KÖNYVTÁRI 
NEFELEJTS,
VAGY
A BUDAPESTI M. K TUDOMÁNY-EGYETEM 
KÖNYVTÁRÁNAK 
RÖVID ISMERTETÉSE 
(1778–1874.)

MÁRKI JÓZSEF tdr,
könyvtárőr által.

BUDAPEST, 1874.
NYOMATOTT A NEMZETI KÖNYVNYOMDÁBAN,

TARTALOM
Bevezetés.
I. 
Épület.
II. 
Könyvek.
III. 
Cimtár. (Catalogus).
IV. 
Közönség és tisztviselők.
V. 
Könyvtári élet.

Bevezetés.
Az ország képviselőháza s kormányának sikerült végre a közmüvelődés egyik legsürgetősb követelményét s a nemzet százados ohajtását teljesíteni.
Központi tudomány-egyetemünk könyvtárának uj épülete némileg födél alatt áll s egy vagy másfél év mulva teljesen készen fog lenni, hogy a mintegy 180 ezer kötetnyi könyvbirodalmat befogadja s a tudományszomjazó közönségnek diszes s egyszersmind kényelmes tartózkodási helyet nyujtson. Azonfölül a könyvtári személyzet ujra szervezése vagy inkább a jelen viszonyokhoz képest kiegészítése megkezdetett.
Időszerünek tartom tehát, könyvtár és könyvtárnokról egyetmást elmondani, miután a közmüvelődés e fő-fő közegei, melyeknek a kor szinvonalára emelésén törvényhozás és kormány egyaránt buzgólkodnak, bizonyára magát a nemzetet is, ugy mint a mely végelemezésben a könyvtár és könyvtárnokok költségeit viseli, érdekelni fogja.
Bármily könnyü dolog volna rendszerént valamely könyvtárt más rokon tárgyaktól (könyvraktár, könyvesbolt stb.) megkülönböztetni: mégis, ha annak pontos meghatározásáról van szó, magok a szakemberek különböznek véleményeikben.
Én azokkal tartok, kik – Schrettinger után – a „könyvtár” nevet általában oly jelentékeny könyvösszegnek tulajdonítják, mely a létező irodalom minden ágának terményeit aránylagos, nagyobb vagy kisebb mennyiségben magában foglalja s akkép van rendezve, hogy akármely benne előforduló müvet könnyen és hamar föl lehessen lelni.
Gazdasági szempontból a könyvtár könyveinek jól bekötve kell lenniök; míg a szép izlés azoknak valamint kötésében, ugy fölállításában (az egyenlő nagyságuak – alakuak – ugyanazon sorba helyezése által) lehető csinosságot követel.
Mi a könyvtárt különösen a könyvesbolttól még lényegesen megkülönbözteti, az annak célja, mely pusztán a könyvek használatában (olvasásában) áll, míg a másiké ugyanazok (t. i. a könyvesbolt könyveinek) elárusításában.
Könyvtár és az emberiség magasabb müveltsége, ugy látszik, korra és térre nézve együtt járnak. Minden időben s minden helyen, melyek némi magasb müveltséget képesek fölmutatni, találhatók könyvtárak, melyek gyakran bámulatra ragadnak bennünket.
Ókorban, midőn még hire sem volt a könyvek gőzerővel nyomásának, méltán legkitünőbb hirrel birt valamennyi kortársai között az – alexandriai könyvtár, melyet Lágfi Ptolomé (Kr. e 311–283) alapított; mely már első könyvtárnoka, Athénből száműzött Demetrios Phalerios alatt, 50,000 (ötven ezer) kötet vagy tekercsre szaporodott, s legvirágzóbb korában 400,000, némelyek szerént épen 700,000 tekercset számlált. S e roppant kincset nem annyira Omár arabjai (642-ben), mint inkább nagy Theodóz keresztényei, Theofil érsek által vezéreltetve (391-ben) dulták föl, s tették tönkre. Legalább túlzott azon monda, hogy az arabok még annyi könyvet találtak, miszerént a város fürdőit azokkal hat hónapon át fűthették; s Oróz történetiró, mint maga beszéli, a keresztényeknek amaz ostroma után már csak az üres könyvtár-szekrényeket látta.
Rómában az első nyilvános könyvtárt Pollio Azin alapította, részben hadi-zsákmányból. Auguszt két könyvtárt állított: a palatinit Palatin-hegyen Apolló templomában, és az Oktávia-könyvtárt, nővére Oktávia csarnokában. – Kr. u. 4-ik században 24 nyilvános könyvtárral birt Róma.
Sz. Jeromos gyakori említést tesz a cezáreai könyvtárról (nyugoti Ázsiában), melyet Euzéb egyháztörténetiró 30 ezer kötetre emelt.
Spanyolországban az arabok a 12. század folytán 70 nyilvános könyvtárral birtak, melyek közül maga a kordovai állítólag 250 ezer kötetből állt.
Azonban a könyvtárak igazi virágzó s gyümölcsöző kora még csak a könyvnyomás (vagy inkább könyv-teremtés) feltalálása után állott be. Felsőbb tanintézetek mellett, fejedelmi székhelyeken, nagyobb városokban legott életre s lábra kaptak azok; s most már minden állam mulhatlan kötelességének tartja a könyvtárak fölállítását, s azok nyilvános használatra bocsátását.
Legnevezetesb európai könyvtárak: Francziaországban a nemzeti Párisban (858,000 köt; 86,000 kézirat; 1,400,000 történeti okmány, ügyirat stb.); Angolhonban a britt-muzeumi Londonban (720,000 köt.; 41,200 kézirat); az udvari s központi Münchenben (800,000 köt., 22,000 kézirat); a császári Berlinben s Sz.-Pétervárott (½–½ millió könyv, 15–22 ezer kézirat); a császári udvari Bécsben (400,000 könyv; 20,000 kézirat;) a hires vatikáni Rómában (csak 30 ezer köt., de 24 ezer kézirat); sz. Márké Velencében (110 ezer köt, 10 ezer kézirat); Astor-könyvtár Uj-Yorkban (1849-ben alapítva; 129 ezer köt., mely egyszersmind Amerika legnagyobb könyvtára.)
Az előszámlált s egyéb külföldi könyvtárak sorában tekintélyes helyet foglalnak el hazánk könyvtárai közül a tudomány-egyetemi és nemzeti-muzeumi Budapesten: amaz mintegy 180,000, utóbbi 190,000 kötettel.
Már annyi kincs, mennyi egy könyvtárban hosszu évek során át, temérdek pénz- és erőáldozattal összegyüjtve fekszik, bizonyára szakavatott s gondos, lelkiismeretes fölügyeletet, könyvtárnokokat igényel.
A szakavatottságot megszerezni, a gondosságnak, lelkiismeretességnek biztos tanujeleit nyujtani, ez idő szerént csupán több (annál jobb minél több)-évi könyvtárnoki, még pedig a legalsó fokon, a kezelőségen, kezdett gyakorlat által lehet és nem másképen.
Jaj azon könyvtárnak, mely próbálgatók s könnyelmű emberek körmei közé kerül! Az ilyek hivatal-utódai aztán akár egyebet se tegyenek, mint az azok által elkövetett hibákat időről-időre javítgassák, a helyett, hogy előre haladnának; s a közpénztár ugyanazon munkát kétszer fizesse.

