (60-100t/ha) ill. zöldtrágyanövény mennyiségével csökkentve 1/3-ad, ¼-ed mennyiség, vagy akár el is hagyható, de kiegészítő műtrágyára szükség van.

- Műtrágyázás

- N-600 − 1000 kg/ha – pétisó

- zöldtrágya bedolgozáskor 150-200 kg/ha (45-60kg h.a./ha)

- forgatáskor 1/3 rész

- iskolázáskor és később, pl. öntözéskor fejtrágyaként 1/3 rész

- P: 500-600 kg/ha szuperfoszfát

- K: 600-1000 kg/ha kálisó (káliumszulfát)

- PK műtrágya fele a zöldtrágya bedolgozáskor (július, 15-20cm)

- PK műtrágya fele forgatáskor (augusztus, 50cm)

- Feltörjük a 3. éves forgó zöldtrágya növényét június-júliusban 15-20cm-es szántással. Forgatás után gyűrűshengerezés, szükség szerint tárcsával gyomirtás

- Mélyszántás augusztusban - szeptember elején 50cm mélyen, simítózás, hengerezés

- Talajfertőtlenítés BASUDIN (ha van engedélyezett szer)

- Bakhát készítés lehet ősszel, esetleg tavasszal. A talaj ne legyen rögös, hanem porhanyós, és nem legyen betömörödve, hogy a dugványokat könnyű legyen letenni. A rögös, üreges talaj nagyban rontja az iskolázás sikerét!

Dugványok előkészítése iskolázásra

- Vermelőből kiszedés – átvizsgálás: kategórián kívüliek, sérültek kiválogatása,

- Talpalás: szárcsomó alatt 0,5 cm levágni, hogy a vizet jobban felszívja,

- Áztatás:

- mindig szigorúan tiszta vízben, a poshadt víz bomlástermékei ölik a szöveteket,

- a vessző 2/3 része kerül vízbe (gyorsabb átszívatás),

- ált. 5 napig áztatjuk szobahőmérsékleten (2-3 nap nem elég),

- vákuumos áztatás (6 óra, előtte 5-7 percig 600 millibaros vákuum),

- (A területen metszéskor megszedett és pótlásnak ledugható vesszők is jobban gyökeresednek, ha előtte megszívatjuk!).

- Gyökeresedést serkentő anyagok

β- indol-ecetsav

(IES)

100

-

300

ppm-es oldat

β- indol-vajsav

(IVS)

25

-

50

ppm-es oldat

α-naftil-ecetsav

(NES)

20

-

500

ppm-es oldat

- Alanykomponens kezelése alfa- naftil- ecetsavval (ill. ennek Na-, K- sója)

- Áztatás: 10 ppm (10 mg/l)

- 1000 l vízhez 1g alfa-naftil-ecetsav. Ennek minden grammjához 0,3 g nártium-hidroxid.

Az iskolázás

A dugványiskola a dugványvesszők telepítésre alkalmas gyökeres dugványokká nevelésének a telepe. Az iskolázás pedig a dugványozási műveletek teljes folyamata.

Ideje: ha a talaj 8-10 °C-ra felmelegedett, - áprilisban

Dugványiskola beosztása

- 1-3 ha-os parcellák (100 m hosszú, 100-300 m széles)

- utak: főút 8-10 m, mellékutak 4-5 m szélesek

- sorköz: 120-140 cm (bakhátas gépi művelésnél)

- sorok kitűzése

Iskolázási ütemterv, törzskönyv

- a parcellák iskolázási rendje

- fajta, db

- kiültetési sorrend

- jeltáblázás

- térkép készítés

- törzskönyvben:

- római szám vagy betű – a tábla

- arab szám – sorok jelölése – azonos irányban mindig

- térképen a fajták helyét berajzoljuk

- beírjuk a fajta nevét, származását, iskolázás napját, az ápolási munkákat, a kiszedés idejét.

Iskolázási módok

1. Bakhátas iskolázás

Jellemzői

- klasszikus módszer

- véd a kiszáradástól

- véd a tavaszi fagyoktól

- sietteti a gyökeresedést

- lassítja a rügyfakadást

Műveletei

- dugványárok készítése – réselés (kézzel, géppel, dugványozó villával)

- kötött talajon 15 cm mély

- lazább talajon mélyebb

- beiszapolás (fertőtlenítés – Chinofer 10 G)

- dugványozás – iskolázó deszka vagy léc mellett

- dugványárok betemetése, bakhát készítés (5-6 cm föld a dugvány fölött)

49. ábra. Bakhátas dugványiskola (Kozma, 1991)

2. Bakhát nélküli iskolázás

Előnye

- elmarad a bakhát készítés

- nem kell bakhátat bontani

- nem képződik harmatgyökér

- géppel művelhető a terület

- hajtások erősek, zömök növekedésűek

Hátránya

- időjárási károknak kitett (tavaszi fagy, jégverés, hideg, szeles idő)

- csak kiváló szaporítóanyag használható fel, fontos a jó tárolás

Dugvány védelme

- paraffinozás (alacsony olvadáspontú)

- Folicote teljes töménységben

Munkafolyamatai
- a bakhát készítésével azonosak

 1 ha-ra 100-120.000 db dugványt iskolázható

Gépesített dugványozás

- sorhúzó

- résnyitó (4-5 cm széles, 15-30 cm mély stabil vagy forgókéses)

- víztartály – vízadagoló (5-10 l víz/fm)

- talajtömörítő

1. A géppel húzott résbe kézzel iskoláznak

Teljesítmény- növekedés 50-60 % (2 ha/nap/gép)

A dugványiskola művelése

Talajmunkák

- lazítás, gyomirtás

- bakhátak művelése

- porhanyítás

- visszahúzás

- gyomtalanítás

- lebontás – kb. június közepén kezdjük, több menetben, augusztus első felére teljesen lebontjuk

Növényvédelem

- cserebogárpajor – megelőzés

- szőlőatkák

- peronoszpóra

- lisztharmat

- időjárástól függően permetezés (szeptemberben is)

Öntözés

- kezdete, ha a hajtások erős növekedése megindult,

- korai öntözés, hűti a talajt – káros,

- öntözések száma az időjárástól függ 60%-os talajnedvesség esetén öntözni kell,

- egy alkalommal 25-50 mm csapadéknak megfelelő vizet adjunk.

- Öntözés módja:

- árasztó

- barázdás

- csörgedeztető

- esőszerű

Fajtaszelektálás

- augusztus közepétől szeptember végéig.

Csonkázás

- ha erős növekedésű, augusztus második felében 40-50 cm-re.

Termésbecslés

- kihajtási % (6-8 hét múlva az iskolázás után)

- eredési % (augusztus végén becslés, tényleges a felszedés osztályozás után)

Gyökeres dugványok felszedése

- lombhullás után október-novemberben,

- száraz talajon előtte 4-5 nappal öntözni kell,

- gépi kitermelés (2-3 ha/nap/gép, 300-400.000db).

50. ábra. Gyökeres dugványiskola kitermelése (Kozma, 1991)

Válogatás, minősítés, kötegelés

- válogatás egyenként,

- leszedjük

- levágjuk a harmatgyökeret

- éves vesszőt 25-30 cm-re vágjuk vissza.

- minősítés: szabvány szerint

- kötegelés: 50-100 db-os kötegbe, 2 helyen kötve minden kötegen jeltábla (termelő neve, fajta ill. klón, db szám)

- 1300-1500db/fő/10h

Gyökeres vessző tárolás

- általában azonos a szaporító alapanyag tárolásával

- fertőtlenítés:

- gyökértörzs és egyéves vessző: Solvochin 0,5 % 10-15 órán át (fejjel lefelé)

- gyökér: Solvochin 0,1 % 10 órán át

- gyakorlati tapasztalatok szerint 0,1%-os teljes áztatás 12-15-án keresztül elegendő, és megfelelő védelmet ad

- száraz időjáráskor előtte vízben felszívatás

- 10 cm nedves homokágyon

- maximum 1,5m-es prizmában

- gyökérrel összefordítva, azok közé nedves homokot berázva

- fóliával takarva

- vesszőtárolás paraméterei mellett

Szállítás

- csak zárt szállítóeszközökben,

- nedvesen és puha (szalma) közegben, fóliával takarva

- szállítás alatt beálló minőségcsökkenés felelőssége a feladót terheli!

- csomagolás fóliazsákba.

Termelő felelőssége

- fajtaazonosságért (átvételtől max. 5 évig),

- lappangó minőségi hibáért – amíg az meg nem állapítható,

- fagykárért (max. 12 hónap).

Kétéves iskola művelése

Felszedésre alkalmatlannak, gyengének ítélt szaporítóanyag esetén alkalmazzuk.

- télen be kell fedni,

- tavasszal kinyitás után 1 világos rügyre kell metszeni,

- ha szükséges, nyitás előtt egy nappal (nyitás alá) 60-90kg/ha hatóanyag-tartalmú N-műtrágyát adhatunk,

- talajápolás,

- növényvédelem – korábban kell kezdeni,

- öntözés – csak száraz évben 1-2 alkalommal.

1.4.2. Gyökeres rövid és rügydugványok készítése

Új fajták gyors elszaporítására ritkábban alkalmazott, általában intenzív körülmények között végzett szaporítás. A szaporítóanyag 1-2 vagy 3 rügyes vesszőrész fás dugványozásra, vagy 2 nóduszos differenciálódási fázis érettségében lévő hajtásdarab zöld dugványozásra.

- egyfázisú fás dugványozás

- fűthető fóliában február-március idején,

- nem fűthető fóliába áprilisban, ill. 20˚C napi középhőmérséklet, 12-15˚C felső talajréteg hőmérséklet idején.

- két és háromfázisú fás dugványozás

- előhajtatás a fakadás kezdetéig,

- gyökereztető közegbe (perlit, tiszta homok) 3 leveles állapotig,

- kiültetés fóliasátorban neveljük a kiültetésig,

- az edzés igen fontos kiültetés előtt (14-16˚C, szellőztetés),

- veszélytényezők: levélatkák, botritisz, peronoszpóra, lisztharmat.

- zölddugványozás

- differenciálódás fázisában lévő 1-2 ízköz alkalmas, a felső 3-4 ízköz (gumis) nehezen gyökeresedik,

- két nóduszos darab alsójáról a levelet leszedjük a felsőn marad, vízbe tesszük (esetleg IES-as serkentőbe áztatjuk),

- Botrytis elleni védekezés 3-4 naponta,

- perlites közegbe állítjuk, aminek nem szabad kiszáradnia,

- 25˚C, és 96-100% relatív páratartalmú közeg (min. 17˚C, max. 35˚C),

- 4 hét alatt meggyökeresedik,

- edzés után tápdús közegben neveljük tovább (tenyészedény, vagy iskola).

51. ábra. Az egyfázisú rügydugványozás (Kozma, 1991)

1.4.3. Szőlőoltvány készítés módjai, az előhajtatás technológiája

Oltási módok:

- kézben oltás (sima alanyvessző + nemes összeoltása kiültetés előtt)

- helyben oltás (kiültetett, begyökeresedett alany beoltása)

lehet:

- zöldoltás

- fásoltás

- zöldre fás oltás

nemes rész lehet:

- oltócsap (rügy a hozzátartozó vessződarabbal)

- szem (egyetlen rügy a hozzátartozó pajzsszerűen metszett háncs- és élőfa részecskével együtt)

Nemes rész átültetés módjai:

- Párosítás (kézben oltás)

- egyszerű

- angolnyelves

- Jupiter oltás

- Fogas oltás (kézben oltás)

- egyenlő fogú

- egyenlőtlen fogú

- omega

- szöges oltás (kézben oltás)

- kapcsos oltás (kézben oltás)

- hasítékba ék oltás (helyben oltás)

- egyszerű

- javított

- nyerges ékoltás (helyben oltás)

- nyerges

- fordított nyerges

- héj alá oltás (helyben oltás)

- csapoltás

- szemzés

52. ábra. Oltási módok (Kozma, 1991)
1) angolnyelves párosítás, 2) Jupiter- vagy Z-oltás,
3-4) fogas oltás, 4) javított fogas oltás, 5) omega oltás

53. ábra. A gyökértörzsbe oltás 1) az oltás eszközei; 2) az alanytőke; 3) az oltási helyen a gyökértörzs elfűrészelése; 4) hasítékvágás az alanyon; 5) az oltócsap elkészítése; 6) a kész oltvány (Kozma, 1991)

54. ábra. A szőlő tőkenyakba oltása (Kozma, 1991)

55. ábra. A szőlő hasítékos ékoltása folyamata (Kozma, 1991)
(javított Czeiner-féle, vagy Leskó-féle PVC hüvelyes zöldoltás)

56. ábra. A szőlő nyerges (a) és fordítottnyerges (b) oltása (Kozma, 1991)

57. ábra. A szőlő héj alá szemzése 1: a, b- rügyek; 2: a- a háncs bemetszése az alanyon,
b- a nemes rügy behelyezése az alanyba, c- az oltási hely kötözése (Kozma, 1991)

Kézben oltás

A szaporítás legelterjedtebb módja. A biztos eredés feltételei így biztosítottak a legjobban.

Hagyományos hajtatott oltványkészítés oltó- és előhajtatóház berendezése

- előkészítő – kalibráló gépek,

- vesszőáztató – medence 50 cm magas, 3800 db vessző/m^2; szikkasztórács,

- rétegező közeget tároló – előkészítő – fűrészpor, tőzeg, perlit, földkeverék kezelése,

- oltóterem – oltóasztalok (85-90 cm széles, 85 cm hosszúság/dolgozó 6-10 fő/asztal),

- beládázó (parafinozó),

- előhajtató termek – jól szigetelt, több részre osztott, megvilágított, ventillátoros szellőzés,

- betonpadló, jól fűthető, hűthető, vízmedence, vízcsap,

- raktárak – vessző, oltványtároló, hűthető, hőszigetelt,

- üzemi laboratórium,

- szociális helyiségek,

- igazgatás.

Kiegészítő eszközök

- kézi-gépi targonca

- állványok

- ládahőmérők

- teremhőmérők, páratartalom mérők

- párásító berendezés

Kisüzemben fólia (fűthető) az előhajtatásra, edzésre.

Gépek, eszközök

- osztályozó gépek

- vakító gépek (lerügyező)

- oltógépek

- angolnyelves párosítással dolgozó (francia, német)

- Jupiter metszlap (francia, német)

- fogas vagy lamellás (szovjet, grúz, moldáviai)

- Omega metszlap (német, olasz, magyar)

- kapcsos oltványt készítő

- hajtató ládák

- fenyőfa 1,2 × 0,6 × 0,5

- vagy 0,6 × 0,6 × 0,5 m műanyag láda

- oltvány berakó léc

- rétegező – pakoló anyagok

- fűrészpor, faszénpor, faszénzúzalék (puhafa),

- világos-fekete tőzeg (1/3 – 2/3 részben)

- tőzeg – homok – perlit (1:1 – 3:1 részben)

- oltványok párolgását gátló anyagok

- alacsony (70-75 °C) olvadáspontú parafin

- Németországban piros színű Rebwacks WF, zöld színű: Pflanzparafin

- elektromos parafin olvasztó

- (1000 db oltványra 1,2 – 1,6 kg parafin kell)

- Folicote

- serkentőszerek – ugyanaz, mint a dugványozásnál

- oltványszállító tálca 50 × 30 × 15 cm/50 db oltvány)

Oltás időpontja: március közepe – április közepe az előhajtatás ideje. Erre kell időzíteni.

Iskolázás ideje: április 10 – május közepe között.

Alanyvessző előkészítése oltásra

- lerügyezés (vakítás) 30 db 100 db-os köteg/nap/fő

- talpalás 80 db 100 db-os köteg/nap/fő

- méretre vágás

- osztályozás

- áztatás 72 óra ¾ részig 20 °C-os vízben

- szikkasztás – csurgatás (néhány óra)

Nemes vessző előkészítése oltásra:

- válogatás

- oltócsap vágás

általános:
rügy felett 0,5 – cm

rügy alatt 5 – 6 cm

kemény fájú fajtáknál :
rügy felett 5 – 6 cm

rügy alatt 2 – 3 cm

- áztatás: 2 – 3 óra (fertőtlenítés)

58. ábra. Az alany és oltóvessző előkészítése oltáshoz,
valamint az oltvány összeállításának folyamata (Buday et al., 1964)

Serkentőszeres kezelés

- legelterjedtebb az α-naftil-ecetsav 10-15 ppm (10-20 % eredés-növekedés érhető el).

Az alanyvesszők oltás előtti hőkezelése

- „Gombáztatás”: az alanyvesszőt a talpalás és áztatás után +1 – +8 °C-os hideg vagy hűtött talpra állítják (tőzegbe vagy homokba), csúcsi részére 5-10 cm vastag nedves mohát, tőzeget, homokot terítenek. Ezt elektromos párnával vagy melegvizes fűtőberendezéssel 3-4 napig melegítik.

A vessző csúcsi része 25-28 °C-ra melegszik fel.

- Lehet fordítva – fűtött ágyba – fejjel lefelé helyezni a vesszőket.

CSAK akkor alkalmazható, ha az oltás után azonnal következik a hajtatás.

- Differenciált hőkezelés – oltási hely fűtése elektromos paplannal, gyökérrész hűtése vízzel.

Oltás

- kézzel - átl. teljesítmény 600-800 db/nap/fő

jó oltóknál 1200-1500 db/nap/fő

- géppel - átl. teljesítmény 1500-5000 db/nap/fő

Metszlap vágás szerint

- angol nyelves párosítás

- Jupiter vagy Z oltás (módosított angol nyelves párosítás) – gépi oltásra dolgozták ki a franciák

- fogas oltás

kezdetben hengeres – nem jó

fogazás – vájatok (2, majd 1 fog)

fogkészítés iránya: barázdás – lapos oldal

- omega oltás

A kézi oltáskészítés folyamata

- oltás

- minőségvizsgálat (suhintási próba)

- parafinozás (gumiszalagos kötés, zsugorfóliázás)

- beládázás 1000 db oltványhoz 25-30 kg fűrészpor

teljesítmény: 14-16.000 oltvány/nap (15-20 oltó/1 fő ládázó)

- ládabélelés (alul 8-10 cm, oldalt 4-5 cm)

- 1 sorba 100 oltvány – 16-20 sor/láda

- tömörítés!

- iszapolás – kalapráhelyezés

Közeg

 Újabban fűrészpor helyett tőzeg és perlit keverékébe iskoláznak.

Hazai tapasztalatok szerint:

- 3 rész tőzeg, 1 rész Vinaska

- 2 rész tőzeg, 1 rész Vinaska, 1 rész perlit

Kalap nélküli ládázás  fóliaborítás

59. ábra. A berakott oltvány fejtakarásának módjai
a) tülhálóra helyezett fűrészpor kalap,
b) perlittakarás, b1) teljes, b2) az oltócsapig, b3) az oltócsap teljesen szabadon áll (Kozma, 1991)

Oltványok tárolása hajtatásig

- +1 – +4 °C-on hűtőházban,

- udvaron ponyva alatt.

Előhajtatás

Hajtatás: kezdetén 30-35 °C (4-5 napig)

ha a láda belső hőmérséklete elérte a 25-28 °C-ot, a terem hőmérséklete

23-25 °C-ra csökken

(Kallusz-képződés hőmérsékleti küszöbe 5 °C-kal magasabb, mint a rügyfakadásé).

Rendszeresen mérni kell a láda és a terem hőmérsékletét.

Relatív páratartalom: 85-90 % - locsolás.

Gyakori levegőcsere (CO_2), előmelegített levegő.

Botrytis elleni védelem a hajtatás kezdete után 5-7 nappal kezdeni, hetente kétszer 0,1 %-os Solvochin permetezés.

A hajtatás 8-10. napjától ellenőrizni kell a kallusz-képződést és a rügyfakadást.

Ha a körkörös kallusz kialakult és a rügyek duzzadnak, először 2-3 cm-re vékonyítjuk, majd 3-4 nap múlva teljesen eltávolítjuk a kalapot (késői eltávolítás: etiolálódás, megnyúlás).

A hajtatást befejezzük, ha a kallusz körkörös, a rügyek 80-90 %-a kihajtott, a hajtások 3-5 cm-esek, zöldek.

Edzés

- fokozatos hőmérséklet-csökkentés

- rendszeres szellőztetés

- nedvesség-megőrzés – locsolás

- növényvédelem

- végén 10-12 °C-os hőmérséklet

- időtartama 4-10 nap

Új előhajtatási módok

- elektromos paplan

- vízhűtés alkalmazása (közeggel, közeg nélkül)

- fényen hajtatott kallusz

- közeg nélküli oltványhajtatás
első időszakban: alanyvessző hajtatás (hidegtalpon 24-26 °C-os felső melegítés 100 % páratartalom 3-4 napig)
második szakasz: oltványok előhajtatása 3 fázisban automatikus hő-, fény- és páratartalom szabályozás
hajtatási idő: 21 nap

- fóliatekercses hajtatás

- Jäger táska alkalmazása
50 × 25 × 2 cm, 3-4 cm-re az oltványok

Szőlőoltvány-iskola létesítése és ápolása

Általában ugyanaz, mint a gyökeres európai iskola létesítése és ápolása, de a nagyobb értékű anyag miatt még gondosabban kell kezelni azt.

Az oltványok előkészítése iskolázásra

- csak az iskolázás napján kerüljön a láda a területre

- kiládázás, válogatás, gyökér leszedése – és védelem: A kiszedett anyagot azonnal takarni kell, pl. nedves homokkal!

- a kiesett oltványokat megszámolják, feljegyzik a törzskönyvbe
(jó eredés, ha a kiesés 4-5 %, közepes 6-10 %, rossz 10 % felett)

- parafinozás – fűrészpor eltávolítás

- iskolázás – bakhátas, bakhát nélküli

Az oltványiskola művelése

- gondosabb növényvédelem

- rendszeres öntözés

- harmatgyökerezés, vadalás (bakhátas iskola)

- ha a hajtások 10-15 cm hosszúak;

- borús időben

- 2 fő bontja, majd visszahúzza a bakhátat

- 1 fő harmatgyökerez és vadal

- 1 fő csirkéz, kézzel bakhátat igazít

- 1-2-szer kell ismételni, utolsó harmatgyökerezés július végén, augusztus elején.

- Kisüzemben harmatgyökerezés helyett korai –többszöri – „bakhát koptatás”

Anyatelep és törzsültetvény

Termőhelyek megválasztása

- késő tavaszi-, kora őszi fagyoktól mentes,

- nem jégjárt,

- legalább 900-1000 napfényes óra és 2000 °C hőösszeg.

Technológia

- Sortávolság: 3 – 3,5 m,

- Tőtávolság: 1,5 m,

- Metszésmód: kopasz fejre metszés,

- Támaszrendszer: ferde huzalos,

- Sok kézi munka: június-augusztusban,

- Csonkázás: szeptember 15 körül.

Talajművelés, trágyázás

Kultivátorozás, gyomtalanítás

Gyomirtás – Aresin, Afalon 5. évtől

Alaptrágyázás talajvizsgálat szerint

Talajfertőtlenítés

Fenntartó trágyázás:

- 120 - 140 Kg N hatóanyag/ha/év

- 40-60 kg P_2O_5 hatóanyag/ha/év

- 140-160kg K_2O hatóanyag/ha/év

Nemesvessző előállítás

Általában hasonló a termőültetvény munkáihoz.

Fokozott követelmény

- védett ökológiai környezet,

- kondíció szerinti terhelés,

- fokozott növényvédelem,

- gondos zöldmunka.

1.4.4. Bujtás és döntés

Csak homok talajon ajánlott!

Az anyatőke egyéves vesszőjét, anélkül, hogy az anyatőkéről leválasztanánk, a tőke mellett készített 40-50 cm mély árokba, gödörbe fűzzük. Fölé teszünk egy lapátnyi érett istállótrágyát, felső részét függőlegesen a föld felszíne fölé hajtjuk és földdel betakarjuk. A földben maradt rész az anyatőkétől kapott tápanyagok segítségével gyorsan és biztosan meggyökeresedik. A bujtásvessző föld felett hagyott 1-2 rügyéből képződött hajtás még termést is hoz.

A bujtást végezhetjük a metszéssel egyidőben, illetve a csúcsmunkák ütemezésnek megfelelően a metszést követően a vegetáció elején. Másik lehetséges ideje július környéke, amikor zöldbujtást lehet végezni a hajtások földelésével. Szerencsés esetben ezekből a következő évre már a termőkarok is kinevelhetők.

Célja:

- tőkepótlás

- ritka fajta szaporítása

- nehezen gyökeresedő fajta szaporítása

- nagy termést akarunk elérni?!

Módjai:

- tőkepótló bujtás (60-61. ábra)

- porbujtás (60. ábra)

- feltöltéses bujtás (62. ábra)

- zöldbujtás (63. ábra)

- kosaras vagy cserepes bujtatás (64. ábra)

- fejbujtás

- kör- vagy sugaras bujtás

- kínai bujtás

60. ábra. Közönséges, vagy tőkepótló bujtás (a) valamint porbujtás (b)

61. ábra. A bujtott vesszők érdemes elkötözni (a)
vagy a háncsot körbevágva gyűrűzni (b) (Kozma, 1993)

62. ábra. A szőlő feltöltéses bujtása (Kozma, 1993)

63. ábra. A júliusi zöld bujtásból a következő évre
szerencsés esetben már kar nevelhető (Kozma, 1993)

64. ábra. A szőlő kosaras bujtása (Kozma, 1993)

A tőke döntésének célja:
- tőkepótlás,
- idősebb tőkék megújítása.

A tőkét talpgyökérig kiássuk, majd a tervezett döntési iránynak megfelelően az ellentétes irányba menő gyökereket elvágjuk. Ezt követően a teljes tőkét lehajtjuk a kiásott gödörbe. A tőke meghagyott vesszőit az eredeti tőkehelyre, illetve a pótolni kívánt tőke helyére vezetjük fel. A felvezetés helyein érett istállótrágyát szórunk alá, majd földdel takarjuk. A veszőket talajszint felett két rügyre visszavágjuk, és karóval jelöljük. Az eredeti tőke erősségétől és a vesszők hosszától függően több új tőke is kialakítható ezzel a módszerrel.

65. ábra. A szőlőtőke döntéssel történő megfiatalítása (Kozma, 1993)

A döntéses tőkepótlás/ fiatalítás csak homoktalajon alkalmazható!

2. Szőlőültetvény létesítése

A telepítés előkészítése

A telepítést megelőzi a tervdokumentáció (telepítési alapokmány) elkészítése. Ez egy szakmailag és pénzügyileg alátámasztott részletes beruházási terv, amivel megpályázható az éppen érvényes mértékű állami támogatás.

2.1. Szőlő termőhelyi kataszter felvételezési és értékelési szempontjai

1980-1982-ben elkészült a szőlő termőhelyi kataszteri felvételezés, ami az egyes szőlőtermő területek ökológiai minősítését végezte el.

A felvételezés során minden szőlőtermesztésre alkalmas területet 18 szempont (időjárási, talajtani, domborzati, vízgazdálkodási, környezeti, terület-hasznosítási, ökonómiai szempontok) alapján pontozással értékeltek. A pontszámok alapján csoportosítást végeztek és 5 termőhelyi osztályt alakítottak ki.

Szőlőtelepítést csak az I-II. termőhelyi osztályú területeken lehet végezni. Az Alföldön korábban a III. osztályú területek is telepíthetők voltak. Az EU-csatlakozást követően a területi besorolás szerint ez az I. és a II/a. - II/b. (korábban az Alföldön a III.) osztályú területeken lehetséges.

A termőhelyi pontértékek 200-400 pont között alakultak. A 200-hoz közeli pontértékű területek kevésbé, a 330 fölöttiek kiválóan alkalmasak a szőlő telepítésére.

Magyarországon 197e.ha I. termőhelyi besorolású szőlő kataszteri terület van.

Megye neve, kódja: ………………

Helység neve, kódja: ………………

Felvételezési egység: ………………

Terület (ha): ………………

Tényezők: ………………

13. táblázat. A terület kataszteri besorolásának bírálati tényezői (Szőke, 2000)

Szőlő termőhelyi kataszteri térkép

66. ábra. Gyöngyös szőlő termőhelyi kataszteri térképe az ökotópokkal (Botos, 2000)

14. táblázat. Szőlő termőhelyi kataszter felvételezés és minősítés táblázat (Szőke, 2000)

Helységnév

Kód

Felvételezési egység

Cluster

Kód

Terület

Pontérték

Fő

Al

Kataszteri

osztály

Gyöngyös

05236

01

43

286

5

0

1

02

8

220

3

0

1

03

15

241

4

0

1

04

40

289

4

0

1

05

47

278

5

0

1

06

13

226

4

0

1

07

34

229

3

0

1

08

9

237

4

0

1

09

5

352

5

0

1

10

27

324

3

0

1

11

11

269

3

0

1

12

23

357

4

0

1

13

15

341

4

0

1

14

20

293

4

0

1

15

14

333

4

0

1

16

8

309

3

0

1

17

27

327

3

0

1

18

16

329

3

0

1

19

90

361

4

0

1

20

20

312

4

0

1

21

23

368

4

0

1

22

22

350

4

0

1

23

25

293

3

0

1

24

21

322

4

0

1

25

18

357

4

0

1

26

136

325

3

0

1

27

70

312

3

0

1

28

23

350

4

0

1

29

30

251

3

0

1

30

21

355

4

0

1

31

58

366

4

0

1

32

93

328

3

0

1

33

60

347

4

0

1

34

30

265

3

0

1

15. táblázat. Telepíthető fajták a 7/1990. FM rendelet szerint
Módosítva az 1994/8 (III.10.) FM rendelettel

Mátraalja

Eger

Bükk-alja

Tokaj-hegyalja

Chardonnay

+

0

+

-

Hárslevelű

+

+

-

+

Furmint

-

-

-

+

Leányka

0

+

+

-

Olaszrizling

+

+

+

-

O. muskotály

0

0

-

-

Orémusz

-

-

-

+

Rizlingszilváni

0

0

-

Sauvignon

0

-

-

-

Szürkebarát

+

0

-

-

Tramini

0

-

-

Zenit

0

0

-

-

Zöld veltelini

0

-

0

-

Kékfrankos

+

+

0

-

Zweigelt

0

+

0

-

Cserszegi fűszeres

-

-

0

-

Karát

-

-

0

-

Sárga muskotály

-

-

-

+

Bíborkadarka

-

+

-

-

Cabernet franc

-

+

-

-

Cabernet sauvignon

0

+

-

-

Kékoportó

-

+

-

-

Merlot

-

+

-

-

Pinot blanc

0

-

-

-

+ ajánlott

0 kiegészítő

- nem telepíthető

2002-től évente az FVM értesítő közli a megyénként telepíthető fajták körét.

Nemzeti fajtalista:

- fő fajta,

- kiegészítő fajta,

- ültetvényes fajta,

- borszőlő fajta,

- csemegeszőlő fajta,

- asztali bort adó fajta,

- minőségi bort adó fajta.

Az EU új borkategóriái módosították a fatabesorolási listát is (pl. asztali és minőségi bort adó fajta).

2.2. A terület előkészítése

A tényleges terület-előkészítés során:

- meg kell teremteni a termelés feltételeit, ami lejtős területeken általában tereprendezést, víz-rendezést jelent. A tereprendezés módja a lejtésviszonyoktól függ,

- 70-80 cm mélységig meg kell forgatni a talajt (rigolírozás),

- gondoskodni kell a talaj tápanyag-készletének kiegészítéséről; a megforgatott 70-80 cm mély szelvényt tápanyaggal fel kell tölteni. Ez általában 80-100 tonna istálló-trágyát és a talajvizsgálat alapján megállapított mennyiségű műtrágya bedolgozását, esetleg meszezést is magában foglal. Homoktalajon minden esetben kell szerves-trágyázást végezni, kötött talajon 2 % humusztartalomnál nem föltétlen szükséges a szervestrágyázás.

A telepítés előtti talajvizsgálat során megállapítják a talaj alkalmasságát a szőlőtelepítésre. A vizsgálati eredmények alapján meghatározzák a szerves-trágyázás mértékét, az esetleges meszezés szükségességét, vagy meszes talajon a mésztűrő alany kötelező használatát.

A talajvizsgálat során meghatározzák a talaj tápanyagtartalmát. A hagyományos talajvizsgálattal (ammónium-laktátos kirázatás) a talaj ún. „könnyen felvehető” tápanyagtartalmát mérik. A talaj típusától függően (laza- vagy kötött talaj) kiszámítják a szükséges feltöltő trágya mennyiségét (1 mg talaj-tápanyag emeléshez 93 kg hatóanyag kell).

67. ábra. Keskeny és széles teraszkiképzési módok (Kozma, 1993)

Az új - EUF (elektro-ultra filtráció) - talajvizsgálati módszerrel nem csak a talaj tápanyagtartamát, hanem a talaj tápanyagszolgáltató képességét is meg lehet határozni, így pontosan kiszámítható a szükséges feltöltő (készlet) trágya mennyisége.

Ha a talaj pH-értéke 6,5 alatti, mésztrágyázást vagy talajjavító meszezést kell végezni.

-talajlakó kórokozók és kártevők ellen fertőtlenítést kell végezni (törzsültetvény létesítésekor kötelező, egyéb esetekben csak ajánlatos az elvégzése) a környezetvédelmi előírások betartásával.

-ki kell jelölni az utakat, parcellákat, a táblákon belül a sorokat és a tőkehelyeket (kitűzés).

A parcellák, táblák elhelyezése a lejtési viszonyoktól, a gépesítés lehetőségétől függ. Hazánkban a géprendszerek az univerzális erőgépekre épülnek, ezért legalább 3 m széles sortávolságra telepítettek az 1960-as évektől. Amennyiben a keskenyebb sortávolságra alkalmazható géprendszerek terjednek el, ez 1,8 - 2,4 m-es sortávolsággal és a hozzá tartozó technológiai lehetőségekkel használhatjuk ki az ökológiai potenciált.

A sorok ideális tájolása É-D, de a szélirány, a lejtési viszonyok, valamint a gépesítés is befolyásolhatja. A lejtőre merőleges művelés eróziógátló, a rendszeres talajművelés során mikroteraszok alakulnak ki. A hegy - völgy irányú sorvezetés csak akkor alkalmazható, ha az erózió elleni talajvédelmet (füvesítés, talajtakarás) biztosítani lehet.

2.3. Telepítés

A telepítés ősszel vagy tavasszal történhet.

Az őszi telepítés előnye, hogy az október végén - november elején felszedett telepítési anyagot nem kell tárolni, és kedvező időjárás esetén korán megindul a gyökeresedés. Hátránya viszont, hogy nehezebb biztosítani a jól előkészített, ülepedett talajállapotot. Őszi telepítés esetén az egyéves vesszőt metszés nélkül hagyjuk és a telepítést földfeltöltéssel (csirkézéssel) védjük a fagyoktól.

A tavaszi telepítés ideje március vége - április eleje, amikor a talajhőmérséklet és a szövetek aktivitása kedvező feltételeket ad a gyors gyökérképződéshez.

Telepítés történhet ásott, fúróval készített gödörbe vagy hidrofúró után. Árutermelő ültetvényeket nagyüzemekben szinte kizárólag hidrofúróval telepítenek, a gödörbe ültetés csak házikertekben, kisebb felületeken, illetve pótláskor használt eljárás.

A tárolt szaporítóanyagot elő kell készíteni, ami az éves vessző rövidre vágásából, a harmatgyökerek eltávolításából és a talp- és oldalgyökerek visszavágásából áll (68. ábra). 1-2 napos áztatás után kerül a gyökeres európai vessző vagy oltvány telepítésre.

68. ábra. Gyökeres vessző és oltvány előkészítése telepítéshez
a - fúróval (vízfúróval) b – gödörbe (Kozma, 1993)

A hidrofúrós telepítést egy erőgéphez szervezett brigád végzi, az erőgép - egy szivattyúval - szolgáltatja a víznyomást a víztartályhoz kapcsolt 4-6 hidrofúró üzemeltetéséhez. A víznyomással készített és egyben beiszapolt tőkehelyre ültetik a szaporítóanyagot, majd a talaj fölött 5 cm-re lévő oltáshelyet, illetve rügyet földdel betakarják (fölcsirkézik). Ez a kiszáradás és a még várható fagyok ellen védelmet nyújt, de a fakadás késleltetésével a gyökeresedés biztosabb beindulását is segíti.

A telepítés évében a támrendszert meg kell építeni. Ha a teljes támrendszer megépítését valamilyen ok hátráltatja, legalább a karót az intenzív hajtásnövekedés idejéig (június) a tőke mellé kell állítani.

2.4. Nem-termő ültetvény ápolási munkái

Az első négy évben el kell érni, hogy hiánytalan, egyöntetű fejlettségű, teljes termőfelülettel rendelkező állomány alakuljon ki. Ez az alapfeltétele annak, hogy később az ültetvény gazdaságosan üzemeljen.

A jó talajápoltság és növényegészségügyi állapot fenntartása mellett speciális munkák szükségesek. Ilyenek: támberendezés megépítése, tőkék kialakítása, pótlások elvégzése, majd negyedik év végén a beruházás aktiválása.

Az első évben a hajtásokat nem csonkázzuk és nem válogatjuk. Arra törekszünk, hogy minél jobb tőkebeállottságot érjünk el és a tőkék fejlődése erőteljes legyen.

A talajt gyommentesen kell tartani, a növényvédelem során a fokozott védelemmel biztosítani kell, hogy a hajtások egészségesek legyenek, jól beérjenek.

El kell végezni a harmatgyökerezést (a talajfelszínhez közeli gyökerek eltávolítását). A téli fagyok ellen a tőkefejet földdel takarjuk be (csirkézés).

A támrendszer építését az első évben, vagy legkésőbb a második év végéig be kell fejezni.

A nálunk elterjedt huzalos támrendszer általános sémáját mutatja be a 69-70. ábra.

69. ábra. A MI 08-0003-83 sz. műszaki irányelvek által ajánlott támberendezés
magas kordon- (Moser-, Sylvoz, ernyő) műveléséhez

70. ábra. Az egyesfüggöny-műveléshez alkalmas támrendszer A MI-08-0003-83 sz. műszaki irányelvek által ajánlott támberendezés vázlata

A végoszlop rögzítés módját és eszközét a 71-72. ábrán szemléltetjük. A végoszlop rögzítésére betontuskó, betonlap (terméskő), horgonyzó csiga használható. Ez utóbbi behelyezésének eszközét szemlélteti a 73. ábra.

71. ábra. A végoszlop horgonyozó betontuskó (a), betonlap (b) (Kozma, 1991)

72. ábra. Horgonyozó csiga lehelyezve (Kozma, 1991)

73. ábra. Horgonyozó csigakészlet (Kozma, 1991)

A támrendszeren található huzalokat különböző elemekkel lehet az oszlophoz rögzíteni, ezeket a 74. ábrán szemléltetjük. A huzalok megfelelő és azonos feszítését huzalfeszítőkkel lehet biztosítani. A huzalfeszítés módjait mutatja be a 75. ábra.

A tőkepótlást a telepítés évében (június - augusztus eleje) konténeres pótlásanyaggal gödörbe telepítve végezhetjük. A későbbiekben általában tavasszal, gyökeres vagy konténeres - esetleg törzses-konténeres szaporítóanyaggal pótolhatunk. A pótlások ápolása külön figyelmet igényel!

74. ábra. Huzalrögzítő a) kapocsszeg (U szeg)
b)kampósszeg, c) huzalrögzítő szem,
(Kozma, 1991)

75. ábra. Huzalfeszítők (Kozma, 1991)

3. A SZŐLŐÜLTETVÉNYEK MŰVELÉSMÓDJAI

A művelésmód több tényező kapcsolatát jelentő fogalom, elsősorban a tőke formája és a rajta alkalmazott metszésmód alapján különböztetjük meg.

A különböző szőlőfajták - nagyjából földrajzi származásuknak megfelelően - növekedési erélyük, biológiai teljesítőképességük, fagytűrésük, fürtméretük és rügytermékenységük alapján más és más tőkeformát és metszésmódot igényelnek.

A művelésmódot az idősebb fás részek aránya, alakja, és a hajtásrendszer térbeli elrendezése határozza meg. Ennek megfelelően a különböző tőkeformák kialakításához és hajtásainak elhelyezéséhez más-más támberendezés szükséges.

A nagyobb tőkeformák nagyobb tenyészterületet igényelnek. A nagyobb sor- és tőtávolság a talajművelés, növényvédelem, a betakarítás technológiájának, géprendszerének kialakításában is más lehetőségeket ad, mint a kis térállású ültetvények.

3.1. A művelésmódok csoportosítása

Csoportosíthatjuk a művelésmódokat: tőkeforma, metszésmód, támberendezés, térbeli elhelyezkedés, intenzitás stb. szerint, melyek természetesen fedik egymást.

- Tőkeforma szerint: fej, bak, comb, kordon, függöny és lugas művelésekről beszélhetünk.

- Metszésmód szerint: kopasz, rövid csapos, hosszúcsapos, félszálvesszős, szálvesszős. Ezek ismertetésére még visszatérünk.
Ugyanazon tőkeforma esetében más metszésmódokat lehet alkalmazni. Pl: Móron a tőkefejeket régen évről évre kopaszra metszették, Sopronban szálvesszős fejművelést alkalmaztak még Badacsonyban a fejeken 3-4 szarvat meghagyva 4 x 2 rügyes bakművelést alkalmaztak.

- Támberendezés szerint is lényeges különbségek vannak. Gyenge talajon csak kis tenyészterületen, kis tőkeformát szabad fenntartani! Amennyiben a tőke megáll támberendezés nélkül úgy, hogy a hajtásokat összekötik, azok egymást támasztják, akkor gyalogművelésről beszélünk. A gyenge növekedésű és/vagy nagy lombozatú fej, vagy bakművelésű tőkék már csak karó mellett tarthatók fenn.
A szélesebb sorközű (160-240 cm) alföldi géppel művelt szőlők lombozatát legkönnyebb a sorban oszlopokra feszített huzalpárok közé igazítani, hasonlóan az alacsony kordon és combművelésű tőkék lombozatához.
A magasművelésű tőkék törzs és karneveléséhez, hajtás és terméstartásához a karózás és a huzalozás együttesen szükséges.
A támrendszer megválasztásának szempontjai: művelésmódonként a legegyszerűbb, legolcsóbb de biztonságos, könnyen karbantartható és a szőlő életidejét kiszolgáló tartós támberendezést kell építeni.

- Térbeli elrendezés alapján lehet:

- körbeművelhető: - fej- vagy bakművelés gyalog vagy karós támrendszerrel,

- sorban: - egy síkban művelhető,
(kordon művelési formák, comb művelés, ernyő művelés)

- két síkban művelhető (GDC és duplex művelés).

- A művelés intenzitása szerint csak relatív besorolás lehetséges. Általában hagyományosnak tekinthetők a kis tőkeformák, ha csak sok kézimunkával lehet megművelni (2000h/ha), de egy szélesebb sorban telepített fejművelés jó talajon 800-900h ráfordítással is nagy termést adhat.
Mindig azt a művelésmódot tekintjük intenzívnek, amely az adott földrajzi, közgazdasági és technológiai lehetőségek mellett leggazdaságosabban üzemeltethető az árutermelésben.
A tőkeforma, tenyészterület és növénymagasság között mindig szoros összefüggés van.

- A kis tőkeformáknál a kis tőketerhelés, kevés hajtás árnyékoló hatása kicsi. A tőkék körbejárhatók. Egy tőke terméshozama viszonylag kicsi, de a nagy tőkeszám következtében a terméshozam megfelelő (0,6-1,0 kg/tőke termés 10-12000 db tőke/ha). Ezek a művelésmódok csak kézzel művelhetők.
A fej és bakművelések jellegzetessége, hogy a rendszeres visszavágások folytán a talaj közelében a törzs megvastagszik és un. „fej” alakul ki.

- A kordon művelések jellemzője, hogy a tőkék hajtásait huzalokhoz rögzítik, és a talaj fölött bizonyos magasságú törzs található. A törzs magasságától függően a lombfal magassága is változik 1,5-2m között. A magasabb lombfal árnyékoló hatása (a síkban kiterített hajtásrendszer is) jelentősebb, ezért a sortávolságot növelni kell, amit a művelés gépesíthetősége is megkíván.
A kordonművelésű tőkék a fagyok ellen takarással nem védhetők meg.

3.2. Fontosabb tőkeművelésmódok kialakítása

3.2.1. Fejművelések

Jellemzője a talaj közelében a rendszeres rövid metszés hatására kialakuló megvastagodott bunkószerű képződmény a tőkefej, amely a termőalapot is jelenti egyben. A tőkefejen található nagyszámú alvórügy a tőke megújulását is szolgálja.

A téli fagyok ellen takarással jól védhető, művelése, metszése nem kíván nagy szakértelmet, a termelés vele a legbiztonságosabb az Alföldön. A részleges tőkepusztulás után a tőke könnyen felújítható.

76. ábra. Fejművelésű tőke karós támrendszerrel (Prohászka, 1986)

77. ábra. A fejművelésű szőlőtőke kialakítása (Prohászka, 1986)

Hátránya, hogy a rendszeres rövid metszés miatt sok metszési seb keletkezik, amely beszárad és elhalást okoz. A tőkefej pusztulása okozza a tőkefej süllyedést, ami a sorközökben a bakhát kialakulását eredményezi (ez a gépi művelést akadályozza). A tőkefejen kevés elágazás van, ezért a terhelés csak korlátozottan változtatható.

A tőke kialakítása egyszerű. A telepítés évében 1 rügyet hagyunk meg. Második évben 2 rügyre, a harmadik évben a fejlődött két vesszőt szintén 2 rügyre metsszük. A negyedik évtől (az előző évben fejlődött 4 vessző felhasználásával) már a csapos metszést folytathatjuk.

78. ábra. Rövidcsapos metszés szabálytalan állású tőkén (Prohászka, 1986)

79. ábra. Rövidcsapos metszés fejművelésű tőkén (Prohászka, 1986)

80. ábra. Kopaszmetszés fejművelésű tőkén (Prohászka, 1986)

81. ábra. Szálvesszős fejművelés (Prohászka, 1986)

Gyalogművelésű fejművelés:

Nem azt jelenti, hogy a fejművelésű tőke mellé nem teszünk karót. Más telepítési rendszert, apró, kis tőkefejet, speciális zöldmunkát alkalmaznak, a művelés során magas bakhát alakul ki.

Ezt a művelésmódot úgy tekinthetjük, mint a sovány futóhomok területek kisüzemi művelésmódja, ami gazdaságosan fenntartható.

82. ábra. A gyalogművelés vázlata (Szőke, 2000)

Előnyei:

- nincs támrendszer építési költség,

- az alacsonyra csonkázás miatt növényvédőszer, egyéb anyagköltség takarítható meg,

- kézimunkaerő igénye 30-40 munkanappal kevesebb, mint az egyéb támrendszeres (karós) alacsony tőkeformáké,

- a fedés könnyebben és jobb minőségben végezhető el,

- kis tenyészterülete miatt több tőke van egységnyi területen, nagyobb termés érhető el,

- a tőkepótlás egyszerűbb,

- a szélerózió elleni védelem hatásos eszköze.

Hátrányai:

- a tőkefej süllyedés miatt sok a felszínhez közeli gyökérképződés,

- a mély tőkefejek miatt a nyitás nehézkes,

- a tőkefejek könnyen megsérthetők a kapával, a sérülés pusztuláshoz vezethet,

- a nedvesség tovább megül a bakhátak között, ez a betegségek terjedését segíti,

- a fürtök a homokba érnek, fertőződnek,

- az erős korai csonkázás gyengítheti a tőkét.

Összességében azt kell mondani, hogy az alföldi gyenge homoktalajokon a gyalogművelésnek létjogosultsága van, meg kell találni a gépi művelés lehetőségét, azokat a technológiai megoldásokat, amelyekkel a mai körülmények között is fenntartható ez a művelési forma.

3.2.2. Bakművelések

Korábban a nagyüzemi telepítések előtt a lejtős területek legelterjedtebb művelésmódjai voltak. Lejtőn 100-150 m tengerszint felett nem kellett télen takarni a szőlőt. Jellegzetes volt pl. Badacsonyban a szabályos 4 x 2 rügyes rövidmetszéssel terhelt bakművelés. Mátraalján inkább a vegyes-csapos szabálytalanabb formája terjedt el.

83. ábra. Bakművelésű tőke karós támasszal (Prohászka, 1986)

A bakművelésű tőkén 3-5 pólust alakítottak ki (bak, vagy szarv), amely a rendszeres rövid metszés hatására évente 0,5-2,0cm-t emelkedik.

84. ábra. A bakművelésű tőke kialakítása (Prohászka, 1986)

Legyezőművelés

Amikor a gépesíthetőség céljából szélesebbre nyitották a sorokat megpróbálták a bak-formát a sorhoz igazítani. A bakok (szarvak) síkban való kiterítésével alakították ki a legyezőművelést, de ez nagyobb felületen nem terjedt el.

85. ábra. Az alacsony legyezőművelésű szőlőtőke alakító metszése (Prohászka, 1986)

3.2.3. Combművelések

Guyot-művelés

Franciaországban kialakított és elterjedt művelési forma.

A tőkekialakítás során alacsony vagy középmagas törzset alakítunk ki, a törzs felső pólusán szálvesszőt és egy ugarcsapot hagyunk.

86. ábra. Guyot-művelés (Kozma, 1993)

Ügyelni kell arra, hogy a kívánt comb magasság elérése után a 3-4. évben csak hosszúcsappal, esetleg félszálvesszővel terheljük a tőkét, mert a korai szálvesszőzés a tőke visszaesését okozhatja.

87. ábra. Kétoldalas, vagy összetett Guyot-művelés (Kozma, 1993)

A hajtások vezetésére egyszerű huzaltámaszt kell kialakítani. A klasszikus Guyot formát az Alföld szélsőséges időjárási viszonyai miatt általában nem sikerül fenntartani, inkább a szálvesszős fejműveléshez hasonló forma alakítható ki. A kísérleti eredmények szerint a szálvesszőzést tűrő és a kis fürtű fajtáknál jelentős termésnövekedés érhető el.

Ernyő művelés

A magas kordonművelés egyik változata, ahol a 130-150 cm-es függőleges törzsből nem alakítunk ki kordonkart, hanem a felső ponton 2 db szálvesszőt (13-15 rügy) hagyunk a metszéskor, amelyet a keletkezésével ellentétes irányba ívelten, egy 40-50 cm-rel alacsonyabban elhelyezett segédhuzalhoz lekötünk.

88. ábra. Ernyőművelés
1) törzsrögzítő huzal; 2) hajtástartó huzalpárok; 3) szálvesszőrögzítő huzal (Kozma, 1993)

A metszés szempontjából ismerni kell a szőlővessző felépítését, a visszavágott vesszők rendeltetését.

89. ábra.Az ernyőművelésű tőke alakító metszése I. (Prohászka, 1986)
A törzs végén nevelt két vesszőt a következő évben íveljük le.

90. ábra. Az ernyőművelésű tőke alakító metszése II. (Prohászka, 1986)
A törzs alakítására nevelt vessző végét szálvesszőnek íveljük le.

Előnyei: vékony lombfal alakítható ki, a metszése egyszerű, a termés minősége javul, a rügydifferenciálódás jó, kisebb tőtávolság (80-90 cm) is elegendő.

Hátránya: fagykár esetén a rügyszám nem növelhető, a szálvessző lekötés többlet munkaerőt igényel, a termelés kockázata fagyveszélyes környezetben nagy.

3.2.4. Kordonművelések

Alacsony és középmagas kordon

Az alacsony és középmagas kordon jellemzője a 40-80cm-es törzsmagasság, ahol a kordonkarokat egy vagy két irányba nevelhetjük ki. A huzalos támrendszer biztosítja a lombozat tartását. A tőkék mellé általában karót nem tesznek. A tőke kialakítása során a törzsnevelés érdekében nevelőkarót (nádat) alkalmaznak. Jellemző sortávolsága 180-240 cm.

91. ábra. Royat-kordonművelés (Kozma, 1993)
1) kartartó huzal; 2) hajtástartó huzalpárok;

Sylvoz-művelés

A magas kordon művelés olyan változata, ahol a 150-160 cm-es magasságban kialakított kordonkaron egymástól 20-25 cm-re szálvesszőket (10-15 rügy) hagyunk meg és azokat a kordonkar alatt 40-50 cm-re kifeszített segédhuzalhoz majdnem függőlegesen leívelve lekötjük.