I. Épület.
Közel száz éve, hogy a m. kir. budapesti tudomány-egyetem könyvtárának egy-emeletes épülete a sz.-ferenciek terén, délről északra nyulva, s ugyanazon szerzetesek templomához ragasztva áll.
Egy 1786-ban német nyelven megjelent hazai folyóirat ide vonatkozólag ezeket közli: „A pesti m. kir. egyetemi könyvtár épülete végre be van fejezve. E célra a ferenciek zárdájának előrésze vétetett s idomíttatott át, mely a templomtól délfelé nyulik.”
88 év terhét viseli tehát a m. kir. egyetemi könyvtár fönjelzett épülete; s hogy a könyvtári épületeknek különben kimért századok elsejét sem tölthette s töltheti be egészen, azon csak örvendenünk lehet; miután az, ama kellékekből, melyekkel hasonló épületeknek birniok kell, mit sem képes fölmutatni, azon egyen kívül, hogy a város központján, s az olvasó közönségnek, a tanuló, főleg egyetemi ifjuságnak, ugy szólván, utjába esik.
Azonban, mielőtt a könyvtár jelen helyiségéből kiköltöznék, a mi már egy évnél tovább alig várat magára; vagy mielőtt ugyanazt lerombolnák, hogy helyébe a tér és kor követelményeinek megfelelő palota emeltethessék, a mi szintén csak pár esztendő müve lehet: mielőtt, mondom, e küszöbön álló változások bekövetkeznének, érdekes lesz néhány rövid pillantást vetni e nem épen agg, de nem is fiatal épületre mind külsőleg, mind belsőleg.
Az épület maga, mind külső, mind belső elrendezésében ugyanazon arányokat tünteti föl mai nap, melyeket a mult század végén, mindjárt könyvtári helyiséggé alakíttatása után szem elé tart.
„Egész homlok-falazat, irja az egykoru Merkur, fölül 15, alul 13 ablakot számlál; a bejárat déli végén van. Maga a könyvterem egy-egy sorban 10 ablakkal bir, s minthogy világosságot csak délnyugatra fekvő homlok-oldalán át kap, ennélfogva mindössze, fölül és alul, 20 ablaka van; mi által nemcsak tisztán megvilágíttatik, hanem, az egész északkeleti oldalt is, hol semmi ablak nincs, könyvtékáknak megnyeri. A könyvterem hossza 19 öl és 5 láb, szélessége 7 öl és 2 láb. Talaja nagy négyszög szürke márványokkal van kirakva. A menyezet nem bolthajtásos, hanem vizszintes s festetlen. Mi is ugy véljük, hogy a könyvtár disze nem költséges festmények s pompázó könyvteremben, hanem főleg a könyvek és kéziratok mennyisége s helyes választékában áll. – Az alsó és felső ablakok közt karzat fut végig, melynek talaja, a korlátok és tékák közötti tér, 2 láb és 10 hüvelyk széles; mi szeréntünk igen keskeny. A korlátnak, mely alig ér fölebb 2 lábnál, biztosság tekintetéből magasabbnak kellene lennie; mert ha az ember létrára megy, hogy valamely könyvet a felső polcokról levegyen, egyensulyt vesztve, könnyen kibillenhet s a talaj kövezetére zuhanhat. – Földszint a falakat 30 téka veszi körül, 13½ láb magasan, a karzaton 28, 11 lábnyira emelkedve. Szélességök különböző; mélységök mintegy másfél láb, ugy hogy szükség esetén a könyveket két sorjával is befogadhatják. – A könyvterem mindkét végén külön tornácok vannak, hol a karzatra vezető lépcsőzetek alkalmazvák, s hol egyszersmind némely irodalmi ritkaságok őriztetnek. – A könyvmennyiség nagyobbára már föl van állítva s részben kellőleg rendezve is. Minden szekrény (téka) annyira megtelve, hogy üres polcot sehol sem láthatni. – Miután az egész könyvtár egy egyenesen menő teremben van elhelyezve s egyszerre végig tekinthető: valóban nagyszerü látvány, ha az ember bemegy, s a teli könyvtékákat körös körül megpillantja. A tudomány barátjának, ily magasztos látvány mellett, lelke emelkedik s szent érzelmektől dagad: mig a tanulatlant csodálkozás s ünnepies borzalom szállja meg.
Kovachich folyóirata még két, a könyvterem közelében lévő olvasószobáról, az azok egyikében elhelyezett régiségek s tekintélyes pénzgyüjteményről, a könyvtárnok (igazgató), két őr és egy szolga lakásáról tesz említést.
Legközelebbi évtizedben a két olvasószoba csupán olvasásra használtatott, a midőn az olvasók száma egy-egy délelőtt vagy este gyakran 100-ra emelkedett. A régiségek s pénzgyüjtemény, 50-es években, az egyetem nagyépületébe vitettek s ott tesznek jelenleg is a régiségtanár előadásainál szolgálatot.
Lakkal, helyben, az uj építkezés kezdete óta csupán a könyvtári szolga bir; azelőtt is több mint egy évtizeden át még csak egy őrnek jutott olyan, a milyen laktanya; a többi tisztviselő, igazgatóstul s családostul, a városban szerte, kisebb nagyobb távolságra az őrzendő könyvtártól, szállásolt. A hajdan (még Fejér György igazgatósága alatt is) igazgatói szállásul használt 3 szoba földszint az udvarra, az olvasószobákkal egy sorban, jelenleg, a második olvasószoba elrácsozott részével együtt, más célokra használtatik: az elrácsozott részt s első volt igazgató-lakási szobát kézi könyvtár s a főcimtár, meg egy könyvtártiszt vagy őr és 2–3 írnok irodai helyiségül; a másodikat lap s folyóirat, meg (irodául) egy őr, a harmadikat a kézirat-gyüjtemény s igazgató (szintén irodául) foglalják el.