Előnyei: vékony, szellős lombfal alakítható ki, a tavaszi fagy kártétele kisebb mértékű, a metszése egyszerű, gyors.

92. ábra. Sylvoz-művelés (Kozma, 1993)
1) kartartó huzal; 2) hajtástartó huzalpár; 3) szálvesszőrögzítő huzal;

Hátrányai: a szálvessző lekötés kézimunka igényes és rövid idő alatt elvégzendő feladat. Nagyobb fagykár esetén a terhelés csak korlátozottan növelhető, a kihajtás a vessző tövi részén bizonytalan lehet, a kemény fájú fajtáknál a szálvessző lekötés nehéz (könnyen törik).

Magaskordon művelési módok

A 60-80-as években főleg a munkaerőhiány miatt - széles körben elterjedt művelési formák. Számos előnye mellett több hátránya is van ezeknek, sajnos az erőltetett elterjedésük során inkább csak az előnyöket emelték ki.

93. ábra. Magas kordonművelés hosszúcsapos metszéssel (Kozma, 1993)

Előnyei:

- lényegesen nagyobb termések érhetők el, a tőkék egyedi teljesítménye növekedhet,

- a gépesítés lehetőségei (tápanyagutánpótlás, talajművelés, növény-védelem stb.) sokkal jobbak,

- a munkaerő egyenletesebb foglalkoztatását teszi lehetővé,

- a zöldmunka munkaerő igénye csökkenthető,

- a fajták termesztési értéke nő, a minőségi termesztés feltételei javulnak,

- a metszés és a szüret gépesíthetősége könnyebb.

Hátrányai:

- a magas művelési formák is igényelnek gondos kézimunkát, nem hagyhatók magukra,

- a termőegyensúly fenntartása a szélsőséges időjárási hatások miatt nehéz,

- a téli fagyok ellen a törzs és a kar nem védhető,

- a teljes gépesítés itt sem valósítható meg,

- a nagyobb tőkeformák kialakítása nehéz, a fagykárok utáni újranevelés több időbe kerül,

- az új „minőségi” fajták többnyire nem jól tűrik az alföldi klímát, minőségük általában alatta marad a dombvidékinek,

- a tőkék nagy egyedi terhelése miatt az érzékenységük fokozódik, a tőkeelhalás nagyobb,

- a nagyobb tenyészterület miatt a tőkék egyedi vízfelhasználása nő, a növény környezetében a párolgás is növekszik.

Moser-féle magas kordonművelés

Lenz Moser osztrák szőlőtermelő dolgozta ki és az ő munkássága alapján terjedt el Magyarországon is. A „nagyüzemi” szőlőtermesztés térhódításával együtt a 60-as évektől az Alföldön is alkalmazott tőkeművelésmód.

Klasszikus formájában egy vagy két függőleges törzset alakítunk ki, ebben a magasságban (135cm) vezetik a vízszintes kordonkart, amelyen arányosan 20-25 cm-enként hagyják meg a termőalapokat, ahol a váltó metszés szabályai szerint, fajtától függően rövid, hosszúcsappal, félszálvesszővel, vagy szálvesszővel terhelik a tőkéket. Minden tőke mellett karót használnak törzstámaszként. Kezdetben az Alföldön a talaj közelében „fagycsapot” - biztosítócsapot - hagytak, a biztosító szálvesszőt lehúzva télire talajjal fedték a fagyvédelem érdekében.

94. ábra. A klasszikus Moser-kordon művelésű tőke alakító metszése (Prohászka, 1986)

95. ábra. A Moser-művelés (Kozma, 1993)
1) kartartó huzal; 2) hajtástartó huzalpárok;

Később a tavaszi fagyok elleni védelem miatt terjedt az ún. „javított Moser” művelés, ahol a törzsmagasság 150 cm, és elhagyták a biztosító csapot. A módszer előnye, hogy a vegyszeres gyomirtás végezhető, a kézimunkaerő igény kb. 30 %-ot csökkenthető, a metszés télen is végezhető, a munkavégzés kevésbé fáradságos, a termő és ugar zóna elkülöníthető, a biztosító csapos változatnál a termésbiztonság növelhető.

Hátránya, hogy a téli fagykárok kockázata nagyobb, a rejtett rügy képződés kevesebb, a zöldmunkák elhagyása a betegségek fokozott megjelenését, a rosszabb rügydifferenciálódást eredményezi, a kar felkopaszodás veszélye nagy, a lemetszett vessző eltávolítása többlet munka ráfordítást kíván.

Egyesfüggöny művelés

A 170-180 cm magasra kialakított kordonkaron arányosan elosztva hosszúcsap, félszálvessző terhelést hagyunk (mellette 2 rügyes ugarcsapokat is szoktak hagyni). A hajtástömeg szabadon csüng alá. A támrendszer egyszerű, de minden tőke mellé a törzsmagasságnak megfelelő nevelőkaró kell, ennek a tetejére rögzítik a 4,5-5,0 cm vastag tartó huzalt. 4-6 m-ként erős tartóoszlopokat kell elhelyezni. Elterjedt az ikertőkés telepítési változata is.

Előnyei: egyszerű támrendszer, egyszerű metszés, jó zöldmunkával kezelt, termőegyensúlyban lévő ültetvényen vékony lombfal alakítható ki, gépi metszésre és gépi szüretre alkalmas tőkeforma, kevesebb zöldmunka igénye van.

Hátrányai: a tőke kialakítás legalább egy évvel hosszabb, a gondos zöldmunka (hajtás fésülés, válogatás) rövid idő alatt elvégzendő, a lombfal besűrűsödése hajtásbeérési és rügydifferenciálódási problémákat okoz, az aszálykár megjelenése gyakoribb, a szélkár jelentős lehet (fajtaérzékenység), a magas termőalap a munkavégzést nehezíti, szaporítóanyag termelésre nem alkalmas tőkeforma.

96. ábra. Az egyesfüggöny művelésű tőke alakító metszése I. (Prohászka, 1986)
A törzs-hajtás lehajtásával neveljük ki a kar első 60cm-ét.

97. ábra. Az egyesfüggöny művelésű tőke alakító metszése II. (Prohászka, 1986)
A törzsvessző felső rügyeiből nevelt kar hónaljhajtásaiból neveljük a termőalapokat.

GDC és Duplex

A GDC (Geneva Double Curtain) és a Duplex művelési formák - melyek két síkban kialakított függönyszerű művelést jelentenek - nem javasoljuk, mert csak nagy költséggel, nagy szakértelemmel alakíthatók ki és nagy a termelési kockázatuk. Általában ikertőkés telepítést végeznek, így a tőtávolság 60-70 cm-re csökken.

98. ábra. A duplex művelésű tőke metszése (Kozma, 1993)

99. ábra. A kettősfüggöny művelésű (GDC) kordon metszés után (Kozma, 1993)

3.2.5. Lugas művelések

Tendone művelés

A művelésmód Olaszországból származik. A tőkeforma és a támrendszer sémáját a 100. ábra mutatja be. Döntően csemegeszőlő termesztésben alkalmazzák, de hasonló művelésmódban számos helyen borszőlőt is termesztenek (pl. Japánban is). A csemegeszőlő termesztésében nagyon fontos a fürtök épsége. A csüngetett fürtpozíció biztosítja azok sérülésmentsségét, lehetővé teszi a megfelelő fürt és bogyóritkítás, valamint a fürtök hormonkezelésének elvégzését.

100. ábra. A Tendone művelésmód (Szőke, 2000)

A síkban kiterített lombfelület a beérkező sugárzás 100%-os kihasználását teszi lehetővé (vagyis a soriránynak nincs jelentősége), valamint védi a fürtöket a napégés veszélyétől. Ennek egyenlőre főleg mediterrán területeken van jelentősége.

A 100. ábra által bemutatott művelésmód a tendone-csoportba tartozó támrendszerelések alap sémája. Szélesebb sorok és nagyméretű erőgépek esetén szükséges a sorközök megszakítása, amit lényegében egy GDC-hez hasonló támrendszer kialakításával érünk el.

Thomery-kordon

Intenzív termesztésben nem, de házi kertekben, parkokban létjogosult művelésmód. Lényege, hogy a művelésmódokat és a metszés alapszabályait ismertető fejezetben kifejtett törvényszerűségek szem előtt tartásával igényünknek megfelelő takaró illetve díszítő jellegű termőfelületet tudunk kialakítani.

101. ábra. A Thomery-kordon művelés (Kozma, 1993)

Nagy figyelmet kell fordítani a termőkarok kialakításának ütemezésére, valamint az elöregedett tőkerészek ifjítására. Egyidejűleg nem lehet kialakítani teljes 1-1,5 m-es karhosszúságokat, mert azok felkopaszodnak (ld. művelésmódok).

A környezeti/ elhelyezési adottságoknak megfelelően kell az alkalmazott szőlőfajtát megválasztani, melynek kérdésében meghatározó tulajdonság az érésidő és a betegségekkel szembeni ellenállóság. A jól benapozott és felmelegedő déli délkeleti falak melletti lugasok esetében szintén érvényesül a teraszfalakra jellemző érésgyorsító hatás, ellenben árnyékos, északi, északnyugati falak mellett még a korai érésű fajták beérésével is problémák lehetnek. Családunk, gyermekeink egészsége szempontjából nagyon fontos, hogy olyan fajtát válasszunk, amit nem kell permetezni: Néró, Palatína, Esther, Teréz, Fanni, Pölöskei muskotály.

4. Termesztéstechnológia

A termesztéstechnológia fogalma

A termesztéstechnológia tartalmazza a termő ültetvényekben végzett munkákat, amelyek segítségével a lehető legjobban kihasználhatjuk a környezet kedvező adottságait, a szőlőfajtákban lévő genetikai adottságokat, kiküszöbölhetjük az esetleges káros hatásokat.

Tágabb értelemben véve a termesztéstechnológia a munkaművelet-csoportokat és azokat megvalósító technikát, sőt a fejlesztést biztosító tudományos ismereteket is tartalmazza. A gyakorlatban a termesztéstechnológia a szőlőültetvény ápolási munkáit foglalja magába az elvégzés sorrendjében, vagy a műveletek célja szerint csoportosítva.

A termesztéstechnológia tehát a szőlőültetvényben évről évre végzett műveletek összessége.

A termesztéstechnológiai elemek csoportosítása:

1. A talajon keresztül ható un. agrotechnikai műveletek (talajművelés, trágyázás, öntözés).

2. A növényen keresztül ható un. fitotechnikai műveletek (metszés, metszést kiegészítő műveletek, zöldmunkák).

3. A növényvédelmi munkák.

4. A szüret.

5. Ültetvény-fenntartási és karbantartási munkák (tőkepótlás, támberendezés karbantartása).

A szólótermesztés technológiai irányzatai

A szőlőtermesztésben is több technológiai irányzat van:

A hagyományos (nagyüzemi) termesztési technológia

Filozófiai alapja az volt, hogy az ember teljes mértékben uralja a természetet, és hogy a természet csak azért létezik, hogy az ember szükségleteit szolgálja. Az ember a tudomány és a technika eszközeivel „leigázza” a természetet és a nyersanyagbázisává és termelőeszközévé teheti.

Ez a mezőgazdaságban, a szőlészetben óriási befektetések árán a természeti források teljes kizsarolását jelenti. Hozamnövelő módszereket és eszközöket alkalmaz, a vegyszerezést, a nagy adagú műtrágyázást (NPK), a túl gyakori talajművelést, a teljes felület gyomirtó szeres kezelését végzi. A mindent elpusztító (széles hatásspektrumú szisztemikus) gombaölő és rovarölő szereket a veszélyeztetettség mértékétől függetlenül, és a növényvédelmi előrejelzés lehetőségét figyelmen kívül hagyva alkalmazza. A legtöbb munkát nehéz gépekkel végzik.

Ez a kíméletlen szemlélet alapján történő termesztés az egész mezőgazdasági élő környezet (agroökoszisztéma) egyensúlyát súlyosan károsítja, az egyes fajok száma ritkul. Csökken a talajban zajló élet aktivitása, csökken a talajban élő szervezetek és egysejtűek (mikrobák) abszolút mennyisége és a humuszképző, tápanyagfeltáró talajélőlények fajgazdagsága. Csökken a talaj szervesanyag (humusz) tartalma, romlanak a talaj fizikai és kémiai tulajdonságai, a talajszerkezet tömődött lesz (ebben a nehéz gépek alkalmazása is szerepet játszik). A talajvízben felhalmozódnak a környezetszennyező anyagok (növényvédőszer-maradványok, nitrátok, nehézfémek). A talaj természetes termékenysége csökken. A természetre káros - mérgező (toxikus) - növényvédő szerek alkalmazásának következményeként a mezőgazdasági élő környezetben (agroökoszisztémában) erősen csökkennek, majd eltűnnek a hasznos szervezetek, a kártevők természetes ellenségei. A szőlőfajták lassan elveszítik a kártevőkkel, kórokozókkal szembeni természetes védekezőképességüket. Az ún. indukált rezisztencia feltételei nagymértékben csökkennek, vagy megszűnnek.

A növényvédelemben jellemző a programszerű védekezés, amikor a szőlő fejlődési állapotától, az időjárási viszonyoktól függetlenül a vegetációs időszak kezdetétől folyamatosan 7 - 14 naponként permeteznek. Egy permetezés alkalmával többféle (gyakran 3 - 5) növényvédőszert juttatnak ki úgy, hogy a szerek kölcsönhatását, a fajta érzékenységét nem ismerik, vagy nem veszik figyelembe.

102. ábra. A szőlő nagyüzemi termesztéstechnológiájának vázlata (Szőke, 1996)

Az ábra alapján sorold fel a nagyüzemi szőlőtermesztés ökológiai hatásait jellemző elemeket!

A szőlő integrált (környezetkímélő) termesztési módszere

Az integrált termesztésnek már nemcsak gazdasági, hanem ökológiai célja is van: a termesztés lehetőleg ne okozzon környezeti károkat. Alapvető követelmény, hogy a szőlő ökoszisztémájának minden tényezője, a talaj és annak növénytakarója, a szőlőültetvényben található állatvilág és maga az ember harmonikus kapcsolatot képezzenek. Ez a szőlőtermesztésben más minőséget jelent, amelyben rendkívül fontos az információk maximumának megszerzése.

Az integrált szőlőtermesztés elsősorban ökológiailag optimális termőhelyen képzelhető el. A jó termesztéstechnológia a növényvédelem megalapozója lehet, különösen fontos a gondos zöldmunka és a fürtválogatás. A talaj takarásával fenntartható a gazdag talajélet. Az integrált termesztés nem zárja ki a kémiai készítmények felhasználását, de mennyiségét jelentősen csökkenti és csak a környezetet kímélő vegyszereket használja fel. A vegyszeres kezelések pontosan, céltudatosan történnek és a kezelés időpontját az előrejelzés alapján állapítják meg. Egyre több számítógépes adatfeldolgozó és előrejelző rendszert alkalmaznak a technológiában, pl. a tápanyagellátásban és a növényvédelemben. A növényvédelemben elvből nem védekeznek mindenre mérgező piros kategóriába sorolt szerekkel. Az integrált termesztés során a növényvédő szerekből csak annyit használnak fel, amennyit feltétlenül szükséges.

A termesztők arra törekszenek, hogy a vegyszeres növényvédelmet fokozatosan biológiai védelemmel helyettesítsék. Ez nem azt jelenti, hogy a szőlőt sorsára hagyjuk az ember további technológiai beavatkozása nélkül. Olyan ipari eredetű növényvédő szereket kell alkalmazni, amelyek kímélik a szőlőt károsító élőlények természetes ellenségeit. Az integrált növényvédelem rendkívül precíz eszközöket használ, pl. visszaforgató (recicling) rendszerű permetező gépeket (a nem célfelületre jutó permetlevet felfogják és újra hasznosítják).

A tápanyag-utánpótlás a talaj kötöttségéhez, kolloidtartalmához, tápanyag-szolgáltató képességéhez illesztett, rendszeres talaj- és levélanalízisen alapuló talajerőgazdálkodást jelent. Trágyázásra elsősorban szerves trágyát és zöldtrágyát használnak. A zöldtrágya ősztől tavaszig a felszabaduló nitrátot felveszi, majd a nedvességgel együtt a szőlő rendelkezésére bocsátja. A műtrágyák (NPK, mikroelemek) és a mész alkalmazása talaj- és levélanalízis alapján történik. Az integrált szőlőtermesztésben a gyomirtás célja nem a gyomok elpusztítása, hanem olyan szinten tartása, ami sem víz-, sem tápanyag-konkurenciát nem jelent a szőlőnek. A gyomirtószerek (herbicidek) közül a gyom-magok kelése előtti (preemergens) szerek alkalmazása nem engedélyezett. A takarónövényként alkalmazott növénytársulásban egymástól eltérő gyökértípusú fajok szükségesek. Törekedni kell a mezőgazdasági szerves hulladékok talajtakarásra való felhasználására. Előnyös a mulcsozás alkalmazása, ha a vízgazdálkodási körülmények azt igénylik (pl. a szalmatakarás).

Ígéretes módszer a szőlőültetvényben a növekedés gátlók (retardánsok - pl. glyphosate, sulphonate) használata a természetes gyomflóra növekedésének korlátozására, a gyomirtó szer alkalmazásának gazdasági és ökológiai előnyeit egyesítve. A kedvezőtlen folyamatok megállítása csak fokozatosan érhető el. Az integrált szőlőtermesztés és borkészítés eredményeként az ellenőrzött termék elnyerheti az integrált termesztés védjegyét (IP).

103. ábra. A szőlő integrált termesztésének vázlata (Szőke, 1996)

Az ábra alapján sorold fel az integrált szőlőtermesztés ökológiai hatásait jellemző elemeket!

A szőlő organikus - biológiai termesztése

Ennek a termesztési módnak a pontos meghatározásával, egységes és következetes nevezéktanának kidolgozásával, a fogalmak értelmezésével egyelőre adós a szaktudomány.

Természetfilozófiai felfogás az, hogy az ember maga is az őt körülvevő természet része. A gazdálkodást úgy értelmezi, mint a természeti források és helyi adottságok hatékony felhasználását, a természeti értékek és a környezetvédelem szempontjainak messzemenő figyelembevételével. E termesztésmód alapja a talaj és a termőhely viszonyaihoz alkalmazkodó, kártevőkkel és betegségekkel szemben jól ellenálló fajták alkalmazása. A talajról, a növényekről, az egyes szőlőfajtákról, az ökológiai tényezőkről szerzett ismereteket, a járványveszélyt, a kórokozók fellépésének és a kártevők elszaporodásának előrejelzését, a számítógépes szakértői rendszereket a lehető legnagyobb mértékben használja. A szintetikus kémiai növényvédő szerek használata a biológiai termesztési technológiában tilos!

A szőlőtermesztésben kivételesen engedélyezettek a gombás betegségek járványszerű fellépésének megelőzéséhez a szervetlen kén- és rézkészítmények, azonban azok éves felhasználható mennyisége is korlátozott. Különböző szervetlen vegyületek (vízüveg, azaz nátriumszilikát), természetes extrahált anyagok (növényi kivonatok) használata szintén engedélyezett. A kártevők ellen különböző csapdák, feromoncsapdák is alkalmazhatók. A kártevők természetes ellenségeinek (bio-ágens) kihelyezése (ragadozó atkák) a járványok természetes elhárítására szolgáló módszerként szinte kötelező.

A növényi tápanyagellátásban a hangsúlyt elsősorban a talajerőgazdálkodásra kell helyezni. Organikus biológiai termesztésről akkor beszélhetünk, ha a termesztés során

1. igazodik a Biotermesztők Nemzetközi Szövetsége (IFOAM) ajánlásaihoz, az Európai Unió (EU) és a Biokultúra Egyesület előírásaihoz;

2. rendszeres ellenőrzés alatt áll;

3. az így előállított termék védjegyet használ és minősítést adnak ki a biotermékről.

A talaj biológiai aktivitásának élénkítésére a szerves trágya, valamint a komposztok (az iparilag előállított komposztok csak a megelőző elemzés és engedélyezés után) alkalmazhatók. A biotermesztési mód során a termesztők egyrészt a helyben rendelkezésre álló, illetve megtermelt szerves anyagok hasznosítására, másrészt a talaj tápanyag-feltáródását és tápanyag-szolgáltatását elősegítő eljárások alkalmazására törekednek. Amennyiben a telepítés előtti készletező trágyázásra is szükség van a harmonikus tápanyag-szolgáltatás érdekében, csakis természetes anyagok, illetve kőzetőrlemények használhatók fel.

A gyomnövények elleni megelőző termesztéstechnológiai módszerek alkalmazása, pl. a zöldtrágyázás vagy a talajtakarás is kötelező technológiai előírás. A herbicidek alkalmazása nem engedélyezett. A szőlő organikus termesztési technológiájának és feldolgozásának következetes végrehajtását folyamatosan helyszíni szemlékkel és laboratóriumi vizsgálatokkal ellenőrzik a Biotermesztők Nemzetközi Szövetsége (IFOAM) ajánlásai, az Európai Unió (EU) és a Biokultúra Egyesület előírásai szerint. Az előírásoktól való eltérések következtében a terméket visszaminősíthetik vagy megtilthatják a „biotermék” védjegy használatát.

A termelés ellenőrzését az Európai Unióban (EU) is hivatalosan elfogadott (akkreditált) BIOKONTROLL HUNGARIA KHT. (BIOKULTÚRA EGYESÜLET) végzi. Az átállási időszakra támogatás igényelhető. A legfontosabb cél a termesztett növény és az ökológiai környezet közötti egyensúly helyreállítása és megőrzése, a természeti erőforrások megújulása, az ökológiai katasztrófák megelőzése és az, hogy az utánunk következő nemzedéknek ne adjuk át azokat a gondokat, amelyek leküzdése már ma is haladéktalan feladat. Ezzel mindenkinek a saját hivatásában kell megküzdenie. Mi, szőlészek közel állunk a természethez és megtanultuk azt csodálni és tisztelni.

104. ábra. A szőlő ökológiai termesztésének vázlata (Szőke, 1996)

Az ábra alapján sorold fel az ökológiai szőlőtermesztés hatásait jellemző elemeket!

4.1. Agrotechnikai műveletek

Az agrotechnikai műveletekkel az ökológiai potenciált tudjuk hasznosítani, vagy javítani, elsősorban a talajon keresztül (talajművelés, tápanyaggazdálkodás, öntözés) végzett munkákkal.

4.1.1. Talajművelés

Mechanikai, kémiai és biológiai eljárások összességét, rendszerét foglalja magába, melyek segítségével a növény számára megfelelő talajállapotot tartunk fenn. A kedvező talajállapoton az aktív és egyensúlyban lévő talajéletet értjük.

Talajműveléssel biztosítjuk a talaj vízbefogadó- és vízmegtartó-képességét, megfelelő pórustérfogatát, az alsó, tömörödött rétegek lazítását, trágyaféleségek bekeverését, esetleg a tőkék téli fagyvédelmét, illetve az erózió elleni védelmet is.

A termőtalaj megóvása érdekében - különösen hegy- és dombvidéki ültetvényekben - terjed a „minimum tillage” néven ismert művelés, ami a lehető legkevesebb művelettel, a műveletek kapcsolásával, a talajforgatás mellőzésével, a talaj takarásával éri el az optimális talajállapotot.

Szőlőültetvényekben különbséget teszünk a sorköz és a szőlősor művelésében. A sorközök művelése megoldható mechanikai úton, vagy talajtakarással. A sorokat a tőkék körül kézi kapálással vagy vegyszeres gyomirtással, illetve a kettő kombinációjával tartjuk gyommentesen.

Újabban többféle sorművelő adapter terjedt el, ami a sorközművelő géphez kapcsolható és kitérővel vezérelve műveli a szőlősort is, így már valóban minimális műveletlen felület marad a tőkék körül.

Mechanikai talajművelés: A sorközök őszi rendszeres mélyművelése a csapadék befogadását segíti, a tavaszi - nyári 3-5 sekély talajművelés a víz megőrzését és a gyomirtást szolgálja. A mélyműtrágyázó réteglazítást is végez, így helyettesíti az őszi talajművelést. A talaj mélyebb tömörödését 2-4 évenként alkalmazott mélylazítással lehet megszüntetni.

Forgatást csak akkor alkalmazzunk, ha valamit be kell dolgozni a talajba: ez lehet istállótrágya, takarónövény vagy összeaprított venyige.

A sorközök gyepesítése: A sorközök takarónövénnyel való borítása több szempontból előnyös. Lejtős területen csökken az erózió, a terület bármikor járható, könnyen és időben végezhetők a zöldmunkák, eső után is jól időzíthető a növényvédelem, a nehezen mozgó tápanyagok is a mélyebb rétegekbe jutnak, javul a tápanyagfeltárás, nincs kimosódás, csökken a klorózis, a kocsánybénulás, még a Botrytis előfordulása is.

A gyep növényzete viszont vizet igényel, így a hazai csapadékviszonyok mellett konkurenciát jelent a szőlőnek. Ezért a gyepesítést csak 600-800 mm-t meghaladó évi csapadék mellett ajánlják. A gyepet alkotó növények gondos megválasztásával, ideális tápanyagellátási technológiával és a gyep rendszeres kaszálásával vagy zúzásával a víz- és a tápanyag-konkurenciát minimálisra lehet csökkenteni, és így a talajvédelmi, környezetvédelmi és technológiai előnyök érvényesülhetnek.

A sorközök gyepesítése lehet:

- időszakos,

- állandó.

Az időszakos „talajgyepesítés” az, amikor a talajt nem egész évben takarjuk zöld növénnyel, hanem csak az év egy bizonyos részében. Általában ősztől tavaszig szokták az időszakos zöldtakarást kialakítani. Homok talajon erre a célra rozsot vetnek, amit tavasszal a kalászolás előtt bezúznak és a talajba dolgoznak. Kötött talajon szintén ősszel vetik a káposztarepcét és tavasszal, a szőlő fakadása idején dolgozzák a talajba. Az időszakos füvesítés szeptembertől április - májusig fedi a talajt.

A tartós füvesítés esetén minden sorban vagy minden második sorban végezzük a füvesítést.

Lehet:

- vetett gyep kialakítása,

- a természetes gyomflóra meghagyása és kezelése.

Ha vetik a gyepet, olyan fajokat vetnek, amelyek kis vízigényűek, sekélyen gyökeresednek és kicsi a tápanyagigényük. Általában több fűfaj keverékét használják. Jól hasznosíthatók a csenkeszek, a pillangósvirágúak (fehérhere, földben termő lucerna).

A természetes gyomflóra meghagyása esetén a rendszeres kaszálás következtében a vágást tűrő fűfélék szaporodnak el.

A gyepesített sorokat 2-4 évente váltani kell. A tartósan gyepborította sorokban gyeplazítást kell alkalmazni.

Talajtakarás: A megfelelően alacsony gyepet 4-5 kaszálással lehet fenntartani. A talaj takarását (odahordott takaróanyaggal vagy a levágott és otthagyott zölddel) mulcsozásnak nevezzük.

Talajtakarásra különböző szervesanyagot használhatunk. Elterjedt a szalmatakarás, amikor a sorközben felaprított szalmát terítenek el. Fakéreggel is végeznek talajtakarást. Ügyelni kell arra, hogy elég vastag legyen (legalább 5-10 cm) a takaróréteg, hogy a gyomok ne tudjanak áttörni rajta. A friss szalmán a gépek kereke megcsúszhat, ezért vagy ősszel végezzük a szalmázást a szüret után, vagy már nedves, ún. „kazal alja” szalmát használjunk.

A talajtakarás előnye, hogy nem jelent vízkonkurenciát a szőlőnek, árnyékolja a talajt, csökkenti a párolgást, védi a talajszerkezetet az intenzív csapadék (zápor, zivatar) talajromboló hatásától.

Hátránya, hogy tűzveszélyes (szalma), egyes állati kártevők befészkelhetik magukat (mezei pocok, egér, stb.), ezek ellen védekezni kell.

Vegyszeres gyomirtás: Általában elterjedt eljárás a sorok gyommentesítésére. A mechanikai sorközműveléssel kapcsolható a vegyszerezőgép. Ideális talajállapotnál végzett alapvegyszerezés után 1-2 nyári felülkezeléssel gyommentesen tarthatók a sorok. A sorok a sorközök gyepesítése esetén is kezelendők. A sorok vegyszeres gyomirtásakor külön gondot kell fordítani a pótlások védelmére.

A rendszeres vegyszeres gyomirtás hatására a gyomnövények ellenálló egyedei elszaporodnak - a szelektív hatás miatt egyre nehezebb a vegyszerek alkalmazása. A vegyszerek ára is nagyon megemelkedett. A környezetvédelem, a költségtakarékosság ma már arra készteti a termelőket, hogy ne használjanak vegyszereket a gyomirtásra. Az ökológiai szemléletű termesztés is tiltja a gyomirtószerek használatát.

4.1.2. Tápanyagutánpótlás

Ld. a hiánytünetek tanulmányozására a gyakorlat képi anyagát!

Szőlőültetvények tápanyagállapotát meghatározó speciális, módosító tényezők:
- állókultúra,
- mély gyökérzet elhelyezkedés,
- idősebb fás részek
- metszés, zöldmunkák, környezeti hatások.

A szőlő tápanyagszükségletének megismerési módszerei

1. Szemrevételezés

- a tőkék kondíciójának elbírálása, a tápanyag-ellátás zavaraiból adódó tünetek felismerése (betegség okozta tünetek, tápanyag hiánytünetek)

2. 2. A termés és egyéb részek által kivont tápanyagok mennyiségének meghatározása.
Hazai tapasztalatok szerint 10 t/ha termésszint esetén:

100 kg terméshez:

1 kg N; 0,6 kg P_2O_5; 1,5 kg K_2O; össz.: 3,1 kg NPK hatóanyag szükséges

Ezért 10 t/ha termés eléréséhez 310 kg NPK hatóanyagot számolunk.

A tápelem-felvételt befolyásolja a fajta, a környezeti tényezők, a tőke-művelésmód, a tőkekondíció, a termés mennyisége. A felhasznált tápanyag mennyisége a termés szárazanyag-tartalmával van összefüggésben.

Az irodalomban található, a szőlő tápanyagigényére vonatkozó adatok:

10 t/ha termés esetén a tápanyagfelvétel: (Bucher, 1975)

N 18,0 - 23,0 kg/ha a/ha

P_2O_5 7,0 - 16,0 kg/ha a/ha

K_2O 33,0 - 34,0 kg/ha a/ha

CaO 5,1 - 5,3 kg/ha a/ha

Mg 1,2 - 1,3 kg/ha a/ha

Mn 14,5 - 16,0 g/ha a/ha

B 57,0 - 65,0 g/ha a/ha

A tápanyagveszteséggel is számolva 10 t/ha termésszint tápanyagigénye

Koblet (1972) Kozma (1992)

N 60 - 90 87 - 156 kg h.a. /ha

P_2O_5 25 - 30 35 - 61 kg h.a./ha

K_2O 90 - 100 104 - 174 kg h.a./ha

Mg 50 - 60 50 - 75 kg h.a./ha

Az adatok nagy eltérése is mutatja a módszer pontatlanságát, ezért alkalmazása felesleges műtrágya-felhasználást és környezetterhelést jelenthet.

1. A növényi részek kémiai analízise

A levelek, levélnyél és a vessző kémiai analízise végezhető. A levélanalízist Lagatu és Maume (1925) munkássága alapján végezzük. Alapelve, hogy a talajok tápanyagszolgáltató képességét, ezen keresztül a szőlő növény tápanyag-ellátottságát a levélanalízis jól tükrözi.

Mintavétel ideje:

- virágzás idején

- termésérés idején

Mintavétel módszere:

- fiatal, nemtermő és alany ültetvényben a 8. – 10. levél

- termő ültetvényben a termőhajtásról az 1.-2. fürttel szembeni levél

Tőkénként 1 levelet gyűjtünk, maximum 5 ha-ról 1 minta; mintánként legalább 100 db levél, melyet a területet bejárva „átlagmintaként” gyűjtünk.

A levélnyelet azonnal tőből eltávolítjuk.

Levélvizsgálati határértékekN, P, K, Ca és Mg %/szárazanyag értékben kifejezve,
Zn, B, Fe, Mn és Cu ppm/szárazanyag értékben kifejezve

Elem

Minta-

szedés

Alacsony

Optimális

Magas

Nagyon

magas

nagyon

enyhén

N

v.

2,75

2.76-3.30

3.31-4.00

4.00

sz.

1,75

1,76-2,10

2,11-2,60

2,60

P

v.

0,24

0,25-0,30

0,31-0,35

0,35

sz

0,16

0,16-0,23

0,24-0,30

0,30

K

v.

1,00

1,01-1,20

1,21-1,40

1,41-1,60

1,60

sz.

0,80

0,80-1,00

1,01-1,40

1,41-1,60

1,60

Mg

v.

?

0,25-0,30

?

?

sz.

0,30-0,40

Ca

v.

?

2,0-2,1

?

?

sz

?

3,0

?

?

K/Mg

2

2-3

3-7

10-12

12

Zn

15

15-25

25-40

40-60

60

B

10

11-20

20-40

40-100

100 toxikus

Fe

?

80-120

?

?

Mn

30

80-120

?

300 depresszív

Cu

?

20-25

?

?

Jelölések: v = virágzásban sz = szüretkor ppm = mg/kg

A fenti határértékeket kísérleti, irodalmi és tapasztalati (üzemi vizsgálatok) adatokból állítottuk össze (SZBKI) (Szőke, 1997).

Talajvizsgálatok

Termő szőlőben:

Ideje: - vegetációs időszak kezdetén

- nyár végén (augusztus)

Mélysége: 0-30 cm réteg

30-60 cm réteg

Módja: 5 ha-onként 1 átlagminta, melyet „botfúró” vagy ásó segítségével legalább

25-30 helyről kell venni. A talajfoltot önálló mintaként kezeljük.

Módszerek:

Hagyományos, ammónium laktásos- (AL) módszer Az ammónium laktátos kimosással, amely során a talajszuszpenzióbol ezzel az oldószerrel vonják ki a tápanyagokat, tapasztalatok szerint jól modellezhető a növényi tápfelvétel mértéke. Vagyis a kimosással kinyert tápanyag nagyjából megfeleltethető annak a tápanyagmennyiségnek, amit a növény képes lenne fölvenni. A talajvizsgálat határértékei: Kívánatos tápanyagszint: homokon: kötött talajon

humusztartalom: 1 % felett 2-3,5 %

P_2O_5 ppm/100g: 80-100 160-360

K_2O ppm/100g: 100-150 300-500

- EUF talajvizsgálati módszer
Az Elektro Ultra Filtrációs módszer lényege, hogy az 1:5 arányú hígítású talajszuszpenziót egy speciális fűthető tartájban két platina elektród között keverik. A hőmérséklet, az áramerősség és az idő függvényében modellezhető az adott agyagásványösszetételű talajminta vízoldható, könnyen mozgósítható és kötött tápanyagfrakciója is.
1. frakció 30perc 20˚C 15mA: oldott ill. könnyen oldható,
2. frakció 30-40 perc 80˚C 150mA: agyagásványhoz erősen kötött.
 a kapott jelleggörbe jellemzi a talajtípus agyagásvány összetételét.

Szőlő talajok EUF tápanyag optimum határértékei
(10-12t/ha terméshez, a 30-60 cm-es talajrétegben)
EUF-Norg Q = Norg 80˚C : Norg 20˚C
Q = 0,5-1,0 összes EUF-N 3 mg/100 g talaj
0,4-0,5 összes EUF-N 4 mg/100 g talaj
0,3 alatt összes EUF-N 5 mg/100 g talaj
EUF-K – 20˚C 8-13 mg / 100 g talaj
EUF-Mg – (összes) 5 mg / 100 g talaj
EUF-Ca – 20˚C 35 mg / 100 g talaj
EUF-(Ca – 20˚C + Mg összes) : EUF-K – 20˚C 3-5
EUF-P – 20˚C 1,0-3,5 mg / 100 g talaj

10 ppm tápelemhiány pótlásához a 60 cm-es talajrétegre 93 kg hatóanyagot számolunk

Tápanyag-ellátással kapcsolatos kísérletek:

- tenyészedényes kísérletek

- szabadföldi – tartamkísérletek

A szőlő tápanyag-utánpótlás gyakorlata

Az alaptrágyázás, vagy feltöltő trágyázás magasabb agyagtartalommal jellemezhető talajtípusok esetén lehetséges. Lényege, hogy az ültetvény létesítését megelőzően a talajt megfelelő tápanyagszintre töltjük fel N, P, K vonatkozásában. Ezt megfelelő adagú (50-100 t/ha) érett istállótrágyával valamint K és P műtrágyákkal valósíthatjuk meg.

Az igényes és minőségi borszőlőtermesztés korszerű és környezettudatos technológiája nem törekszik a környezet és a talaj kizsarolására, csak mintegy gazdálkodik a termőföldön. A minőséginek tekinthető 10 t/ha körüli termésszint az első osztályú borvidéki területeken nem jelenti a talaj maximális tápanyag szolgáltató képességét, illetve teljesítményét. Ennek következtében egy megfelelően előkészített ültetvényben a telepítést követően gyakran 15-20 évig sincs szükség a tápanyagszint kiegészítésére. A 3-4 évenként kijuttatott szervestrágya elegendő. (A talajmintára vonatkozó optimum értékektől való elmaradás esetén a 96 kg HA/10 ppm eltérés elve alkalmazandó.)

A szükség esetén kijuttatásra kerülő N-t megosztva adjuk ki. Őszi adagja 0-20%, tavasszal 20-80%. A nem mozgó P-t ősszel a lassan mozgó K-ot megosztva, ősszel és tavasszal juttathatjuk ki. Az őszi kijuttatás során késes vagy réteglazítós mélyműtrágyázóval, szőnyegszerűen vagy sávosan szórjuk a műtrágyát a gyökérzónába. A tavaszi N, és K sekély bedolgozással illetve a csapadékkal jut a gyökérzethez.

Alaptrágyázást homoktalajokon az alacsony agyagásvány tartalom miatt nem tudunk végezni.

A fenntartó trágyázás lényege, hogy az ültetvényben évről évre pótoljuk a termesztés során lekerült tápanyagmennyiséget. Ezt homoktalajokon évente 2-3 részletben kijuttatott műtrágyával tudjuk megvalósítani fokozott figyelmet fordítva a N-kimosódásra. E talajokon nagy jelentősége van a szervesanyag pótlásának. 2-3 évente szükséges érett istállótrágya kijuttatása, aminek rendes adagja 25-40 t/ha. Ezt a kijuttatást követően 30 cm mélységbe azonnal bedolgozunk, vagy a tőkék melletti árokba helyezve a kijuttatást közvetlen követő nyitással betakarjuk. Ily módon a szevestrágya N-tartalma nem vész el, és a tápanyag közvetlen a gyökérzónához jut. (A technológia megvalósításához a 310kgHA/ha / 10 t-ás termésszint elvét alkalmazzuk figyelembe véve a levélanalízis értékeit, valamint a venyige és a szervestrágya érvényesülő tápanyagfrakcióit.)

A szőlőültetvényekben használt trágyák

- szerves trágyák

- szilárd

- venyige

- zöldtrágya növények

- szennyvíz iszap

- műtrágyák

- szilárd, folyékony

- 1, 2 és több hatóanyagú

- mikroelem trágyák

- egyéb anyagok

- kőzetőrlemények (dolomit, mészkőpor, bazaltpor)

- agyagásvány-őrlemények (illit, montmorillomit, zeolit)

- tengeri üledékek (alginit)

4.1.3. A szőlő öntözése

A szőlőtermesztés esetében az öntözés vonatkozásai nagy vonalakban megfelel a más növénykultúrák esetében tárgyalt kérdéseknek. Hazánkban a szőlő öntözése nem terjedt el. A korábbi szabályozások nem tették lehetővé az asztali bor termő ültetvények öntözését, minőségi borszőlőtermesztésben pedig vagy a terepviszonyok miatti kiépítési és üzemeltetési költségek, másfelől pedig az öntözés szükségességének esetlegessége miatt ritka az öntözött ültetvény. A szőlő éves vízigénye 500-700 mm, amit hazánk csapadékellátottsága fedez. Ennek eloszlása azonban egyre bizonytalanabb. A téli, tavaszi tartalékot képező csapadékmennyiség tendenciózusan csökken, a nyári aszályos periódusok és a szélsőséges időjárási események gyakorisága fokozódik (fagyok, zivatarok, jégesők). A szőlő vegetációs időszakra eső csapadék igénye 300 mm, ami azonban egyre bizonytalanabb. A klímaváltozás következtében az utóbbi évtizedekben fokozódik az öntözőrendszerek kiépítésének szükségessége.

A csapadék pótló öntözés számítását több szempont szerint közelíthetjük meg.

1. 1 kg termés előállításához 300 liter víz szükséges. Ez alapján 10 t szőlő előállítására 3000 m^3 vízszükséglet számítható, ami a tenyészidőszakra szükséges 300 mm csapadéknak megfeleltethető.

2. 1 m^2 levélfelület egy nap alatt kb. 1 liter vizet párologtat el. Közepes 3-as LAI-val számolva (Levélfelület Index) ez 30000m^2/ha levélfelület esetén napi 30m^3 elpárologtatott víznek felel meg. A 180-190 napos tenyészidőszak során kb. 100 napot jellemez ez az intenzív párologtatás, ezzel számolva ismét a 3000m^3, azaz 300 mm szükséglethez jutunk.

3. 1 kg szárazanyag előállításához a szőlőnek 300 liter vízre van szüksége melyet a termés szárazanyagtartalmára, a hajtásrendszer növekedésére számolva ugyancsak a 300 mm-es szükséglethez juthatunk.

A csapadékmennyiségek, a talajnedvesség és a légköri nedvességhiány (párolgás intenzitása) figyelembevételével határozhatjuk meg az öntözés szükségességét. Homokon 60%-os, kötött talajon 70%-os talajnedvesség esetén el kell kezdeni az öntözést. Ahhoz, hogy a víz a gyökérzónába eljusson nagyobb mennyiség szükséges. Az elfogadott öntözési norma 30-50 mm, amit a virágzást követő időszaktól 3-4 alkalommal szükséges lehet megismételni. A virágzás alatti öntözés/ nagyobb csapadékmennyiség kötődési problémákat okozhat, ugyanis fokozza a virágok elrúgását.

Az öntözés célja lehet vízpótló öntözés, téli tároló öntözés (vegetáción kívül), trágyázó öntözés (szennyvíz öntözés).

Speciális öntözési célnak tekinthető a szőlőtermesztésben is megvalósítható fagyvédő öntözés (kis intenzitású, finom cseppképzésű szórófejekkel), az aszúsító öntözés (Tokaj-hegyalja), a légkondicionáló öntözés (tőlünk délebb, kis intenzitással, többször ismételve), illetve a nagyon ritkán alkalmazott növényvédelmi öntözés.

Az öntözés módja lehet barázdás, esőszerű (fix telepítésű, vagy mobil), csepegtető, valamint altalaj (szivárogtató). E két utóbbinak nagy hatékonyságú, de költséges a kiépítése.

Az öntözés hatására növekszik a termés mennyiségére (20-30 %-os többlet), változik a termés minősége, eltolódik az érés ideje (akár 1-2 héttel is), eltolódnak a fenológiai fázisok, közvetlen és közvetett úton is változik az állományklíma (betegségek megjelenése), és átrendeződik a szőlőtőke gyökérzete.

Öntözött állományban fokozott figyelmet kell fordítani a talajlazításra, növényvédelemre és a harmatgyökerek kezelésére.

4.2. Fitotechnikai műveletek

4.2.1. Metszésmódok, metszéssel kapcsolatos fogalmak

A metszés fogalma

A gyakorlatban a metszésen a fás részek visszavágását értjük.

A zöld részek levágását, visszavágását a „zöldmunkák” közé soroljuk. Ha a szabályos tőkeformát fenn tudjuk tartani, a szőlő évi metszése csak egy- és kétéves részek eltávolításából, illetve visszavágásából áll.

A metszés célja, biológiai alapjai

Metszéssel tudjuk kialakítani és fenntartani a tőke művelhető formáját, szabályozzuk a termés mennyiségét és minőségét. Így egy meghatározott szinten egyensúlyt tartunk a növekedés és a termőképesség között.

Vagyis célunk a:

- tőkeforma kialakítása

- termőegyensúly fenntartása

- csúcsdominancia, polaritás szabályozása (ld. lentebb)

Ha nem metsszük a szőlőt, néhány év alatt sátorszerű formát vesz fel és mindig csak az éves vesszők felső végén lévő 2-3 rügy hajt ki, a többi alva marad. Metszés nélkül a termés apró fürtű, kis bogyójú lesz, a növény kezelése nagyon nehéz.

Metszéskor a vesszőket visszavágjuk, a tőkén maradó rész a csap, a szálvessző, amelyet hossza és rendeltetése szerint eltérően nevezünk.

Ha a metszéskor meghagyott rügyeket vesszük számba, akkor a csapokon, szálvesszőn maradó világos rügyeket vesszük csak figyelembe.

A csap a rügyszám alapján lehet:

- rövidcsap 1- 2 rügy

- hosszúcsap 3- 5 rügy

- félszálvessző 6- 8 rügy

- szálvessző 9-15 rügy

A csap rendeltetése szerint lehet:

- ugarcsap: a következő évre nevel a szükséges helyen vesszőket (pl. váltómetszés); az ugarcsapon 2 világos rügyet hagyunk.

- termőcsap: ennek rügyeiből várjuk az évi termés nagy részét (az ugarcsap is teremhet). A rügyszám szerint lehet rövidcsap, hosszúcsap, félszálvessző és szálvessző.

- biztosítócsap: az elöregedett, vagy felkopaszodott részek leváltására szolgál. Fagyveszélyes helyen a magasművelésű tőkék tőkenyaka fölött évről-évre meghagynak egy biztosító csapot. Az őszre kinevelt vesszőt télen lehúzzák a sorba, betakarják földdel. Ha a tőke takaratlan része a téli fagyok miatt károsodik, a megmaradt vesszőből gyorsan tudnak új tőkét nevelni. Ha télen nem károsodott a tőke, a vesszőt tavasszal újra rövid, biztosítócsapra vágják. Ez jelentős kézimunka-többletet jelent és nagyon megnehezíti a sor vegyszeres gyomirtását, ezért legtöbb helyen felhagytak ezzel a biztosítási lehetőséggel. Az 1980-as évek súlyos fagykárai hatására, illetve a privatizáció következtében a termelők ismét visszatérnek az Alföldön a biztosítócsap használatára.

A metszést meghatározó fiziológiai jelenségek

Csúcsi dominancia (apikális dominancia)

A végálló rügyek auxin termelése gátolja a sorrendben következő rügyek kihajtását. Gyakorlatilag ez azt jelenti, hogy mindig a végálló rügyek hajtanak ki előbb. Az utána következő rügyek csak később hajtanak ki, vagy alva maradnak. A szőlőtermesztésben megkülönböztetjük a jelenség fiziológiai és fizikai formáját.

A csúcsi dominancia fiziológiai formája a végálló rügyek hormontermelésének következtében kialakuló kihajtási sorrendet jelenti.

A csúcsi dominancia fizikai megnyilvánulása azt jelenti, hogy a szálvesszők leívelésével a tápanyagtorlódás miatt a fizikailag felső helyzetbe került rügyek is kihajtásra késztethetők.

Polaritás (sarkosság)

A szár- és gyökérpólus különbségét jelenti, de a szőlészeti szaknyelvben speciális értelemben használják, a szőlő erős felkopaszodási hajlamát értik alatta. Ha egy vesszőt úgy vágunk vissza, hogy 4-5 rügy marad rajta, valószínű, hogy az alsó 2-3 rügy nem hajt ki. Így a következő évben már csak 20-30 cm-rel magasabban tudunk metszeni.

105. ábra. A rügyek kihajtásának valószínűsége különböző
hosszúságú csapokon és szálveszőkön (Szőke, 2000)

A felkopaszodást három módon tudjuk megakadályozni

1. rövidcsapos metszéssel,

2. váltócsapos metszéssel,

3. a szálvessző leívelésével (Sylvoz és ernyő művelés).

106. ábra. A csúcsi dominanciához és a polaritáshoz alkalmazkodó metszési eljárások I. (Kozma, 1993)

107. ábra. A csúcsi dominanciához és a polaritáshoz alkalmazkodó metszési eljárások II.
Váltómetszés a tőke egyik sarkán, hosszúcsapos metszésnél (Prohászka, 1986)

A terhelés

Pontosabban rügyterhelés = a metszéskor meghagyott világos rügyek száma.

A meghagyott rügyszám általában 8-12 rügy/m^2, ami egy 3 x 1,2 m tenyészterületet elfoglaló, magasművelésű tőkén 28-44 db világos rügyet jelent. Nagyfürtű fajtánál aktív lombozat esetén 6 rügy/m^2, míg kisfürtű fajtáknál fagyveszélyes helyen 14 rügy/m^2-re is szükség lehet.

4.2.2. A metszés gyakorlata

A terhelés helyes beállítása szakmailag igen fontos. Fajtánként, parcellánként kell megállapítani. A rosszul beállított terhelés felborítja a vegetatív - generatív egyensúlyt.

Vannak fajták, amelyek érzékenyek, más fajták kevésbé érzékenyek a terhelésre. Az önszabályozó fajták nem terhelhetők túl (pl. Olasz rizling). A terhelés megállapításakor az elérni kívánt mennyiség - minőség összefüggéséből indulunk ki.

Jelentősen módosíthatja a meghagyandó rügyek számát egy téli fagy, bár ebben az esetben a sárszemekre, mellékrügyekre is lehet számítani, de azok termékenysége sokkal kisebb. Ha a laboratóriumi rügyvizsgálat pl. 40 %-os főrügy-károsodást jelez (tehát nem fagytak el teljesen a vesszők), a rügyterhelést kb. 40 %-kal növelni kell. Ezért olyan ökológiai környezetben, ahol a téli fagyok gyakran okoznak kárt, a metszést csak a fagyok után célszerű elvégezni.

Ha a hosszú termőelemeken sok rügy nem hajt ki, azt mondják, hogy „ablakos” a kihajtás.

A metszés megkezdése előtt rügyvizsgálatot kell végezni. A rügyvizsgálat során megállapíthatjuk a rügyek egészségi állapotát, illetve a rügyekben lévő fürtkezdemények számát. Természetes körülmények között a rügyek 5-10 %-a lehet sérült (pl. betegség, mechanikai kár következtében). Ez még nem jelent termésveszteséget, a rügyterhelés meghatározásánál nem kell külön számolni vele.

A szőlő rügyben a fürtkezdemények nyáron (június - augusztusban) alakulnak ki, ezért az adott időszak időjárási körülményei befolyásolják a rügyek termékenységét. Jó évjáratban több fürtkezdemény képződhet, míg kedvezőtlen körülmények között lényegesen kevesebb fürtkezdemény fejlődik csak.

A fürtkezdemények kialakulása függ a tőke kondíciójától is. Egy túlterhelt ültetvényben kevesebb fürt differenciálódik.

A rügyvizsgálatot végezhetjük:

-mikroszkóp alatt boncolással,

-rügy hajtatásával.

A mikroszkópos rügyboncolást lombhullás után végezhetjük. Sztereomikroszkóp alatt felboncoljuk a rügyet és a hajtástengelyen megszámoljuk a fürtkezdemények számát. A vizsgálatot rügyemeletenként kell végezni, hogy arra vonatkozóan is kapjunk adatokat, hogy a különböző rügyemeletek termékenységében van-e különbség. Előfordulhat, hogy az alsó rügyek fejlődése idején kedvezőtlen idő volt, ezért kevés a fürtkezdemények száma, míg később a felső rügyek fejlődésekor a jó idő következtében több fürt differenciálódott. Ilyenkor a felső rügyekre kell metszeni. Egy-egy minta vizsgálata során legalább 10 db 15 rügyes szálvessző rügyeit kell boncolni, és ezek eredményét átlagolni.

A rügyek hajtatását a mélynyugalom befejezése után, általában január közepén kezdhetjük. A rügyhajtatás sémáját mutatja a 108. ábra.