II. Könyvek.
Mi a könyvek birtokeredetét illeti: azok kezdetben legnagyobbrészt a M. Teréz, II. József és XIV. Kelemen pápa által 1773 s 1781-ben eltörlött jezsuita s egyéb szerzetek (Magyarországban 134 zárda) könyvtáraiból kerültek ki; főleg mégis a nagyszombati s pozsonyi jezsuiták, továbbá a páliak, ágostiak, háromságiak (trinitárok), szervitákéiból stb. Később, egész jelen időig, vásárlás, ajándékozás, hagyományozás s felsőbb rendeletek folytán (tisztelet-példányok beküldésére kötelezés által) gyarapodott a könyvtár. – Különösen említendő növekmények: a Szilasy-hagyomány, Nagy Károly ajándéka, a Balogh-féle könyvtár, s ha Budapest községtanácsa az általa kiküldött bizottság ajánlatát elfogadja, a városi Frank-könyvtár.
Az egyetemi könyvtár, vagyis előbbiekhez képest, a törzskönyvtár köteteinek kezdetleges száma, a mint azok 1786-ban az ujan berendezett helyiségben fölállíttattak. 20000 körül volt s nagyobb részök, mint gondolhatni is, csupa egyházi, hittudományi, vallási munkákból állt; és még minő szellemüekből! Ugy hogy azokat már a Merkur szerkesztője a közmüveltség előmozditására haszonvehetleneknek találta s a hiányzó szakokat vásárlás utján pótlandóknak.