A vizsgálandó szálvesszőt rügyemeletenként sorban 1 rügyes csapokra daraboljuk és vízben hajtatjuk. Az előtörő hajtásokon megjelennek a fürt-kezdemények és kiértékelhető a rügytermékenység. A vizsgálat kb. 14-21 nap alatt végezhető el.

A rügyvizsgálatok alapján meghatározhatjuk a rügyemeleti termékenységet, és kiszámolhatjuk a megfelelő rügyterhelést.

108. ábra. A rügyek termékenységének vizsgálata a mély-nyugalmi állapot után vízben hajtatással (Kozma, 1993)
a - a vessző feldarabolása, b - a feldarabolt vessző elhelyezése a műanyag tartólemezen,
c – műanyag fóliával bélelt és vízzel töltött hajtató láda, d - a hajtatott dugványokon megjelent hajtások és azokon a virágkezdemények

A rügyterhelést úgy számítjuk ki, hogy az elérendő termésmennyiséget osztjuk a fajtára jellemző fürtátlag-tömeggel. Megkapjuk, hogy elméletileg hány fürtöt kell egységnyi felületen nevelni. Ezt az értéket osztjuk a rügytermékenységgel, így megkapjuk, hogy az adott évben egységnyi felületen hány rügyet kell hagyjunk.

A rügyemeletek termékenysége alapján pedig meg tudjuk határozni, hogy milyen terhelési/ metszési elemeket kell alkalmazzunk.

A szőlőfajták termékenységének, a művelésmód intenzitásának és a termesztéstechnológia valamint zöldmunkaműveletek igényességének jellemzésére több termékenységi együtthatót alkalmazunk.

ATE (abszolút termékenységi együttható)

- a tőkén fejlődött fürtök számát osztjuk a termőhajtások számával,

- értéke minimum 1, általában 1,4-1,8.

- RTE (relatív termékenységi együttható)

- a tőkén fejlődött fürtök számát osztjuk az összes hajtásszámmal,

- értékei tág határok között mozognak: 0,8- 1,2

Rügy TE (rügytermékenységi együttható)
- a fürtök számát osztjuk a meghagyott világosrügyek számával,

elsősorban ez nyújt segítséget a terhelés kalkulálásához, a termésmennyiség tervezéséhez,
- értékei évjárat- és fajtacsoportfüggők.

A mutatók értékeit értelemszerűen befolyásolja:

- az alvórügyek kihajtása,

- fattyúhajtások termékenysége,

- meghagyott meddőhajtások aránya,

- a rügydifferenciálódás körülményei, az előző évjárat,

- a rügyemeleti szint,

- művelésmód.

16. táblázat. Különböző változatcsoportok szőlőfajtáinak rügytermékenységi mutatói
1971-1979 átlagán, Moser művelésben (Csepregi- Zilai, 1980 alapján)

Mindennek megfelelően gyakorlatban a Rügy TE mutatja a legjobb alkalmazhatóságot. A termesztés körülményeit állandónak véve ez a mutató viszonylag könnyen megállapítható. Megállapítása és alkalmazása kiküszöböli a másik két mutató hibalehetőségeit.

A termőegyensúlyi állapot

A szőlőfajta vagy ültetvényrészek generatív (termés) és vegetatív (növekedés) teljesítmény egyensúlyának kifejezésére az y/n-arány szolgál. Meghatározásánál a termésmennyiséget osztjuk a lemetszett vesszőtömeggel.

Értékét igen nagymértékben befolyásolja a csonkázás ideje, mértéke, gyakorisága, valamint a környezeti károk és fertőzések miatt fellépő terméskiesések. A fajtára jellemző érték meghatározásánál a mustfokot (termésminőség) és a nyesedéktömeget önmagában is figyelembe kell venni.

Kedvező értéke 6 körül van, de vegetatív jellegű fajták esetében 3-5, generatív jellegű fajták esetében 5-7 is lehet.

17. táblázat. Különböző változatcsoportok szőlőfajtáinak Y/N értékei
1971-1978 átlagán (Csepregi- Zilai, 1980 alapján)

A mutató évről évre való követése az ültetvény szakember általi vizuális megítélése mellett lehetőséget biztosít az ültetvény termőegyensúlyi állapot követésére.

A terhelés kiszámítása:

Hektáronkénti tervezett terméshozam / Hektáronkénti tőkeszám = Tőkénkénti termés

Tőkénkénti termés / Fürtátlagtömeg = Tőkénkénti fürtszám

Tőkénkénti fürtszám / Számított rügytermékenység = Meghagyandó világos rügyszám

Korrekció:

Pl.: 40% fagykár esetén

Számított rügyszám x 1,4

(A számítás esetében az elfagyott rügyek 0-ás értékét is átlagoljuk.)

Fontos, hogy a rügytermékenységet mindig az alkalmazott metszésmódnak ill. meghagyott termőelemekre, azok kiosztására számítsuk. Ha szálvesszőket hagyunk meg, akkor azokra, például 9-10 rügy magasságáig, ha váltócsapos metszést alkalmazunk, akkor 2 rügyes ugarcsap + 4 rügyes termőcsapok termékenységével kell számolni.

Nagyon fontos figyelmet fordítani arra, hogy az alsó rügyek termékenysége kedvezőtlen előző évi május-júniusi időjárás esetén akár 0 is lehet! Ebben az esetben következetesen a felsőbb helyzetű rügyek termékenységének megfelelően alakítjuk ki a rügyterhelést.

4.2.3. Zöldmunkák

A szőlőművelés technológiájában a hajtásrendszeren a vegetációs időben történő beavatkozásokat soroljuk ide. Zöldmunkákkal igen hatékonyan lehet a metszést kiegészítve a vegetatív - generatív viszonyokat, a vegetációs felület nagyságát, elrendezését és hatékonyságát befolyásolni, de a megtermékenyülést, termésérést is segíthetjük.

A nagyüzemi művelés nem teszi lehetővé a zöldmunkák optimális elvégzését, mivel nem csak munkaerő, de időpont-igényes műveletekről van szó.

A zöldmunkák nagy része nem gépesíthető. Vannak olyan zöldmunkák, amelyeket rendszeresen be kell építeni a technológiába, vannak olyanok, amelyeket csak speciális okból vagy bizonyos körülmények között alkalmaznak.

Rendszeresen elvégzendő zöldmunkák:

- hajtás-válogatás,

- hajtásrendezések,

- csonkázás,

- hónaljhajtások kezelése.

Speciális zöldmunkák:

- termőhajtás bekurtítás,

- fürt- és bogyóritkítás,

- gyűrűzés,

- lelevelezés,

- mesterséges beporzás.

Alkalmi zöldmunkák:

- tavaszi fagy utáni válogatás,

- jégverés utáni kezelés.

Rendszeresen elvégzendő zöldmunkák

Hajtásválogatás

A hajtásválogatással a meddő (nem termő) hajtásokat, vagy nagy terméshozam esetén a termőhajtások egy részét távolítjuk el. Segítségével elérjük, hogy csak az évi termés kineveléséhez és a következő évi termőalapokhoz szükséges hajtások maradnak a tőkén, így jó szerkezetű, aktív lesz a lombozat, hatékonyabb a növényvédelem, megnő a metszés teljesítménye, jobb szöveti szerkezetű, érettebb fás részek képződnek, nő a tőkék élettartama és egyedi teljesítőképessége. A fényhajtásokon jobb lesz a rügydifferenciálódás, nagyobb lesz a jövő évi termés.

A hajtásválogatás körébe lehet sorolni a törzstisztítást is.

A kordon művelésű ültetvényekben a függőleges törzsön előtörő hajtásokat távolítjuk el. A törzstisztítást akkor célszerű végezni, amikor a hajtások 2-5 cm hosszúak. Ilyenkor kézzel könnyen eltávolítható a fölösleges hajtás, a kitörés helyén kis sebfelület marad, amit a sebszövet (kallusz) gyorsan be tud nőni. A törzstisztítást a vegetáció kezdetén általában két alkalommal végezzük el. Ma már vannak vannak törzstisztító gépek, így a művelet gépesíthető.

A hajtásválogatást akkor lehet kezdeni, amikor már látható, hogy melyik a termő és melyik a meddő hajtás (25-40 cm hajtáshossz). Célszerű a bokrosodó, könnyen elsűrűsödő fajtákkal kezdeni a hajtásválogatást.

Közös művelésű üzemi ültetvényekben szakszerű hajtásválogatásra nincs munkaerő, ezért csak egy hajtásrendezéssel összekötött válogatást szoktak beiktatni. 100-150 tőke/óra átlagos teljesítményt lehet tervezni.

Hajtásrendezés

Történhet úgy, hogy a hajtásokat a térben egyenletesen egymáshoz vagy a támaszhoz kötjük. Hagyományos gyalog vagy karós művelésnél járunk el így. Huzal mellett nevelt alacsony művelések (fej, Guyot) hajtásait elrendezzük, és a huzalokhoz kötözzük. Páros huzalok esetén nincs szükség kötözésre, itt elég a hajtásokat a páros huzalok közé igazítani. Függöny-műveléseknél a lefelé csüngő hajtások a kacsokkal összekapaszkodva sűrű lombtömeget alkotnak, ezért a kacsok fásodása előtt „végigfésüljük” kézzel a lombozatot, hogy egyenletes sűrűségű, csüngő hajtásrendszerű függöny alakuljon ki.

Csonkázás

A csonkázás a hajtások visszavágását jelenti. Azért van rá szükség, mert a túl hosszú hajtások visszahajolva beárnyékolják a tőkét, késleltetik a termés és a vessző beérését, akadályozzák a művelést, elősegítik a betegségek megjelenését. A csonkázást általában az intenzív hajtásnövekedés befejeződése után végezzük (július közepétől augusztus végéig végezhető). Korai csonkázás intenzív hónaljhajtás növekedést okoz.

A csonkázás során levágjuk:

- a támberendezés fölé (30-40 cm) növő, visszahajló, árnyékoló hajtásvégeket,

- a sorközbe benyúló, lombfalat szélesítő, árnyékoló hajtásvégeket,

- a talajra lelógó, a talajművelést akadályozó hajtásvégeket.

Gyalogművelés, karós támberendezés esetén csak „tetejezésre” van szükség, ezt a növekedéstől függően egy évben 2-3 alkalommal kell elvégezni.

Nagy tőkeformáknál, jól megépített támberendezésen a lombozat jól elteríthető, általában egy csonkázás elég évente.

Magasított Moser és magasított Sylvoz művelésnél - mivel csak egy pár huzal van a kar fölött - a hajtások hamar visszahajlanak, ezért nagyobb jelentősége van az időben végzett csonkázásnak.

A csonkázás elvégezhető metszőollóval, sövényvágó ollóval vagy csonkázógéppel.

A hónaljhajtások kezelése

A hónaljhajtások kitörését vagy visszacsípését rendszeresen el kell végezni gyalog és karós fej és bakművelésnél, mert másképpen a többszöri csonkázás (tetejezés) miatt nagyon besűrűsödik a lombozat. El kell végezni a hónaljazást az alanyvesszőt termelő ültetvényben, és bujtásra, döntésre, oltásra, vagy törzsnevelésre kiválasztott hajtásokon.

Vannak fajták, amelyek nagyon sok hónaljat nevelnek (pl. Piros tramini). Ezeknél a fajtáknál a hónaljak kezelése igen fontos művelet, mert ha elhagyjuk, akkor a túl sűrű lomb minőségi veszteséget okozhat, valamint növeli a gombás betegségek fertőzésének veszélyét.

A speciális célú zöldmunkák inkább a generatív tevékenységre hatnak.

A termőhajtások bekurtítása

Virágzás előtt vagy virágzás idején időszakosan meggátoljuk a tenyészőcsúcs növekedését, így 20-30 %-kal jobb termékenyülés, korábbi érés, magasabb cukorfok érhető el.

Fürt és bogyóritkítás

Szintén a virágzás stádiumában hatásos. A virágfürt csúcsának eltávolításával jó szerkezetű, könnyen csomagolható, gömbölyű fürtöket kaphatunk. A csemegeszőlő termesztésben általánosan alkalmazott módszer (különösen külföldön).

Gyűrűzés

A vesszőn vagy az idősebb tőkerészen a háncsréteg 0,5-1,0 cm széles csíkban történő eltávolítása. A fölötte képződő asszimilátákat helyben tartja, koncentrálja. A mazsolaszőlő termesztésben üzemszerűen alkalmazzák, nálunk inkább csak különleges méretű, korán érő, „kiállítási” fürtpéldányok előállítására használják.

Lelevelezés

Lelevelezéskor a fürtöt takaró 4-5 levél eltávolításával javítjuk a fény viszonyokat. A fényen lévő fürt nagyobb, gyorsabban érik, kevésbé rothad (Olaszországban éppen fordítva, igyekeznek a fürtöket árnyékolni perzselés ellen).

A lelevelezést a zsendülés kezdetén végezzük el, a fürtzónából a levelek 30-50 %-át távolítjuk el úgy, hogy a fürtök a napra kerüljenek. A művelet gépesíthető.

Mesterséges beporzás

Csak a nemesítésben használják, de nővirágú fajtáknál üzemben is szükség lehet a beporzás biztosabbá tételére (pl. Kéknyelű).

Alkalmi zöldmunkák

Tavaszi fagy utáni korrekciós metszés

Az alföldi ültetvényekben elég gyakori, hogy az első hajtásokat fagykár éri. Ilyenkor a mellékrügyek közül egyszerre 2-3 is kihajt egy rügyalapon, vagy a félig visszaszáradt hajtáskezdemény valamennyi megmaradt nyári rügye kihajt. Ez sok gyenge, fejletlen hajtást, seprűsödést eredményez. Ha egy kora tavaszi fagy után szakszerű hajtásválogatást végzünk, a szabályos formát fenntartva jelentős termést is érlelhetnek a válogatás után meghagyott hajtások.

Fagyveszélyes területeken a metszés során 10-20% ráhagyással állítjuk be a tőkék rügyterhelését, hogy a várható rügykárosodás számottevő terméskiesést ne okozzon. (Levenni még lehet, visszatenni már nem.) A fagykár elmaradása esetén a minőség fenntartása érdekében szükséges lehet a 10-20%-os ráhagyás eltávolítása. Ezt elvégezhetjük egy sétáló korrekciós metszéssel, vagy a későbbiek során a hajtásválogatás alkalmával.

Jégverés utáni kezelés

Jégvert szőlőn az elpusztult részek eltávolítása után azonnal hosszú hatású, felszívódó szerrel kell biztosítani, hogy a peronoszpóra, a szürkerothadás és a fakórothadás ne tudjon még nagyobb kárt tenni.

Metszést kiegészítő munkálatok

Sebkezelés

A másod, harmadéves megvastagodott fás részek sebgyógyulása erősen korlátozott. A tőkekialakítási és metszési stratégia megtervezésének fontos szempontja a tőkék egészségi állapotának hosszútávú megőrzése. Fontos, hogy olyan művelésmódot válasszunk, mely kevés számú és kis felületű sebzéssel fenntartható. A nagyobb sebeket metszést követően megfelelő sebkezelőkkel védjük a gombás fertőzésektől.

Vadalás

A nemes mellett –esetenként oltványkészítési hiba folytán is- „feljön az alany”. Különösen felszívódó, illetve gyökérherbicid hatású gyomirtószerek használatát megelőzően ezeket el kell távolítani!

Amennyiben a nemes elpusztult, megfelelő törzsvédelem mellett az alany hajtásaira zöld, vagy zöldre fás oltással pótolható a nemes.

Harmatgyökerezés

Számos termelőüzemben elhanyagolják, vagy elfelejtik elvégezni ezt a nagyon fontos műveletet. Az ültetvények indítását követő 4 évben, minden tavasszal ki kell bontani a tőkék nyaki részét és a harmatgyökereket el kell távolítani. Ellenkező esetben a talaj felső rétegéből vévén fel a vizet és a tápanyagot, azok megerősödnek, és a tőkék kitettsége a környezeti szélsőségeknek fokozódik. Aszályos időben nagy fiziológiai károsodások jelentkezhetnek.

A nyakhajtások eltávolítása

A tőkék indításánál a 2 rügyre való visszavágás folytán a nyaki rész felett a tőke valamelyest fejesedik (kialakul a tőkefej). Az indítás hatására a nemes kérge alatt számos alvórügy, rejtettrügy alakul ki, melyek az évek során bizonyos számban és mértékben rendre kihajtanak. Ezek lehetőséget adnak biztosítóhajtások nevelésére, melyek megfelelő kézimunka és törzsvédelem mellett főleg késői érésű és/vagy fagyérzékeny fajták esetén biztonságot jelenthetnek a téli fagyok eredményezte törzselfagyásokkal szemben. Télire az így nevelt hajtásokat (vesszőket) földdel takarjuk. Ezek nevelése és fenntartása nagy költségvonzattal/ munkával jár.

Törzsvédelem nélkül vegyszeres gyomkorlátozást megelőzően a nyakhajtásokat is feltétlen el kell távolítani!

Venyige eltávolítása, felhasználása

A venyige kezelésének több lehetséges módja van. Korszerűen választanunk kell, hogy tápanyagként vagy energiaforrásként szeretnénk hasznosítani. A venyige lehordást követő helyszíni elégetése nem csak környezetszennyező, de pazarlás is.

Tápanyag formájában történő hasznosítása történhet komposztálással, illetve helyszíni venyigeaprítással, mely során 0,5-1,5 cm-es méretre vágva számottevő tápanyagot (K) juttathatunk vissza a talajba. Ez az eljárás javítja a talajéletet, - szerkezetet, a tápanyagfeltáródást és dinamikus K-visszapótlást jelent.

Energia formájában történő hasznosítását a nyesedékbálázók teszik lehetővé.

Az alkalmazott eljárást meghatározza a gazdálkodás gépesítettségének szintje, tápanyaggazdálkodási filozófiája és ökológiai szemlélete.

4.3. A szőlő növényvédelme

A szőlő növényvédelmének alaptézisei:

1. Humán tényező!

2. Ergonómiai tényező! Csak igényes környezetben várható el, illetve végezhető igényes munka.

3. (kultúrállapot, munkaeszközök minősége és karbantartása, munkaidő beosztása, kényelmi lehetősségek, munkavédelem, korrekt bérezés, a dolgozók érdekeltsége az ültetvény állapota és a jó termés iránt, munkamorál, korrekt munkairányítás, egyszerű és a dolgozók értelmi színvonalához szabott utasítások).

4. Megfelelő területmegválasztás. Veszélytényezők: fagyzugos terület, erdős környezet, füstgázok, vegyi anyagok, ipari üzemek.

5. A terület előkészítés során a feltörés után minden gyökérmaradványt távolítsunk el. Fonálféreggel fertőzött területeket a telepítést megelőzően 5 évig pihentessük.

6. Nematódafertőzött területeket forgatással egybekötve kémiailag fertőtlenítsük, ha van rá mód.

7. A területre alkalmas alany és nagy biológiai értékű nemes fajtákat válasszunk.

8. A tőkéket 2-3. évükre (1-2 lépésben) minél kevesebb vágással alakítsuk ki. A nagyobb és gyakoribb vágási felületek nagy fertőzési kockázatot jelentenek. A többéves részek vágását követő beszáradás ill. fertőződés akadálytalanul halad a belső szöveti részek felé! A nagy sebek veszélyesek!

9. Optimális termőegyensúly (Y/N= 2-6), tápanyagellátás, lombszerkezet (LAI=2) fenntartása (permetezés hatékonysága, harmatcseppek felszáradása).

10. Metszés a téli időszakban. Tavaszra a sebek száradjanak be. A nagy sebeket sebkezelővel kezeljük.

11. A levágott fertőzött részeket el kell távolítani és márciusig meg kell semmisíteni.

12. A fiatal tökéket csak a vázrendszer kialakítását segítő mértékben terheljük meg! Sem sokkal kevesebb sem több fürt meghagyása nem célravezető. A kezdeti években túlterhelt tőkék hosszú évekre „leülhetnek”, teljes termőpotenciáljukat sokkal később érik el.

13. A törzstisztítást a megjelenő hajtások 5-10cm-es korára időzítve kell elvégezni.

14. A tőkéket óvjuk a művelő és betakarító gépek által okozott fizikai sérülésektől.

15. A patogén gombák által okozott szállítószöveti károsodásban szenvedő tőkéket vissza kell vágni mielőbb. A fertőzött részt el kell égetni. A tőkét a fertőzés alatti részből induló hajtásból lehet újranevelni.

16. A gyökérkórokozók fertőzése amputálással nem kezelhető. Megoldás a teljes tőke, teljes gyökérzettel való eltávolítása és megsemmisítése. A gyökérkórokozók többsége folt szerűen fertőzi a területet!

17. A harmonikus tápanyagellátás (K, Ca, szervestrágya) segíti a növények ellenállóképességét.

18. Előrejelzési rendszerek alkalmazása.

19. Okszerű, és ésszerű beavatkozások.

20. Kémiai anyagok alkalmazásának mérséklése. A biológiai észközök és módszerek előtérbe helyezése.

21. A hasznos élő szervezetek megkímélése. A ragadozó élő szervezetek, másfelől a kórokozók, kártevők biológiájának, valamint a védekezés során használt hatóanyagok hatásmechanizmusának alapos ismerete nélkülözhetetlen.

22. A növényvédelmi géprendszer megfelelő méretezése (3 nap alatt le kell fedni az ültetvényt, ez a peronoszpóra legrövidebb lappangási ideje!).

23. A permetezőszerek keverhetősége.

24. Esős időben a kijuttatott hatóanyag hígul, illetve lemosódhat.

25. Kémiai védekezés esetén perzselések léphetnek föl. Fokozott figyelmet kell fordítani a permetszerek pH-jára, a bekeveréshez használt víz keménységére, kémiai tulajdonságaira, szennyezettségére, valamint a permetszer és a növényállomány hőmérséklet különbségére.

26. Szerrotáció alkalmazása a rezisztenciák kialakulásának elkerülése érdekében.

27. Toleráns illetve rezisztens szőlőfajták termesztése. Peronoszpóra nyomásos területre peronoszpórával szemben érzékeny fajtát lehetőleg ne telepítsünk, vagy számoljunk a nagyobb növényvédelmi költségekkel.

4.3.1. Vírusbetegségek

Mintegy 10-12 vírus kórtüneteit tartjuk számon. Ezek közül a gyakorló szaporítóanyag előállításban és a termesztésben három jelentősebbet emelünk ki:

- Fertőző leromlás (Grapevine fanleaf)

- Szőlő levélsodródás (Grapevine leafroll)

- Szőlő faszöveti barázdáltság (Grapevine stem pitting)

Szőlő vírusok és vírushoz hasonló betegségek (Szőke, 1996)

S.sz.

Magyar név

Latin név

Gazd. jel.

1.

Fertőző leromlás

Grapevine fanleaf vírus

****

2.

Sárga mozaik

Yellow mosaic virus

****

3.

Levélsodródás

Grapevine leafroll virus

****

4.

Érmenti mozaik

Grapevine vein mosaic virus

*

5.

Latens foltosság

Grapevine fleck virus

*

6.

Lucerna mozaik

Alfalfa mosaic virus

?

7.

Faszöveti barázdáltság

Grapevine stem pitting virus

***

8.

Króm mozaik

Grapevine chrome mosaic

*

9.

Tőkesatnyulás A.

Arabis mosaic virus

**

10.

Tőkesatnyulás B.

Tomato black ring

*

11.

Bolgár látens betegség

Grapevine Bulgarian latent

*

12.

Enációs betegség

Grapevine enation disease

****

13.

Látens érnekrózis

Grapevine vein necrosis

**

14.

Szőlő vonalas mintázottság

Grapevine line pattern

*

Vírus átvitel

Xiphinema index fonalféreg

(1,2,7,8,9,10)

Xiphinema italiae fonalféreg

(1,7,9)

Maggal

(4)

Szívó kártevőkkel

(6)

Vírus mentesítés (gyógyítás) lehetséges:

- hőterápiával (1,2,3,5-ös számú vírusok esetében)

- merisztéma szaporítás: Ha a fajta szaporítható, minden vírustól mentesíthető.

4.3.2. Baktériumok

Szőlő baktériumos golyvásodása (Agrobacterium vitis)

- számtalan gazdanövénye van

- sebeken keresztül fertőz (oltványkészítés)

- főleg homoki szőlőkben

A fertőzés sebzésen keresztül hatol a növénybe. Szöveti károsodás hatására a kambium rákos burjánzását indítja el. Ez nagyobb csapadékok és/vagy azokkal egyidejű szállítószöveti fizikai terhelés (szélnyomás, kombájn) hatására is bekövetkezhet. A rákos szövetek gátolják a szállítószövetek működését, a tőke gyengül, elhal.

Védekezés:
Elsődlegesen megelőzéssel: ültetési anyag szelektálása, harmonikus N-táplálás, optimális fagymentes termőhely választása, minél kevesebb vágási felület igényű művelés és metszésmód választása, alsó biztosítócsapok nélkülözése.

Egyes fajták bizonyos ellenállóságot mutatnak a baktériummal szemben: Kövidinka, Kunleány, Kunbarát (V. amurensis keresztezések).

A fertőzött részeket minél hamarabb távolítsuk el és semmisítsük meg.

Fertőzött magas művelésű állományok visszavágása és szálvesszős termelésre való átállítása esetén tapasztalatok szerint még sokáig folytatható a gazdálkodás.

4.3.3. Gombás megbetegedések

Jelentősebb gombás betegségek

- Szőlő peronoszpóra (Plasmopara viticola)

- Lisztharmat (Uncinula necator)

- Szürkepenész (Botrytis cinerea)

- Orbánc (Pseudopeziza tracheiphila)

További kevésbé jelentős gombás betegségek

- Fakórothadás (Metasphaeria diplodiella)

- A szőlő feketefoltossága (Phomopsis viticola)

- A szőlő eutipiózisa (Eutypa lata)

- A szőlő sztereumos elhalása (Stereum hirsutum)

1) Szőlő peronoszpóra (Plasmopara viticola)

Észak-Amerikából származik. Európában 1878-ban jelent meg Dél-Franciaországban.

Gazdanövénye: gyakorlatilag a Vitaceae család a Cissus discolor kivételével.

Rezisztensek: V. rupestris – V. monticola – V.berlandieri – V. cinerea – V. riparia – V. rotundifolia.

Kórfolyamat

Áttelelés: varas alak képződik, az oospora telel át

Tavaszi fertőzés a talajon, az előző évből maradt fertőzött levélmaradványokon áttelelő spórákkal (oospora) indul. A fertőzéshez elengedhetetlen a 10-13 °C – os középhőmérséklet és 10 mm csapadék (kb. május közepe). Újabb megfigyelések szélsőségesen nagy csapadékok esetén alacsonyabb hőmérsékletek mellett is indokolják a védekezések megkezdését.

Oospora → makrosporangium → rajzóspóra → csíratömlő → sztómán át a levélbe → hausztoriumokkal – (levél anyagának felélése) → olajfolt

A levélre kerülő oospórából a levél felületi nedvességének hatására kiszabadulnak a rajzóspórák, melyek a gázcsere-nyílásokon keresztül behatolnak a levélbe. Innen a levél szöveteit hausztóriumokkal szövik át és felélik a levél anyagot. A fertőzés helyén a levél folt szerűn kivilágosodik. A világoszöld foltokat olajfoltoknak nevezzük.

Az olajfolt megjelenése után 1-2 nappal sporangium-tartó gyep a sztómákon át → sporangiumok → újabb fertőzés rajzóspórákkal

Kedvező körülmények között 1-2 nap múlva sporangiumtartó gyep fejlődik ki a lisztharmattól eltérően pamacsos jelleggel a levél fonákján. (A liszharmat a levél színén, liszthintés szerű, homogén bevonatot ad.) Ez a penészkiverődés forrása a későbbiekben kialakuló másodlagos fertőzéseknek.

Igen veszélyes, hogy a fürtök is károsodhatnak virágzás idejétől egészen a zsendülésig. A virágzatokon a fertőzés elsődleges (olajfolt) és másodlagos (penészkiverődés) tünetei is megfigyelhető, a fürtkocsány, vagy a teljes fürt elhalhat. Zsendülés idején a fürtön a penészkiverődés már nem alakul ki. A bogyók szürkés-lilás színnel töppednek, belül barnulnak, esetleg elszáradnak. A termés cukor és savtartalma is csökken.

A betegség járványszerűen meleg és csapadékos időben támad. Súlyos esetben teljes termés és lombveszteséget okozhat.

A peronoszpórával szembeni vegyszeres védekezés ütemezésére Istvánfi és Pálinkás táblázata ad útmutatást.

18. táblázat. Hőmérséklet hatása a lappangás időtartamára (Istvánffi-Pálinkás-táblázat)

Középhőmérséklet °C

Lappangási idő (nap)

Normális idő esetén

levél

fürt

10-13

15-18

15-18

május közepéig

14

12-15

12-15

május vége

15

11-13

11-13

június eleje

16

9-11

9-11

június közepe

17

6-7

11-13

június vége

18-19

5-6

13-15

július

20-25

4-5

14-18

augusztus

A nyári melegben, csapadékos időjárási helyzeteket követően gyakorlatilag azonnal védekezni kell, mivel a gombának minimális a lappangási ideje

Védekezés

A megelőzés alapját jelenti a körültekintő területmegválasztás, és a szőlősorok állandó széliránynak megfelelő tájolása, és a gyommentes állomány.

Kémiai védekezésre a réz és rézpótló szerek egész serege áll rendelkezésünkre, de ezek csak megelőző jelleggel alkalmazhatók. A rajzóspórák kiszabadulásakor a réznek már a levélen kell lennie. Kritikus fontosságú a hatóanyag teljes fedése.

A betegség előrejelzés például Galati-vitis programmal lehetséges.

19. táblázat. Segédtáblázat a programban felhasznált adatok gyűjtésére (Szőke, 1996)
2) Lisztharmat (Uncinula necator)

- Észak-Amerikából származik. 1847-ben Franciaországban,1853-ban Magyarországon is megjelent.

Gazdanövénye: Vitaceae család. Ellenálló a Cissus és Parthenocissus nemzetség.

Nagyon érzékeny: Vitis vinifera és fajtái.

Áttelelés:

1. hifa alakban rügyekben → fertőzött hajtások (primer fertőzés)

2. áttelelő termőtest (peritecium) aszkospora (egyre jelentősebb)

- A betegség tünetei többnyire virágzás után jelennek meg. Minden zöld részt fertőz.

Tünete a lisztes bevonat és a jellegzetes dohos szag. A fertőzött bogyó héjának növekedése leáll, amit a növekvő bogyóhús fölrepeszt, így sérves bogyók jelennek meg. A levél színén kialakuló lisztes felület letörölhető. A fertőzött felület nem élesen körülhatárolható, nem foltszerű. Ősszel fekete termőtest (peritécium) képződik.

A betegség környezeti feltételei: hőmérsékleti optimuma 25-28 °C, száraz, inkább közvetlen napfénytől védett mikroklímát igényel.

Védekezés: korai permetezés 3-4 leveles korban (Karathane LC) enyhe tél után, illetve kén és kénpótló szerekkel. A permetlével nem szabad takarékoskodni. Az előrejelző program használata a lisztharmat elleni védekezésben szintén nagy segítséget jelent (Galati-vitis).

Különbség:

A lisztharmatnál: a levél színén jelentkező kivirágzás összefüggő, a bogyó sérvesen felreped, a bevonat dohos.

Peronoszpóra: a kivirágzás a levélfonákon jelentkezik, laza, pelyhes, a bogyóhús barnul, nem dohos. A levél színén olajfolt jelenik meg.

3) Szürkepenész (Botrytis cinerea)

- Az egész világon elterjedt, számtalan gazdanövénye van.

Áttelelés: a fertőzött növény felületén és szövetében, hifaszövedékből álló szkleróciumokkal.

A szkleróciumok tavasszal, vízfelvétel után konidiumtartókat képeznek – nagyszámú egysejtű konidium jön létre.

Bogyók fertőzöttsége: fürtzáródáskor, és azt követően. A csírázó konidiumok tömlői az ép bőrszöveten, sztómákon és sebeken át jutnak a szövetbe, de fertőz a lisztharmat és moly okozta sebeken is. A túlzott vízellátás kapcsán fellépő bogyórepedés és túlzsúfoltság során jelentkező letolás sérülései, valamint a jégeső is utat nyit a fertőzésnek. A bogyók rothadási maximuma a gombák optimális hőmérséklete (25 °C) alatt van, mert 16-18 °C-on magasabb a gomba enzimaktivitása.

Védekezés: szellős termőhely megválasztása, optimális lombozat fenntartása, előrejelzés alkalmazása. Kémiai védelem fürtzáródáskor és szüret előtt 1 hónappal alkalmazható speciális Botrytis elleni készítményekkel.

Speciális esete a nemesrothadás vagy aszúsodás, mely során a 18 Mm˚ feletti cukortartalom gátolja a gomba működését, így nem szürke rothadás lép fel, hanem a bogyók betöppednek, a héj felrepedése után víztartalmuk csökken.

4) Orbánc (Pseudopeziza tracheiphila)

Amerikában eddig ismeretlen, főleg Európában terjedt el. Magyarországról Müller Thurgau 1850-ben kapott orbáncos levelet.

Áttelelés: Beteg levelekben telel át. A fertőzés erek által határolt részekre terjed.

A fertőzés környezeti feltételei: csapadékos, enyhe ősz, mérsékelt téli hideg utáni száraz tavaszú évben várható a fellépése (az enyhe, nedves tél és tavasz kedvez a levelek humifikálásának).

Védekezés: 3-4 leveles korban peronoszpóra elleni, elsősorban tiokarbamát hatóanyaggal. Az anyatelepeket is védeni kell.

20. táblázat. Szőlőfajták ellenállósága (Vanek, 1995)

4.3.4. Rovarkártevők

Fontosabb rovarkártevők

- Szőlő gyökértetű (Daktulosphaira vitifoliae (Fiteh)) (Phylloxera vastatrix)

- Nyerges szőlőmoly (Eupoecilia ambiguella) 2n

- Tarka szőlőmoly (Lobesia botrana) 2-3n

- Levélatka (Calepitrimerus vitis) 3-4n

- Szőlő gubacsatka (Colomerus vitis)

- Gyümölcsfa takácsatka (Panonychus ulmi) 4-6n

- Kétfoltos takácsatka (Tetranychus urticae) 4-6 + n

- Szőlőilonca (Sparganotis pilleriana) 1n

- Közönséges darázs (Vespula vulgaris)

További kártevők

- Fonalférgek (Xiphinema sp.) vírusvektorok

- Cserebogarak (Melolontha melolontha) polifág kártevő

- Vincellérbogár (Otiorchyncus ligustrici) gyengültségi kártevő

- Szőlőeszelény (Byctiscus betulae) jó ökológiai jelző

Szőlő gyökértetű (Daktulosphaira vitifoliae, Phyloxera vastatrix)

Őshazája Észak-Amerika. Behurcolt kártevő. 1858-ban hurcolták be Dél-Franciaországba, 1875-ben jelent meg Magyaroszágon, Pancsován (ma Horvátország), de Pozsonyban is megtalálták.

Levél és gyökérlakó alakja is ismert. Életciklusa bonyolult. Csak szőlő (Vitis) fajokon, főleg V. riparia, V. rupestris-en fordul elő. A szőlő gyökerének szívogatásával okozza a jelentős gazdasági kárt. Ennek hatására a gyökéren gubacsok képződnek, amely a V. vinifera fajtáinak tápanyagszállítását tönkreteszi, a tőkék gyengülnek, majd kipusztulnak. Az amerikai szőlőfajok a kártételt tolerálják. Az amerikai szőlőfajokon (alanytermesztés anyatelepei) a tetű levéllakó alakja jellemző.

Immúnis homok talajokon kártétele nem jelentkezik. 75%-os kvarctartalom fölötti talajokban nem él meg.

Kötött talajokon az ellene való védekezés alapja az oltványkészítés. Korábbi módszerek között szerepelt a talajgázosítás (szénkénegezés), és a vegetációs időn kívüli un. technikai árasztás.

Nyerges szőlőmoly (Clysia ambiguella)

A tarka szőlőmolyhoz képest kevésbé meleg időjárás és termőhely esetén gyakoribb az előfordulása. A károkat a hernyó okozza. Az első nemzedék fiatal hernyói a virágzó, vagy éppen kötődött szőlőfürtben rágnak. Főleg a bimbókat, de a kocsányt is átrágják.

A második nemzedék a zöld bogyó belsejét rágja.

Tarka szőlőmoly (Lobesia botrana)

Melegebb években és meleg termőhelyen fordul elő. Kártétele a nyerges szőlőmolyéhoz hasonló. Harmadik nemzedéke már az érő bogyót károsítja. Igazán nagy kárt a rágás helyén fellépő szürkepenészes rothadás okozza.

Védekezés: előrejelzés, fénycsapda, sexferromon-csapda, légtértelítéses módszer.

Kémiai védekezés: rajzáscsúcs után 7-10 nappal.

Szőlő levélatka (Calepitrimerus/ Epitrimerus vitis)

A szőlő nagyságrendileg legkomolyabb atkakártevője. A tőke föld feletti részeiben ritkábban rügypikkelyek alatt telel át. Jelenléte előrejelezhető a rügyvizsgálatokkal egybekötve. Habitusa békés, legelésző életmód. Rovarmikroszkóp mellett a lámpa melegétől billegve mozog, nem szaladgál!

Kártételét már a rügypikkely alatt megkezdi. Téli táplálkozásának eredménye a tavasszal igen nehezen induló, mozaikosan szaggatott levélkezdemények vontatott kibontakozása (tavasszal rövid szártagok, apró deformált levelek). Év közben kártétele a fejlődő leveleken figyelhető meg. A károsított levelek mozaikosan sárga foltosak, közepükön apró barna pontocskával (áttetsző fényben jól látszik a szívogatás nyoma).

Védekezés: lehetséges speciális atkaölő szerekkel. Kidolgozott biológiai védelem ragadozó atkák (Typhlodromus pyri) betelepítésével (vagy betelepülésük elősegítésével) lehetséges. Ha ez utóbbira számítunk javasolt a széles hatásspektrumú rovarölő, valamint kéntartalmú szerek használatát mellőzni.

Szőlő gubacsatka (Eriophyes/ Colomerus vitis)

A levél színén eltérő nagyságú, ráncolt felületű dudorodások jelennek meg. A levélfonákon sűrű szőrzet fejlődik. Ritkán fürtön is előfordul a kártétel. Kártételének gazdasági jelentősége ritkán indokolja az ellene való védekezést.

Életmódja: a kifejlett atkák a szőlőrügyekben telelnek át. Szűznemzéssel szaporodnak.

Védekezés: esetlegesen speciális akaricidekkel.

Gyümölcsfa takácsatka (Panonychus ulmi)

A nőstény szeptember táján főleg az alapi rügyek környékén rakja le vöröses hornyas (pálcás) tojásait. Az áprilisban kikelő lárvák az induló hajtásokat szívogatják, amivel igen nagy kárt okozhatnak. A hajtások nagyon lassan indulhatnak meg, később az ér közötti területek a szívogatások helyén nekrotizálódhatnak és kiszakadnak. Későbbi fázisban a levelek fonáki oldalán szívogatnak. Ragadozója a Typhlodromus pyri ragadozó atka.

Kétfoltos takácsatka (Tetranychus urticae)

Tojásai sárgászöldek, sárgás vörösek, nem hornyas. A nőstény a talajrepedésekben, gyommaradványokon telel át. Tavasszal kezdetben a fűféléken tartózkodik és csak később megy át a szőlőre. Mozgásra képes alakja a levél fonákán szívogat és ott jellegzetes pókhálós bevonatot hoz létre.

Szívogatásának hatására a levelek ér közötti területén jelentkező sárgás-barnás foltosság, és nagyon jellegzetes torz fejlődés figyelhető meg: a levél szűkül, fogazata szabálytalan lesz, a levél legyezőalakú lesz. Az erek közötti terület sárgul, barnul, később elhalhat és lehullik.

A takarónövények gondos ápolásával és mechanikai gyomirtással elkerülhető a kártevő felszaporodása. Ragadozója a Typhlodromus pyri ragadozó atka.

Szőlőilonca (Sparganotis pilleriana)

10-14 évente jelenik meg nagyobb tömegben. Polifág (sok tápnövényes) kártevő. Kirágja a rügyeket. A kifejlődő levelek lukasak. Később a levelek fonákán rág, és finom pókhálós szövettel levélgubacsokat alakít ki (búvóhely).

Előrejelzése bizonytalan, mert fénycsapdára jól gyűlik, akkor is, ha nem okozna kárt. Első kártételeinek megfigyelése esetén rovarölőszeres permetezés indokolt.

Közönséges darázs (Vespula vulgaris)

Csak a megtermékenyített nőstény telel át a többi elpusztul. A felszaporodó állomány augusztus-szeptember táján főleg az illatos fajták bogyóit rágja és szívogatja. Gyakran a Botrytis konídiumát is hordozza.

Ellene kis felületen cefrecsapdával lehet védekezni, vagy a fürtök zacskózásával. A csapdába töltött (sör, ecet stb.) anyag ne legyen édes, mert a méheket kímélni kell. A méhek nem képesek a bogyót átrágni. Csak a darazsak után takarítanak szívogatásukkal.

4.3.5. Gyomirtás

Szőlőültetvények jellemző gyomnövényei

- Közönséges tyúkhúr (Stellaria media) koratavaszi takaró

- Apró szulák (Convulvulus arvensis) kártevő atkák tápnovénye

- Közönséges tarackbúza (Agropyron repens) agresszív tarackos

- Betyárkóró (Erigeron (Conisa) canadensis)

- Kakaslábfű (Echinochloa crus galli)

- Pirókujjas muhar (Digitaria sanguinalis) allelopátia

Környezetbarát termesztésben, de integrált termesztésben is megvalósítható a folyamatosan virágzó sorok, sorközök kialakítása. Minőségi bortermő területen, nagyobb humusz és agyagtartalmú talajokon jellemző elsősorban a sorközök gyepesítése, illetve azokon a természetes gyomflóra kialakítása és kontrollálása. Ez szerves részét képezi az ökológiai környezetnek. A folyamatosan virágzó sorközök túlélési lehetőséget biztosítanak bizonyos ragadozó élő szervezetek számára arra az időszakra, ameddig prédaszervezetek nincsenek jelen. A termesztéstechnológia szempontjából nem kedvező növényfajokat szelektív irtással kontrollálhatjuk: perzselős hőkezelés, pontszerű gyomirtós permetezés.

Az éves gyomkorlátozást alapvetően két módon valósíthatjuk meg:

- mechanikai úton: kapálás, kultivátorozás, kitérő kapa alkalmazása.

- vegyszeres kezeléssel: perzselő, illetve felszívódó gyökérherbicidek alkalmazásával.

Az éves termesztéstechnológiában rendszerint a talajviszonyoknak és évjáratnak megfelelően 2-3 mechanikai műveletet 2-3 kémiai védelemmel kombinálunk a sorokon. A sorok rendbentartására terjedőben van a damilfűnyíró használata is, erre azonban megfelelő munkaerő szükséges, hogy a tőkéket ne vágja szét. A bozótvágó használata kerülendő!

A sorközötti területet gépekkel tartjuk rendben, ami tervnek megfelelően lehet kultivátor, ásógép vagy mulcsozó, esetleg fűkasza. A tárcsa, talajmaró használatát a talajszerkezet megóvása érdekében kerüljük!

A sorok gyomkorlátozása évente 5-6 alkalmat igényel. Az első védekezést érdemes a szőlő fakadását megelőzően elvégezni. Egy fakadás előtti vegyszeres beavatkozás 2 vagy akár 3 héttel is kitolhatja az első kapálás idejét. Erre száraz tavaszokon esetenként nem kerülhet sor, mert késik a gyomosodás. Meleg időben robbanásszerű lehet a fakadás.

A későbbiekben kapacitás és lehetőségek szerint egy-egy kapálást egy-egy vegyszeres kezelés követ, de figyeljünk rá, hogy az éves utolsó kezelés mindig kapálás/ mechanikai gyomkorlátozás legyen! Az év során alkalmazott herbicidek ellen esetlegesen kialakuló rezisztencia problémája ezzel kiküszöbölhető. Nagy figyelmet fordítsunk a sorok végére, mert ezt a részt könnyű permetezni, de nem szeretjük kapálni!

A vegyszeres beavatkozásokat megelőzően mindig végezzük el a tőkék fattyazását és vadalását. A 4 évnél fiatalabb állományban vegyszeres gyomkorlátozást ne alkalmazzunk! A tőkepótlásokat feltétlen védjük törzsvédőkkel!

A kapálásokat igyekezzünk a gyomflóra felmagzását megelőzően elvégezni. A sorközök talajszerkezetének és tápanyagállapotának javítása érdekében előnyös lehet azonban azok felnövekedését megvárni. A kapálásnál a gyomokat helyesen a sorközbe húzzuk, majd a munka végeztével azokat a talajba dolgozzuk.

5. Az ültetvények állagfenntartása

Az ültetvény potenciális termőképessége a termőrefordulás utáni kiegyenlített terméshozamokban jut kifejezésre. Évente 10-30%-os termésingadozás normális. A szőlő esetében szakaszos terméshozás (szakaszos rügydifferenciálódás) nincs.

Az ültetvény állagát befolyásoló tényezők az alábbiak

1. Humán tényező, technológiai fegyelem

2. Az ültetvény belső szerkezeti egyensúlya
A tenyészterület, területegységre eső tőkeszám, művelésmód, támrendszer, rügyterhelés és annak elosztása szoros összefüggésben vannak egymással. A cél az, hogy ezek egymással összefüggésben arányosan, a lehető legnagyobb mértékben tegyék lehetővé az agroökológiai potenciál kihasználását. Az ültetvény belső szerkezetének szabályozására legnagyobb mértékben a fitotechnikai műveletek adnak lehetőséget. A rügyterhelés és elosztás kialakításával, később a zöldmunkák okszerű ütemezésével lehetőségünk van az állomány biológiai teljesítményét szabályozni, a fotoszintetikus teljesítményt optimális szinten tartani.

- Az ültetvény tőkeállaga, beállottsága
Cél a 100%-os tőkeállomány kialakítása. Ez gyakran már a telepítést követő évben sincs meg. Esetenként már a szaporítóanyag vásárlásánál lehet kalkulálni egy 5%-os pótlási igénnyel. Évente 1-3%-os állománycsökkenés normálisnak tekinthető, amely főleg: az oltvány élettani hibái, erős téli fagyok, magas talajvíz, aszály, környezetszennyezés, kórokozók, kártevők vagy mechanikai sérülések miatt következik be.
E tényezők a szokásosnál nagyobb tőkehiány kialakulását eredményezik. Egy 15-20 éves ültetvényben már 20-30%-os hiány is lehet, ha a folyamatos tőkepótlást nem végezzük el. Ilyen szintű tőkehiány esetén a meglévő tőkék terhelésének növelésével (karhosszabbítás) már nem lehet ellensúlyozni a kiesést. Minél kevesebb az egységnyi területre eső tőkeszám annál nagyobb a veszélye a tőkehiánynak.

A tőkepusztulás okai:

3. Fajtatulajdonság:
Olaszrizling > Chardonnay > Cabernet sauvignon > Kadarka
Magas művelésben tartós tőkét ad:
Leányka, Ottonel muskotály, Rajnai rizling, Szürkebarát, Cabernet franc, Olasz rizling, Rizlingszilváni,
Jó tőkeállományt ad:
Chardonnay, Hárslevelű, Furmint, Kövidinka, Sauvignon blanc,
Közepes tőkeállományt ad:
Zöld veltelini, Zöldszilváni, Cabernet sauvignon, Oporto, Chasselas, Csabagyöngye,
Gyenge tőkeállományt ad:
Kadarka, Irsai Olivér, Cegléd szépe, Pannónia kincse, Izsáki, Mathiász Jánosné.

4. A telepítési anyag biológiai értékének problémái, oltványkészítéssel kapcsolatos, gyakran rejtet hibák.

5. Állati kártevők okozta károk.

6. Környezetszennyezés.

7. Talajvízszint emelkedése mélyfekvésű területeken.

8. Elemi károk: téli fagy, jégeső…

9. Mechanikai sérülések (gépek, eszközök).

10. A művelésmódonként eltérő sebzési felületek különbözősége. Ernyő művelés esetén csak két vágást ejtünk tőkénként, míg kordon esetén termőalaponként vágunk kettőt.

11. Rendszeres túlterhelés.

12. Vírusok, baktériumok – elsősorban a fás részeket károsítók- hatása.

A tőkepusztulás megelőzési lehetőségei

- Az ökológiai feltételeknek megfelelő fajtaválasztás

- Magas biológiai értékű szaporítóanyag telepítése

- Megfelelő támrendszer építése és fenntartása

- Egyenes és sérülésmentes vázrendszer kinevelése

- A tőke egyedi terhelése, a túlterhelés elkerülése

- Arányos méretű és jó elrendezésű lombfelület nevelése

- Hatásos védelem minden károsító tényezővel szemben

A hiányzó tőkék pótlása

A tőkepótlást gondosan, gödörbe, indítótrágyával végezzük. A pótolt tőkék gondos ápolást és növényvédelmet kívánnak. Jó, ha erre van egy külön kijelölt ember.

A telepítés után 1-2 évvel:
- homok talajon gyökeres dugvánnyal vagy tőkepótló bujtással,
- kötött talajon gyökeres oltvánnyal.

A termőre fordulásig:
- konténeres, gyökeres, előnevelt szaporítóanyaggal.
A tőkepótlás ideje:
- konténeres: júniustól augusztus közepéig. Ezt feltétlen öntözni kell!
- szabadgyökerű: ősztől tavaszig, nyugalmi állapotban telepítsünk.

Idősebb tőke-korban:
- törzses szaporítóanyag,
- homokon tőkepótló bujtás, döntés,
- kordonkar hosszabbítás.

1. A telepített fajta piaci értékének változása

- fogyasztási szokások változása miatt,

- minőségi igények növekedése miatt,

- technológiai és környezeti tűrőképesség, gombás betegségekkel szembeni ellenállóság felértékelődése főleg az alföldi területeken.

2. A tőkeállomány kondíciója és egészségi állapota

- termőegyensúly fenntartása (gyenge, közepes, vagy erős kondíciójú fajták),

- megfelelő tápanyaggazdálkodás,

- fiatalkori túlterhelés,

- betegségek, főleg vírusok terjedése.

3. A termőhely ökológiai viszonyai, illetve azok megváltozása

- talajviszonyok kedvezőtlen megváltozása: erózió, defláció, talajsavanyodás,

- imissziós károk: ipartelepek, vegyi üzemek telepítése,

- külső szennyezések okozta gondok: gabona gyomírtása esetén szer-elsodródás.

4. Az ültetvény műszaki berendezései

- támberendezés rendszeres karbantartása,

- utak, vízelvezetők, támfalak karbantartása.

Az ültetvények átalakítását ha csak lehet kerüljük el. Ha ezt mégis számos indok alátámasztja (ültetvénykorszerűsítés, fajtaváltás, művelésmód átalakítása, intenzitásfokozás), akkor a körülmények alapos elemzése után kell dönteni a lehetséges megoldásokról.

6. Szüret

Betakarítási munkák keretében a termést le kell választani a tőkéről és elszállítani az ültetvényből.

Az egész technológia egyik legmunkaigényesebb folyamata, az évi kézimunkaigény 30-50 %-át teheti ki, mivel ma Magyarországon a kézi szedés az általános.

Az egész év munkájának eredménye a termés, amit mennyiségi és minőségi veszteség nélkül kell begyűjteni.

A betakarítási munka igen nagy feladat, komoly szervezést igényel. A betakarítási munkák szervezésének az alapja a termésbecslés. Először június végén lehet megbecsülni a várható termés mennyiségét, de mivel a nyári csapadékviszonyoktól függ a fürtök gyarapodása, július végén - augusztus közepén, a zsendüléskor pontosításra lehet szükség. A termésbecslést el kell végezni fajtánként, parcellánként, külön a termő és a nem-termő ültetvényekre vonatkozóan is.

A fajták érésideje alapján kell megtervezni a szedési ütemtervet. Egy nap annyi termés szedhető le, amennyit még azon a napon fel is tudnak dolgozni. Ha a feldolgozási kapacitás nem korlátozó tényező, a fajták érési ideje vagy a szedőlétszám határozza meg, hogy mennyi az egy nap alatt leszedhető termés mennyisége.

A szükséges szedő létszámot ritkán tudja egy üzem saját munkaerővel biztosítani, ezért alkalmi dolgozókat, iskolásokat, külső csoportokat kell szervezni. A termésátlagtól, a fürtnagyságtól, lombozattól, de a munkaerő minőségétől és a munkák szervezettségétől is nagymértékben függ a szedési teljesítmény. Teljes értékű munkaerő átlagos körülmények között 300-500 kg/nap/fő szedési teljesítményt tud nyújtani.

A szedési ütemtervre épül a szállítási ütemterv. A folyamatos szállítást legtöbbször nem lehet megoldani saját járművekkel. Gondoskodni kell a szükséges szállítóeszközökről, szedő- és szállító göngyölegről. A betakarítási munkákat össze kell hangolni az üzemben zajló egyéb munkákkal (pl. talajművelés, más növény betakarítása, őszi vetés, stb.).

A szüret kezdetét egy bizottság határozza meg, ennek a minőségvédelem a célja. Az érésütemet próbaszürettel vizsgálják. Próbaszüret alkalmával reprezentatív minta alapján (teljes tőke leszedése) megvizsgálják a termésből készült must minőségét. Legegyszerűbb próbaszüret az, amikor csak cukortartalmat mérnek, de a végtermék minősége szempontjából legalább olyan fontos a savtartalom és egyéb beltartalom változása is. A próbaszüretet a zsendülés kezdetétől 5-7 naponta ismételjük.

A legtöbb fajtát a fiziológiai (teljes) érettség állapotában, vagy annak közelében célszerű szüretelni. Ez az állapot, amikor több cukor már nem vándorol a bogyóba. Ilyenkor legnagyobb a termés tömege is. A cukorfok tovább nőhet, de ez már csak víz - tehát tömegvesztéssel járó töményedés, relatív cukor-növekedés.

A technológiai (szedési) érettség az az állapot, amikor a végtermék céljából legjobb állapotban van (pl. illatos fajták teljes érés előtt, gyorsan lelágyuló fajták még megfelelő savtartalomnál) a termés.

Túlérés állapota az, amikor a teljes érés után szedjük a termést. Speciális esete a Tokaj-hegyaljai aszúsodás, de más borvidéken is előfordul a "késői szüret", amikor a töppedt bogyót szüretelik.

A túlérés különleges esete az ún. "jégbor" - "eiswein" készítése. Erre akkor kerül sor, amikor a termést lombhullás után is a tőkén hagyják és csak akkor szüretelik le, amikor a fagyok következtében a termés is megfagyott (ehhez legalább -5 - -6 °C hideg szükséges). A megfagyott termést leszüretelik és fagyott állapotban préselik. Így a víz, ami megfagyott a bogyóban, préseléskor a törkölyben marad és csak a magas cukortartalmú must (gyakran 40-45 mustfok) préselődik ki. Az ebből erjesztett bor természetes maradék-cukortartalma magas, íz- és zamatanyagai különlegesek.

Kézi szedés esetén a szüreti technológiák különbsége a sorközi és távolsági szállítás eszközeiben és szervezésében lehet (puttonyos - ládás szüret, különböző típusú szállítókocsik használata).

A gépi szüret egyenlőre nem terjedt el, bár jó minőségben szüretelő gépek állnak rendelkezésre. A hazánkban működő gépek (Chisholm Ryder, KG-1, Pellenc) hidas szerkezetre szerelt, önjáró berendezések, speciális szüretelőgépek, 60-100 ember teljesítményét váltják ki, de mivel más munkát nem tudnak vele végezni, ezért igen drágán üzemelnek még akkor is, ha nagy termésű ültetvényben és egész szezonban dolgoznak. Hatékonyan, jó minőséggel csak olyan ültetvényben lehet géppel szüretelni, ahol a támberendezés a tőke, illetve a termés elhelyezése a gépi szüretelés feltételei szerint van kialakítva. A fejlett szőlőtermesztő országokban már sok más, könnyebb, olcsóbb, vontatott, univerzálisan használható szüretelőgép van forgalomban.

Akár kézi, akár gépi szedéssel takarítjuk be a termést, nagyon fontos az ütemes szállítás megszervezése. Már általánossá vált az IFA + UNIKON-konténer használata. Külföldön speciális szőlőszüretelő szállító kocsikat alkalmaznak.

Külön kell tervezni az étkezési szőlő betakarítását Az utóbbi évtizedekben az étkezési szőlő kiszorult az üzemi termesztésből. Az üzemi területeken megtermelt csemegeszőlő fajták nagy részét borszőlőként szedték le és dolgozták fel, mivel a válogatás, csomagolás költsége nem térült meg az árban.

A csemegeszőlő fajták étkezési célra történő szedése történhet; a teljes termést leszedve, válogatás után külön menetben csomagolva, de természetesen a minőség érdekében célszerű egyenesen a szállító göngyölegbe szedni, így kisebb a fürtök törődése.

A csemegeszőlő csomagolása szabvány vagy külön igény, megállapodás szerint történik.

7. A szőlőfajták rendszerezése, fajtaismeret

A szőlőfajták száma igen nagy. A világon mintegy 5000 szőlőfajtát termesztenek. Hazánkban is több száz fajta található. A sok fajta közötti eligazodás elősegítésére az ampelográfia foglalkozik a szőlőfajták leírásával és értékelésével.

A fajtaleírások részletes ismertetésére nincs lehetőség, de a szőlőfajták termesztési értékét a helyes fajtaválasztás érdekében ismerni kell. Ehhez tudni kell a szőlőfajta biológiai értékét, technológiai tulajdonságait és áruértékét. Természetesen ezek a tulajdonságok egymással szoros összefüggésben vannak, és nem abszolút értékűek, mert más-más természeti vagy közgazdasági környezetben más-más tulajdonságok lehetnek fontosak.

Néhány fontos tulajdonság:

A tenyészidő hossza (érésidő): Magyarországon átlagos körülmények között biztonságosan csak a korai és középérésű fajták érnek be. Előnyük, hogy az évjárat hatás nem érvényesül úgy, mint a késői érésűeknél. Üzemenként (de országosan is) olyan fajtaösszetételt kell megvalósítani, ami lehetővé teszi, hogy minden fajtát a feldolgozás céljának megfelelő legkedvezőbb állapotban szüretelhessenek le.

A termőképesség: Mint fajtatulajdonság, két tényezőtől függ. Elsősorban attól, hogy mekkora az átlagos fürttömeg, másodsorban attól, hogy egy hajtáson hány fürt fejlődik ki (termékenységi együttható). Általában nagyobb fürtű fajtáktól nagyobb termőképességet várhatunk. A kis termőképességű fajták rendszeresen 6-8 tonnát teremnek hektáronként. Jó termőképességről 10 tonna felett beszélünk. 15 tonna felett már igen nagy termőképességű a fajta. A bortörvény ma már a minőségi termelés érdekében korlátozza a termés mennyiségét. A mi ökológiai körülményeink között a 10-12 t/ha termés kinevelésének vannak meg a feltételei.

A minőség: összetett tulajdonság, amit a

- cukortermelő képesség,

- a sav mennyisége és minősége, valamint

- az illat- és zamatanyagok minősége együttesen határoznak meg.

Azellenállóképesség (rezisztencia) vizsgálata kiterjed:

- a téli fagy elviselésére,

- a rothadási hajlamra (Botrytis),

- egyéb gombabetegségekre, kártevőkre való érzékenységre.

A téli fagyra érzékenyek általában a pontuszi fajták, valamint az orientalis csoport nagybogyójú csemegeszőlő fajtái.
Jó fagytűrő-képességűek az interspecifikus fajták, az occidentalis csoport kisfürtű típusai (Rajnai rizling, Olasz rizling, Cabernet, Bianca, Cserszegi fűszeres) és az orientalis csoport kisebb bogyójú típusai (Chasselas, Ottonel muskotály, Kékfrankos). Ez utóbbi három inkább közepes fagytűrésűnek tekinthető.

Rothadásra érzékenyek a sérülékeny bogyójú, tömött fürtű fajták (Ezerjó, Leányka, Rizlingszilváni, Kadarka, Cardinal, Szőlőskertek királynője).
Rothadásnak ellenállóak általában az interspecifikus fajták, azon kívül pl. a Kékfrankos, Cabernet, Chasselas.

A gombabetegségekre, kártevőkre való érzékenység is különbözik fajtánként. Ez a tulajdonság az alkalmazott termesztéstechnológia egyes elemeit határozza meg.

Egyéb tulajdonságok közé sorolhatjuk pl., hogy mennyi zöldmunkát igényel, könnyű vagy nehezebb metszeni, szüretelni, feldolgozni.

7.1. Származás szerinti rendszerezések

Földrajzi hely szerinti csoportosítás

Odart (1841)
- nyugati, középső, keleti-északi, déli származású fajták.

Gábor (1913)

1. Keleti fajta: lugasművelésre való, hosszú bogyójú fajták pl. Rozaki.

2. Déli fajta: fagyérzékeny, rövid metszéssel is bőven termő fajták: Kadarka, Kövidinka, Ezerjó.

3. Északi fajta: gyengébben növő, hosszú metszést igénylő kisfürtű fajták: Rajnai rizling, Piros tramini, Pinot csoport

4. Nyugati fajta: előző csoporthoz hasonló tulajdonságú fajták, Sauvignon, Semmillon, de ide sorolta a déli fajtákhoz hasonló Aramon-t, Carignan-t is.

Andrasovszky "szőlőfajai" (1926)

A földrajzi előfordulás és a morfológiai eltérések szerint 5 "önálló fajt" alkotott:

1. V. Byzantina ny. Ázsiai csemegeszőlő: Chasselas félék

2. V. alamennica K. európai fajták: Pinot csoport, Gamay.

3. V. deliciosa ny. Ázsiai muskotály fajták: Alexandriai muskotály, Pécsi szagos

4. V. antiguorum ny. Ázsiai csemegefajták egy része: Cornickon

5. V. mediterraneaföldközi tengeri fajták: Alanttermő, Csókaszőlő

A fajták egy részét keverékfajnak tekintette, és számos példával támasztotta alá rendszerezését. Rendszerét nem tudta befejezni, de sokan ezt fejlesztették tovább.

Marton "törzsei" (1944)

Három törzset alakított:

1. nyugati törzs:
Európa ny. részén elterjedt rövid tenyészidejű, kis bogyójú, zamatos, illatos bort adó fajták. (Pinot csoport, Rajnai rizling, Sauvignon, Merlot, tramini, Leányka)

2. pontusi törzs:
melegebb, szárazabb viszonyok fajtái, középhosszú tenyészidejűek, minőségi és tömegbort adó fajták (Furmint, Hárslevelű, Ezerjó, Kadarka, Járdovány, Chasselas félék, Kékfrankos).

3. keleti törzs:
hosszú tenyészidejű, csupasz levelű, nagy, hosszúkás bogyójú fajták (pl. Afuz Ali, Alexandriai muskotály, de ide sorolta a gyapjas fonákú Kecskecsöcsű fajtát is).

Hibái: Leányka nem nyugati,

Chasselas nem pontusi,

Kecskecsöcsű nem keleti származású.

Negrul' "prolesei" (1946)

Marton rendszerére épül, de jobban kidolgozott és szakmailag megalapozott. Az Andrasovszky által készített rendszert fejlesztette tovább.

földrajzi ökológiai csoportok:

prolesei: pontica,

occidentalis,

orientalis.

Legidősebb a pontica - erős fajtaleromlás

Legfiatalabb az orientális - nincs fajtaleromlás

A földrajzi csoporton belül alcsoportokat is állított fel.

- convarietas pontica: Ezerjó, Furmint, Kadarka, Hárslevelű, Mézes,

- convarietas occidentalis: Szürkebarát, Rajnai rizling, Cabernet franc,

- convarietas orientalis: Afuz Ali, Szultanína, Chasselas,

A fajtacsoportok részletes felsorolását és jellemzését a jegyzet 1-4. táblázata mutatja be.

7.2. Morfológiai bélyegek szerinti módszerek

Ezek a levél a fürt és a bogyó legfontosabb jellemzői szerint osztályoznak:

Goethe (1878)

- bogyó alakja: 3 csoport (osztály)

- levelek szőrözöttsége: 3 rend

- levelek vállöble 3 alrend

Mechanikus rendszer - nem használják

Ampelometriai mérőszámok szerinti csoportosítás

- Goethe (1887);

- Ravaz (1902);

- Galet (1952) dolgozta ki, Galet rendszere a legfejlettebb.

Az értékeléshez 11 mérést kellett végeznie a levélen. A szőlőlevél nagy változatossága és a levelek fajták közötti kis különbsége miatt nem terjedt el.

Számkulcsos rendszerek

Németh Márton fajtarendszere (1967)

Az általános növényrendszertani fogalmakkal dolgozott. A kultúrfajok rendszertani egységei szerint csoportosított Negrul' rendszerét (convarietas - változatcsoport) tovább osztotta (subconvarietas - változatalcsoportok; provarietasok - változatok) bevezetésével.

A földrajzi elterjedés mellett a morfológiai bélyegek szerint is csoportosított.

A convar. pontica - subconvar balcanica változat csoporton belül 2 változatot, 13 alváltozatot különített el. Rendszere jelenleg a legelterjedtebb természetes rendszer. Németh Márton 19 szerv 125 tulajdonságának 463 bélyegét látta el számokkal. Rendszerét a nemesítők a fajtaleírásokhoz használják. A fajták ampelográfiai jellemzői számokkal csoportosíthatók és sorolhatók be.

A V. vinifera fajták természetes rendszerbe sorolásának gyakorlati jelentősége, hogy az egyes csoportok tulajdonságai jól meghatározhatók, a fajták jelenlegi elterjedésétől függetlenül - az eredeti származási helyek morfológiai jellemzőik szerint - használhatók.

7.3. Érés szerinti csoportosítás

A Chasselas érési idejéhez viszonyítják a többi fajtáét.

I. időszak: Chasselas előtt illetve után 5 nappal

II. időszak: Chasselas után 10-15-20 nappal

III. időszak: Chasselas után 25-30-35 nappal

IV. időszak: Chasselas után 40 nappal

Az I. időszak előtt érő fajtákat koraiaknak minősítette.

7.4. A termés felhasználása szerinti csoportosítás

- bor és csemege fajták

- kettős hasznosítású fajták (az EU-os törvényeknek megfelelően ma már nem használjuk)

- magvatlan fajták

7.5. Új szempontok szerinti csoportosítás

1. Európai, hazai, nemes fajták

2. Alanyfajták

3. Direkttermő fajták (am x am; am x eur. hibridek; Labrusca szárm. Seibel, Seyve Villard)

4. Azok a zömmel frankoamerikai keresztezésű szőlőfajták, melyek ellenállnak a filoxéra kártételének, így saját gyökéren termeszthetők (direkttermők).

5. Új hibridek (V. vinifera x V. vinifera) intraspecifikus fajták (Zenit, Zengő, Zefir, Orémusz, Karát, Cserszegi fűszeres, Favorit)

6. Interspecifikus - vagy fajhibridek (V. vinifera x más Vitis faj (pl. SV12375) fajták (Zalagyöngye, Bianca, Kunleány, Medina, R. sorozat, Pölöskei muskotály, RF sorozat).

7. Populációt alkotó fajták (pl. Teltfürtű Kékfrankos)

8. Klónfajták (azonos morfológiai jellemzőkkel és termesztési értékekkel rendelkező egyedek kiemelése és szaporítása)

9. Alapfajta - klónozásra használt fajta

Őshonos fajta
Az eltérő ökológiai környezetben kiválasztódott fajták, például Nyugat-Európában a Sauvignon, közép Európában a Kadarka, Kis-Ázsiában a Szultanina.

Egy adott országban bizonyítottan megjelent és ott elterjedt fajta is. Hazánkban pl. Ezerjó, Budai, Kéknyelű.

Honosított fajták

A külföldi fajták behozatala és értékelése, elterjesztése.

Például Németországból: Rajnai rizling klónok, Kerner, Új hibridek;

Svájcból: Rizlingszilváni, Chasselas;

Ausztriából: Zweigelt, Blauburger;

Csehországból: André;

Franciaországból: Merlot.

Elterjedés szerint

1. Helyi fajták (autochton)
Kéknyelű, Ezerjó.

2. Meghatározott földrajzi környezetben termelhető fajták
A fajták klímaadaptációs készsége korlátozott. Műller Thurgau (Rizlingszilváni), Muscat Ottonel, Leányka, Bouvier, Tramini, Korai piros veltelini.

3. Világfajták (ökológiai fajták)

Környezettől függetlenül jó minőséget adnak, mert jó a klímaadaptációs készségük. R. rizling, Sauvignon, Chardonnay, Pinot blanc, Merlot, Cabernet franc, Cabernet sauvignon

7.6. Szőlőfajták meghatározására alkalmas bélyegek

Megjegyzések

- Leghosszabb ideig a levél vizsgálható, ezért a legnagyobb ampelográfiai értéke ennek van. A fürt és a bogyó fontos bélyeg, de rövidebb ideig tanulmányozható.

- A jellemzők egy része minőségi jellegű - szubjektív lehet (vitorla színe, a szőrözöttség). Ennek elkerülésére példa fajtákat adnak

- A jellemzők egy része mennyiségileg meghatározható.

- A jellemzők leírásához a mintát:

- a legalkalmasabb időben,

- a növény meghatározott helyéről,

- elegendő számú tőkéről (növényről) kell gyűjteni.

- A fajtaleíráshoz egységes nevezéktant kell alkalmazni

Ennek érdekében

- 1873-1880 között Nemzetközi Ampelográfiai Bizottság működött.

- 1961-ben Nemzetközi Ampelográfiai Regiszter kidolgozása (O.I.V.) (150 tulajdonság)

- 1983-ban O.I.V. és a Növénygenetikai Tanácsok Nemzetközi Tanácsa (FAO szervezet) közösen dolgozott ki egy továbbfejlesztett változatot. Ezt egyeztette az UPOV-val is (Új Növényfajták Védelmének Nemzetközi Szövetsége ): 0-9-ig terjedő skála (0 a legkisebb, 9 a legmagasabb érték, vagy minőség; lehet mennyiségi és minőségi érték is).

A fajtaleírás sémája

Általános leírási sor:

1. A tőke:

- erőssége

- a fejlődött vesszők száma

- a vesszők állása

2. A vesszők és a rügyek

- vesszők színe

- vesszők szőrzete

- vesszők felülete

- vesszők vastagsága

- az ízközök hossza

- a vessző keresztmetszete

- a módszerek fejlettsége

- a rügyek

- nagysága

- alakja

- elhelyezkedése

- szőrözöttsége

3. A vitorla és a levél szőrképletei:

- serteszőr - mereven felálló

- gyapjas szőr - hosszú, visszahajló, elfekvő

A vitorlán serteszőrök nincsenek. A vitorla 2. kiterült levelének a fonáka szerint, lehet:

- csupasz Leányka

- pókhálós Sárga muskotály

- gyapjas Olasz rizling

- nemezes Kövidinka

A fejlett lomblevél gyapjas szövete egy fokozattal kisebb

A levélen serteszőrök is vannak:

- kevésbé serteszőrös - csak a főerek Kékfrankos

- közepesen serteszőrös - kisebb erek is szőrösek Cabernet

- erősen serteszőrös - lemez is egyenletesen szőrös Hamburgi muskotály

- a levél színe is lehet szőrös: Tramini, Ottonel muskotály

Vitorla színe:

- zöld Oportó

- hamvaszöld Szürkebarát

- barnabronzos Kékfrankos

- bronzpiros Chasselas

- vörös - sötétpiros Mathiász Jánosné muskotály

A szőrözöttség az alapszínt megváltoztatja.

Fehér szőrök - zöld alapszín - sárgászöld Hárslevelű

A vitorla állása

- kiterített Pannónia kincse

- homorú v. domború Ezerjó

A vitorla alakja és nagysága:

- nagy - gömbölyű Riparia portalis

4. A levél (a 9-12. nódusz leveleinek leírása)

- nagysága:

- kicsi Zöld szilváni

- középnagy legtöbb fajta

- nagy Kékfrankos

- alakja:

- ék alakú Riparia portalis

- szív alakú Ezerjó

- ötszögletű Szürkebarát

- kerekded Tramini

- vese alakú Rupestris du Lot

109. ábra. A levél alakjának botanikai elnevezései (Tóth- Pernesz, 2001)

- szélességének és hosszának aránya:

- széles Zweigelt

- egyforma Bouvier

- hosszú Izsáki

- tagoltsága:

- ép és tagolt

- karélyos sekély

- hasadt közepes

- osztott mély

- szeldelt öblű vagy

- tagolt

- 110. ábra. A levéllemez szabásának botanikai elnevezései (Tóth- Pernesz, 2001)

- Oldalöblök és a vállöblök alakja jellegzetes fajtabélyeg sok változattal.

- a vállöböl lehet:

- nyílt kapcsolójel Leányka

- U alakú Mézes

- V alakú Kékfrankos

- félig zárt Attila

- záródó Zalagyöngye

- teljesen zárt Rizlingszilváni

- 111. ábra. A vállöböl alakjának elnevezései (Tóth- Pernesz, 2001)

- levéllemezek széle:

- fűrészes Furmint

- fűrészes - csipkés Csaba gyöngye

- csipkés Korai piros veltelini

- fűrészes - fogas

- fogas

- 112. ábra. A levélszél alakulásának botanikai elnevezései (Tóth- Pernesz, 2001)

- levél színe: világos zöld Oportó

sárgászöld Hárslevelű

sötét v. haragoszöld Rajnai rizling

vöröseszöld Mathiász Jánosné muskotály

őszi levélszíneződés

- levéllemez állása:

- kiterített Ezerjó

- homorú Sauvignon

- domború Semillon

- tölcséres - hullámos Piros szlanka

- levél felülete:

- sima Pannónia kincse

- hólyagos Sauvignon

- ráncos Rizlingszilváni

- tompafényű Mézes

- fényes Cardinal

- levéllemez szövete:

- puha, hajlékony Piros szlanka

- kemény, merev Kövidinka

- könnyen szakadó Oportó, Zengő

- nehezen szakadó Kékfrankos

- levélerek színe: zöld erű Zöld szilváni

- félig piros erű Izsáki

- végig piros erű Jubileum 75.

5. A hajtás egyéb jellemzői
A szártag színe, mintázata, szőrözöttsége.

A kacs hossza, elágazása, színe, szőrözöttsége, eredési helye jellegzetes fajtabélyeg

6. A fürt nagysága:

- kicsi Leányka, Szürkebarát,

- közepes Oportó, Kadarka,

- nagy Afuz Ali,

alakja:

- hengeres Furmint,

- kúpos Ezerjó,

- vállas Leányka,

- ágas Afuz Ali,

- szárnyas Korinthusi,

- 113. ábra. A fürt alakjának elnevezései (Tóth- Pernesz, 2001)

tömöttsége:

- nagyon laza

- laza

- középtömött

- tömött

- nagyon tömött

a fürtkocsány:

- törékeny Hamburgi muskotály,

- tartós Kövidinka,

a fürtnyél hossza, vastagsága, törékenysége, ízesülési módja, elfásodása

- rövid Olasz rizling (tömött fürt)

- hosszú Zala gyöngye (laza fürt)

- zöld kocsány Chlasselas,

- fásodó, rövid Tramini,

- mellékfürt Olasz rizling,

7. A bogyó és a mag:
bogyó:

- nagysága

- alakja

- átlagos tömege: kicsi 1 g alatt; nagyon nagy 12 g felett /nem termesztjük /

- színe: zöld, fehér, sárga, zöldesfehér, sárgászöld, rózsaszínű; vörös, szürke, kék, fekete,

- héja: vékony, vastag - puha és szívós,

- húsa: lédús, lészegény, húsos, kásás, ropogós,

- íze: közömbös, fűszeres, zamatos, muskotályos, fű vagy labrusca ízű,

- leve: színtelen, festő.

114. ábra. A bogyó alap alakformáinak elnevezései (Tóth- Pernesz, 2001)

A mag: száma, nagysága, alakja, színe, fajtajelleg.

Csemegeszőlőnél érdekes: nagy és sok mag - kedvezőtlen (Ezeréves Magyarország emléke)

7.7. A szőlőfajták termesztési értékeit meghatározó tulajdonságok

A tulajdonságok többsége a morfológiai bélyegekhez hasonlóan genetikailag meghatározott, öröklődik. Ez a genetikai potenciál. Ennek kihasználása fontos cél.

Az a fajta értékes, amely:

- évről-évre jól beérik,

- bőven terem,

- kielégítően növekedik, nagy a vegetációs stabilitása,

- jó minőségű termést ad,

- a környezettel szemben kevésbé igényes (jó téli fagytűrés),

- betegségre kevésbé érzékeny (nem rothadó),

- könnyen termeszthető (magasművelésen is),

- a termés hosszabb ideig a tőkén tartható,

- borászati technológiai igényük nem nagy,

- jól szállítható, tárolható, friss fogyasztásra kiváló (csemege),

- nagy termésbiztonság, és gazdasági érték.

A termés minősége

1. Borszőlő
Szabványok (a bortörvény határozza meg):

- cukorhozam

- tömegbor: 16 alatt Mm^0

- minőségi: 20 fölött Mm0

- savtartalom:

- lágy 6 g/l alatt Rizlingszilváni, Ottonel muskotály,

- harmónikus 6-9 g/l Leányka, Olasz rizling,

- savas 9 g/l fölött Ezerjó, Furmint, Izsáki, Chardonnay, Rajnai rizling,

- savak finomsága

- illat és zamatanyagok

- jellegtelen Chasselas,

- fűszeres illat, zamat Sauvignon blanc,

- muskotályos Tramini, Cserszegi fűszeres,

- erősen muskotályos Ottonel muskotály, Göcseji zamatos,

- cukormentes extrakttartalom (sav + rothadás) befolyásolja

- fehér asztali: 16 g fölött

- vörös asztali: 18 g fölött

- fehér minőségi: 22 g fölött

- vörös minőségi: 24 g fölött

- különleges min.: 24-26 g

- aszú: 30 g fölött

2. nemesrothadási hajlam

3. Csemegeszőlő fajtákkal szemben támasztott speciális elvárások

- cukor - sav arány (glüko-acidimetrikus mutató, kedvező 20-25 között),

- tetszetősség (nagy fürt, nagy bogyó),

- fürt lazasága,

- egyenletes bogyónagyság és színeződés,

- szállíthatóság:

- szakítási szilárdság,

- nyomási ellenállás,

- eltarthatóság,

- magvatlanság, vagy a mag kicsi, nem zavaró.

7.8. Fontosabb szőlőfajták rövid jellemzése

Fehérborszőlő fajták

Olasz rizling

Állítólag francia eredetű. Európában több országban termesztik, de legnagyobb felületen hazánkban található. Tokajhegyalján kívül minden borvidéken telepítik. Megbízható fajta. Sok, vékony hajtást nevel. Termőképessége jó, 10-12 t/ha termés mellett október elején - közepén 17-18 Mmo-kal szüretelhető. Jó évjáratban 20 Mmo feletti minőséget is ad. Fagytűrése viszonylag jó. Rothadásra, magnézium hiányra érzékeny. Bora tüzes, karakteres, keserű mandula ízű, inkább lágy karakterű.

Furmint

Eredete ismeretlen. Nálunk Tokajhegyalján és Somlón telepítik. Pécs környékén is megtalálható. Tőkéje erős, kevés vastag, felálló hajtást nevel. Bőtermő (12-14 t/ha). Késői érésű, október közepén - végén szüretelhető 16-20 Mmo-kal. Kedvező körülmények között jól aszúsodik. Bora finom illatú, zamatos, magas savtartalmú, de savai finomak.

Cserszegi fűszeres

Új hibrid. Bakonyi Károly az Irsai Olivér és a Piros tramini keresztezésével állította elő. Bogyói halvány, zöldespiros színűek érett állapotban. Szeptember második felében 12 t/ha fölötti termésátlaggal, 18 Mmo körüli cukortartalommal szüretelve a savtartalma még eléri a 8-9 g/l értéket. Növekedési erélye kisebb. Sok fürtöt nevel, túlterhelhető, szárazságra érzékeny. Jó fagytűrőképességű, a gombás betegségekkel szemben is bizonyos ellenállása van. Bora illatos, fűszeres, kemény karakterű, de finom savösszetételű.

Bianca

Új interspecifikus hibrid. Csizmazia József és Bereznai László az Eger 2 (Seyve-Villard 12375) és a Bouvier keresztezésével állította elő. Erős növekedésű, rövid tenyészidejű, korán érő fajta. Szeptember közepétől 14-20 t/ha terméssel 18-20 Mmo-ot ad. Későn fakad, de a hajtásnövekedés üteme nagyon nagy. Fagytűrő, gombabetegségeknek ellenálló, szárazságra érzékenyen reagál (aktív védekezés). Bora testes, kellemes, karakteres, finom zamatú.

Chardonnay

Francia eredetű, a világ legismertebb fajtája. „Világfajta”. Közepes növekedésű, közepes termőképességű (10-12 t/ha), szeptember végén, október elején érő, 18-20 Mmo-kal szüretelhető. Fagytűrése közepes, rothadásra érzékeny, a lisztharmat is károsítja. Bora kiváló minőségű, fajtajelleges, kemény karakterű, több évig érlelhető.

Müller Thurgau (Rizlingszilváni)

Müller Thurgau a múlt század végén a Rajnai rizling és a Zöld szilváni keresztezésével állította elő. Szeptember közepén érik. Nagy termőképességű, 15 t/ha termést 16-17 Mmo-kal terem. Erős növekedésű, kevés hajtást nevel. Fagy- és rothadásérzékeny, peronoszpórára fogékony. Bora illatos, lágy és jellegzetes zamatú, gyorsan öregedő. Savtartalmát hamar elveszti.

Chasselas

Francia eredetű, de Nyugat-Ázsiából származónak tartják. Fajtacsoport, sok fajtát termelnek ez alatt a név alatt. Szeptember első felében érik. Közepes növekedési erélyű, közepes termőképességű. Viszonylag jó fagytűrő, nem rothadó, hosszú időn át szüretelhető, elég jól eltartható. Bora zamatos, kellemes savtartalmú, vékony. Csemege és borszőlőként is termesztik.

Zala gyöngye

Új interspecifikus hibrid. Csizmazia József és Bereznai László az Eger 2 (Seyve-Villard 12375) és a Csaba gyöngye keresztezésével állította elő. Hajtásai gyorsan, hosszúra nőnek, laza lombozatot nevel. Augusztus végétől fogyasztható, sokáig a tőkén hagyható, nem rothad, nem lágyul le. Borszőlőnek szeptember közepén 16-20 t/ha termés esetén 16-17 Mmo-kal szüretelhető. Peronoszpórára, Botrytis-re nem érzékeny, de kissé érzékeny a lisztharmatra. A szárazságot is kevésbé tűri. Téli fagytűrő képessége jó, jól regenerálódik. Nagy, laza, néha madárkás fürtöt nevel. Túlérett termésből készült bora kevésbé kellemes. Borászati technológiai igénye eltér az átlagostól.

Hárslevelű

Valószínű Tokajhegyalján kiválasztott természetes magonc. Tipikus hungaricum. Csak Magyarországon termesztik. Erős tőkét nevel, kevés, vastag felálló hajtása van, vesszője kemény. Bőtermő (15 t/ha), késői érésű, október közepén - végén 17-20 Mmo-kal szüretelhető. Fagyra, szárazságra kissé érzékeny. A lisztharmatra is fogékony. Tokajhegyalján kívül a Mátraalján és Somlón telepítik nagyobb felületen. Bora fajtajelleges, karakteres, finom hársméz illatú és zamatú. Önállóan is kiváló minőségű.

Szürkebarát

Francia eredetű. Szeptember közepén eléri a 19-20 Mmo-ot. Termőképessége közepes (9-12 t/ha). Szálvesszős metszést igényel. Jó fagytűrő. Rothadásra érzékeny. Bora jellegzetes, harmonikus, testes, ízben és zamatban gazdag, finom savtartalmú. Kiváló minőséget a 25-26 Mmo-ra beérett termésből készíthetünk.

Zöld veltelini

Osztrák eredetű, ott a szőlőterület egynegyedén termesztik. Szeptember végén szüretelhető, nagy termőképességű (16 t/ha), általában 16-18 Mmo-ra beérő. Túlterhelésre érzékeny, tápanyagigényes, közepes fagytűrő képességű. Laza lombozatot, kevés hajtást nevel. Bora ritkán ad igazán minőséget. A hűvösebb klímát kedveli, ott jobb minőséget, zamatos, savas, határozott karakterű bort ad. Nálunk a bor savösszetétele nem olyan jó, mint Ausztriában.

Rajnai rizling

A Rajna mellől származik, igen elterjedt a világon. „Világfajta”. Szeptember végén érik, 9-12 t/ha termést ad, 18 Mmo-kal szüretelhető. Erős növekedésű, sűrű lombozatú tőkéje van. Kisfürtű, szálvesszős terheléssel terem jól. Jó fagytűrő, rothadásra érzékeny. Bora finom illatú, zamatú, kemény karakterű. Jó évjáratban aszúsodik.

Ottonel muskotály

Francia eredetű fajta. Rövid tenyészidejű. Szeptember közepén 16-18 Mmo-kal szüretelhető, termőképessége közepes (8-10 t/ha). Virágzáskor az időjárásra érzékeny. Kevésbé rothad, fagytűrő képessége viszonylag jó. Bora finom muskotályos illatú, zamatú, lágy karakterű. Kitűnő házasítási alapanyag

Kunleány

Új interspecifikus hibrid. Koleda István a Vitis amurensis és az Afuz Ali keresztezésével állította elő. Nagy termőképességű (15 t/ha fölött), szeptember második felében 17 Mmo-kal szüretelhető. Rügytermékenysége kiemelkedő (3-4 fürt/hajtás). Erős növekedésű, korán fakad, sok hajtást, sűrű lombot nevel. Kiváló fagytűrő, gombás betegségeknek ellenálló. Bora jellegzetes, zamatos, kellemes savú.

Izsáki

A múlt században szelektálták ki, a Fehér dinkával azonos. Izsák környékén terjedt el. Bőtermő (20 t/ha), későn érő, október végén általában 15 Mmo-kal szüretelhető. Fagyérzékeny, vízigényes, a nagy tőkeformákon veszít a minőségéből. Takarásos fejműveléssel jól terem. Sok másodfürtöt hoz, de az nem érik be. Bora vékony, savai durvák, pezsgő alapborként használják.

Irsai Olivér

Kocsis Pál állította elő a Pozsonyi fehér és a Csaba gyöngye keresztezésével. Gyors hajtásnövekedésű, egymást árnyékoló, összekapaszkodó hajtásai miatt gondos zöldmunkát kíván. Közepes termőképességű (10 t/ha), a Csaba gyöngye után 8-10 nappal érik - csemegeként már fogyasztható. Általában szeptember elején szüretelik 15-16 Mmo-kal. Fagytűrése közepes, kevésbé rothadó, a darazsak károsítják. Bora muskotályos illatú, zamatú, lágy karakterű, gyorsan öregedik, kettős hasznosítású fajta. Ma már borszőlőnek telepítik.

Kövidinka

Ősi magyar fajtának tekinthető. A Balkánról került hazánkba. Az Alföldön igen elterjedt. Kevés hajtást, sok fürtöt nevel, nagy termőképességű (16-18 t/ha), későn fakad, a fagyok után jól regenerálódik. Október közepén érik, cukortermelő képessége kicsi, általában 14-15 Mmo-kal szüretelhető. Rövid metszéssel is jól terem. Fagytűrése, szárazságtűrése jó. Az Agrobacterium-nak ellenáll. Nem rothad, a termés sokáig a tőkén hagyható. Bora könnyű, lágy, gyengébb minőségű.

Sauvignon blanc

Francia eredetű, nagyon elterjedt a világon. „Világfajta”. Szeptember végén érik, 10-12 t/ha termését 18-20 Mmo-kal szüretelhetjük. Erős növekedésű, sok hajtást nevelő, sűrű lombú fajta. Fagytűrése jó közepes. Rothadékony. Bora jellegzetes, karakteres, ún. „farkasalma” ízű.

Királyleányka

A Kövér szőlő és a Leányka természetes hibridjeként tartják számon. Erős növekedésű, sűrű lombozatú fajta. Korán fakad. Jó termőképességű. Szeptember végén - október elején szüretelhető. Beérési mustfoka 18-20 Mmo között változik. Betegségekkel szembeni ellenálló képessége gyenge, közepes. Fagyérzékenysége gyenge, közepes. Bora kiváló minőségű, karakteres, finom illatú, enyhén muskotályos. Savai finomak. Bora testes.

Leányka

Moldáviai vagy erdélyi eredetű. Erős növekedésű, sok hajtást nevelő, önárnyékolásra hajlamos. Bőtermő (12-14 t/ha), szeptember közepén - végén éri el a 17-19 Mmo-ot. Téltűrése jó, tőkéi erőteljesek, tartósak. Nem terhelés érzékeny, a N-túlsúlyra érzékenyen reagál. Szálvesszős metszéssel ad jó termést. Kissé rothadékony. Bora alkoholban gazdag, illatos, zamatos, inkább lágy karakterű kiváló minőségű.

Tramini

Olasz, feltehetően dél-tiroli eredetű fajta. Nagyon sűrű lombozatot nevel, sok hónaljhajtást hoz. Gondos zöldmunkával 10-12 t/ha termésre képes. Szeptember vége felé szüretelhető 17-19 Mmo-kal. Fagytűrése közepes, kissé rothad. Ernyőműveléssel jól termelhető. Bora illatos, zamatos, a muskotályhoz hasonló, olykor lágy karakterű.

Zéta - Orémusz (Badacsony 3)

Új hibrid. Király Ferenc a Bouvier és a Furmint keresztezésével állította elő. Tokajhegyalja új fajtája. A Furminttól kb. egy hónappal előbb érik. Kissé kevesebbet terem a Furminttól (8-10 t/ha), de a mustfoka mindig eléri a 20-22 Mmo-ot, már szeptember második felében szüretelhető. Aszúsodásra hajlamos. Bora furmint-jellegű, savas, kemény karakterű, de finom savösszetételű.

Zefír

Új hibrid. Király Ferenc a Hárslevelű és a Leányka keresztezésével állította elő. Korán érik, augusztus végén szüretelhető. Általában 8-10 t/ha termés 17-19 Mmo-kal szüretelhető. Gyorsan beérő, savát hamar elvesztő fajta. Rothadás- és fagyérzékeny. A darazsak nagy kárt tehetnek benne. Bora zamatos, jellegzetes muskotályos ízű, lágy karakterű, különleges minőségű. Újabban nem telepítik.

Zenit

Új hibrid. Király Ferenc az Ezerjó és a Bouvier keresztezésével állította elő. Szeptember elején érik. Jó termőképességű, kevés hajtást nevel. Hónaljhajtást nem nevel. Fagyérzékeny, viszont rothadásra nem érzékeny. Bora kiváló minőségű, karakteres, kellemes savtartalmú, harmonikus. Különleges minőségű bor készítésére is alkalmas.

Zengő

Új hibrid. Király Ferenc az Ezerjó és a Bouvier keresztezésével állította elő. A Zenit után érik 6-12 nappal. Jó termőképességű, a Zenittől 5-10 %-kal többet terem. Átlagos terméshozama 11-12 t/ha. Kevés hajtást nevel. Hónaljhajtások nem képződnek. Fagyérzékeny. Levele vékony szövetű, erősebb szél is károsíthatja. Rothadásra nem érzékeny, de kedvező évjáratban „aszúsodhat”. Beérési mustfoka 1-2 Mmo-kal alacsonyabb a Zenitétől, általában 18-19 Mmo-ot ér el. Bora kiváló minőségű, karakteres. A Zenittől magasabb savtartalmú, de harmonikus. A must savtartalma 9-10 g/l, a sav jellege hasonlít az Ezerjóéhoz.

Nosztori rizling

Bakonyi Károly és társai állították elő a Nemes olasz rizling és a Szürkebarát keresztezésével.

Jelenleg az üzemi fajtakísérletekre ajánlott fajták között szerepel. Középerős növekedésű. Levele feltűnően világoszöld, mellékfürtje nagyobb az Olasz rizlingtől. Jó termőképességű (10-12 t/ha). Október elején szüretelve 2,0-2,5 Mmo-kal magasabb cukortartalma van, mint az Olasz rizlingnek. termőképessége egyenletes, tőkéi tetszetősek. Bora harmonikus, szép savtartalmú, fajtajelleges. A bor típusa az Olasz rizling és a Szürkebarát közötti átmenet. A mátraaljai tapasztalatok szerint jó termesztési tulajdonságai, kiváló minőségű bora miatt ígéretes fajtajelölt.

Vörösborszőlő fajták

Kékfrankos

Nagy felületen termesztett, ismeretlen eredetű fajta. Szeptember végén - október elején szüretelhető. Biztonságosan beérik. Erős növekedésű, termőképességű, kevés hajtást nevelő. Fagytűrése jó, nem rothad, sokáig a tőkén hagyható. 12-14 t/ha terméssel, 18-20 Mmo-kal szüretelhető. Gépi szüretre alkalmas. Bora szép színű, kissé savas karakterű, fajtajelleges, karakteres. A Soproni borvidék fő fajtája.

Cabernet sauvignon

Francia eredetű, késői érésű, de biztonságosan terem. „Világfajta”. Október elején - közepén 18-20 Mmo-kal szüretelhető, közepes termőképességű. Szálvesszős metszést kíván. Fagytűrése jó, nem rothad, sokáig a tőkén hagyható. Géppel szüretelhető. Bora kiváló minőségű, szép színű, fajtajelleges, testes, cserzőanyagban gazdag, jellegzetes farkasalma ízű.

Zweigelt

Osztrák származású, a Kékfrankos és a Szent Lőrinc keresztezésével állították elő. A Kékfrankos előtt érik kb. 10 nappal. Bőtermő (14-18 t/ha), erős növekedésű, vesszőit korán érleli. Beérési mustfoka 17-19 Mmo. Fagytűrése elég jó. Rothadásra érzékeny. Fiatal tőkéi túlterhelhetők. Bora színanyagban gazdag, savas karakterű, kiváló minőségű. A bor színárnyalata kissé lilás.

Merlot

Francia eredetű. Középerős növekedésű, sűrű lombozatot nevel. Sok hónaljhajtást nevel, önárnyékolásra hajlamos. Zöldmunka igénye nagy. Terméskötődése időjárásfüggő. Október közepén szüretelhető. Termőképessége jó. 8-10 rügy/m^2 terheléssel 10-14 t/ha termés érhető el. Mustfoka általában 18-20 Mmo körüli. Tápanyag igénye nagy. Különösen érzékeny a savanyú talajállapotra és a Ca hiányra. 4,5 pH érték alatti talajokon tőkepusztulás lehet.

Cabernet franc

Hasonló a Cabernet sauvignon-hoz, de annál valamivel később érik, valamint a levél alakja tér el kissé. Termesztési értékük, tulajdonságaik azonosak.

Kék oportó (Blauer portugieser)

Eredete bizonytalan, több országban termelik. Középerős növekedésű, szellős lombozatú, bőtermő (14-16 t/ha), szeptember közepétől szüretelhető 14-17 Mmo-kal. Rothadó, lisztharmatra érzékeny, közepes fagytűrőképességű. Bora jellegzetes, szép színű, finom savösszetételű, lágy karakterű. Villányban kiváló minőséget ad.

Pinot noir

Francia eredetű, ott pezsgőt készítenek belőle. Szeptember második felében érik, 17-19 Mmo-kal szüretelhető. Közepes termőképességű (8-10 t/ha), közepes növekedési erélyű, szálvesszős metszést kíván. Fagytűrése és rothadás ellenállása elég jó. Bora szép színű, megfelelő cserzőanyag-tartalmú, gyorsan fejlődő, lágyabb karakterű.

Kadarka

Hozzánk a török hódoltság idején került. A legnagyobb felületen lévő vörösborszőlő fajta, bár az utóbbi 20 évben nem telepítették. Edzett, szárazság- és homok-tűrő, gyalogművelésre alkalmas. Késői érésű, közepes termőképességű (12 t/ha), október elején - közepén 16-17 Mmo-kal szüretelhető. Jó minőséget csak kis tőkeformán és jó évben ad. Rothadékony, fagyérzékeny, gyenge színanyag-termelő. Bora zamatos, megfelelő cserzőanyag-tartalmú. Gyengébb évjáratban az Alföldön sillerbort készítenek belőle.

Blauburger

Osztrák származású, az Oportó és a Kékfrankos keresztezésével állították elő. A Kékfrankos előtt érik 10-14 nappal. Szeptember végén szüretelhető, termőképessége közepes (10-12 t/ha), beérési mustfoka 17-19 Mmo. Bora szép színű, kellemes zamatú, karakteres.

Turán

Csizmazia József és Bereznai László állította elő a Bikavér 8 (Teinturier x Kadarka) és a Gárdonyi Géza (Medoc noir x Csaba gyöngye) keresztezésével. Szeptember közepén érik. Közepes termőképességű (10-12 t/ha), 17-18 Mmo-kal szüretelhető. Fagytűrő képessége közepes, nem rothad. Bora kellemes, zamatos, finom savösszetételű, magas színanyag-tartalmú, „festő jellegű”.

Medina

Csizmazia József és Bereznai László állította elő az Eger 1 (Seyve-Villard 18315) és a Medoc noir keresztezésével. Fajhibrid. Szeptember második felében érik, 17-19 Mmo-kal szüretelhető, bőtermő (12-14 t/ha), erős növekedésű. Gombás betegségekre nem érzékeny. Fagytűrése közepes. Bora jellegzetes, illatos, kellemesen muskotályos zamatú

Bíborkadarka

Kozma Pál és Tusnádi József állították elő a Kadarka és a Muscat Bouschet keresztezésével. 1974-ben kapott állami minősítést, jelenleg választékbővítő fajta. Nagyon erős növekedésű, vastag, erős vesszőjű, sűrű lombozatú. Hosszú tenyészidejű, későn érő fajta. Függöny művelésre nem alkalmas. Környezeti hatásokra érzékeny, tőkéje könnyen pusztul. Fagyérzékeny, rothadásra hajlamos. Bőtermő. Október második felében szüretelve általában 16 Mmo körüli cukortartalma van. Bora színanyagban gazdag, savas karakterű. Elsősorban vörösborok színanyag javítására ajánlható. Önállóan is adhat megfelelő minőségű vörösbort.

Csemegeszőlő fajták

Csaba gyöngye

Stark Adolf állította elő a századfordulón. A világ legkorábban érő fajtája. Általában július végén, augusztus elején fogyasztható. Közepes termőképességű, sok másodfürtöt nevel. Fagytűrése jó. Bogyói rothadásra érzékenyek, csapadék hatására könnyen felrepednek. Darazsak nagy kárt tehetnek benne. Érzékeny fajta. Értéke koraisága és finom íze.

Kozma Pálné muskotály

Kozma Pál és társai az Italia és az Irsai Olivér keresztezésével állították elő. 1984-ben kapott állami minősítést, jelenleg választék bővítő fajta. Gyenge növekedésű, sok vesszőt nevelő fajta. A hajtás jellegzetesen piros árnyalatú. Sok hónaljhajtást nevel, sűrű lombozatú, önárnyékolásra hajlamos. Termőképessége jó. Fagyérzékeny, bogyói könnyen rothadnak. A Csaba gyöngye után néhány nappal fogyasztható. Bogyói nagyobbak, tetszetősebbek. Sűrű lombozata miatt rosszul termékenyülhet. Sok másodfürtöt nevel, ami jól beérik. Gyorsan leérik, a darazsak is károsítják. Elsősorban házikerti termesztésre ajánlható.

Szőlőskertek királynője muskotály

Mathiász János állította elő az Erzsébet királyné emléke és a Csaba gyöngye keresztezésével.

Augusztus közepén érik, bőtermő. Fagyérzékeny, eső hatására a bogyó felreped. Gyorsan beérik, rövid idő alatt le kell szedni. A darazsak károsítják. Értéke koraisága és nagy, tetszetős bogyói, fürtje. Másodterméséből bort készítenek. Európa több országában termelik. Túlérve kellemetlen ízű, a muskotály bomlik (poloska ízű).

Favorit

Darnai E., Szegedi S. és Erős J. a Chasselas Queen Victoria White x Szőlőskertek királynője muskotály fajták keresztezésével állította elő. Erős növekedésű, közepes termőképességű. Fürtje középnagy, vállas, közepesen tömött (átlagos fürttömeg 150-160 g), bogyója középnagy, szép sárga színű, gömbölyű. Augusztus végén érik. Gombabetegségekre érzékeny. Fagytűrő képessége közepes. Az atka kártételére érzékeny. A bogyó vékony héjú, nagyon kellemes, muskotályos ízű, olvadékony.

Pannónia kincse

Poczik Ferenc állította elő a Szőlőskertek királynője muskotály és a Cegléd szépe keresztezésével. Üveg alatti termesztésre is alkalmas. Szeptember elején érik. Bőtermő, erős növekedésű, hosszú hajtást nevel. Fagyérzékeny. Az érett bogyó könnyen megnyomódik, barnul. Érzékeny a szedésre, szállításra, csomagolásra. Nem rothad. Sok másodfürtöt nevel és beérleli azokat. A szedési ideje viszonylag hosszú. Nagy bogyójú, kellemes ízű, túlérve is fogyasztható.

Cardinal

Kaliforniából származik. A Chasselas előtt érik, félérett állapotban is fogyasztható. Erős növekedésű, nagy termőképességű, kevés és hosszú hajtást nevelő, fagyérzékeny fajta. Bogyói repednek és rothadósak. Nagyon kényes fajta. Bogyói kékek, fürtje, bogyója nagy.

Néró

Csizmazia József és Bereznai László állította elő az Eger 2 (Seyve-Villard 12375) és a Gárdonyi Géza (Medoc noir x Csaba gyöngye) keresztezésével. Fajhibrid, interspecifikus - rezisztens - fajta, kék bogyójú. Szeptember első felében érik, közepes termőképességű (12 t/ha), viszonylag magas cukortartalmú (18-19 Mmo), élénk savtartalmú. A tőkén tartva töpped, de ropogós marad. Jó fagy- és betegség ellenálló. Fajtajelleges borát magas rezveratrol tartalom jellemzi. Csemegeszőlőként való telepítése is lehetséges.

Cegléd szépe

Mathiász János állította elő a század elején. Szeptember közepén érik. Gyenge növekedésű, kis termőképességű, vékony, rövid hajtást nevel. Jó fagytűrő, nem rothadó. Másodtermést hoz, jó években be is érleli. Jól szállítható és tárolható. Szép rózsaszín bogyójú, de nem mindig színesedik egyenletesen.

Pölöskei muskotály

Szegedi Sándor állította elő a Zala gyöngye és a Glória Hungariae x Erzsébet királyné emléke magonc keresztezésével. Erős növekedésű, közepes termőképességű, szeptember közepén érő, nem rothadó, közepes fagytűrő képességű. A zöld bogyószín miatt nem tetszetős csemegeszőlő. Rezisztens fajta, majdnem permetezés nélkül termeszthető. Bora kellemes, muskotályos karakterű.

Hamburgi muskotály

Ismeretlen eredetű. Szeptember végén, októberben érik. Késői érése miatt csak meleg fekvésű területekre telepítjük. Bőtermő, erőteljes növekedésű, nagy fürtű, sötétkék, hamvas bogyójú, mutatós csemegeszőlő. Muskotályos ízű, lédús, ropogós, finom savtartalmú bogyói vannak. Fagytűrése közepes, de erősen rothadó. Kocsánya törik, rosszul szállítható és eltartható.

Afuz Ali

Kis-Ázsiából származik. Legismertebb fajta a világon. Erős növekedésű, hosszú hajtást nevel. Nagy fürtű, nagy bogyójú. Kevés fürtöt hoz. Október közepétől érik. Jól szállítható és eltartható fajta. Fagyérzékeny, nem rothadó, másodfürtöt nem nevel. Szálvesszős metszést kíván. Nálunk csak különlegesen védett, meleg fekvésben érik be.