III. Cimtár.
(Catalogus).
A legrégibb cimtár, mely könyvtárunkban föllelhető, következő cimet visel: „Catalogus librorum ab Excelso Consilio regio ad Bibliothecam Universitatis pestiensis anno 1788 transmissorium.” (A nagyméltóságu kir. helytartó-tanácstól a pesti egyetem könyvtárához 1788. évben átküldött könyvek cimtára.) Ez betürendes vagy is névcimtár csupán, egy 2r. kötetben; bekötött rendes cimtáraknál ki nem kerülhető, későbbi járulékok bejegyzésére föntartott, üres helyekkel a már bejegyzett cimek között.
Korra nézve második alkalmasint azon cimtár lesz, melyről a többször idézett folyóirat emlékezik: „A cimtáron, ugymond, szorgalmasan dolgoznak s valószinüleg már jövő nyáron átadható lesz a közönség használatára”; s mely könyvtárunkban maig megvan, ámbár régóta használaton kivül s a nélkül, hogy a növekmények abba is bevezettetnének. Ez szakcimtár volna, de nagyon egyszerü szerkezettel, mely a munkáknak szak szerént föllelését csak félig-meddig teszi könnyebbé, mint a tulajdonképeni névcimtár, lévén a könyvek ugyanazon szakban egy-egy folytonos betürendben (a szerzők nevei szerént) elősorolva. Áll pedig 11 vastag 2r. kötetből, következő fölosztással (latin fölirásokkal): I. Hittudomány 2 köt.; II. Jogiak (az államtudományiakkal együtt) 1 köt. III. Orvosiak (s természettudományiak). 1 köt.; – IV. Bölcsészetiek 1 köt.; – V. Egyháztörténelem 1 köt.; VI. Polgári történelem 1 köt.; VII. Magyar dolgok 2 köt.; VIII. Nyelvészet 1 köt., IX Irodalomtörténet, oklevéltan, érem- s régiségtan, földleírás 1 köt. – Ezekhez járul a „Tiltott könyvek jegyzéke” cimű 1 kötetes, betürendes cimtár 2r-ben, hasonlag régóta használaton kivül.
Használatban, következőleg folytatás alatt levő cimtárak:
A.) Névcimtárak (melyekben a könyvcimek a szerzők betürendben beirott nevei szerént követik egymást): 1.) A törzskönyvtárhoz 23 köt. 2r. – 2.) A városi Frankkönyvtárhoz 15 tárca (cédula-kötet, minthogy minden egyes cim külön cédulára, 4r. lapra, van irva, melyek körülbelül 900-ával, kötő-szalagos tárcákban beszorítva állanak. – 3) A Balogh-féle könyvtárhoz 48 tárca; ugyanennek többszörös munkáihoz 4 tárca. – 4) A kéziratokhoz 1 tárca. – Összesen: 91 köt. E 91 kötet magában foglalja valamennyi a könyvtárban létező könyvek cimeit; kivevén az igen apró s csekélyebb jelentőségü munkácskákat, melyekhez tartoznak az u. n. egyvelegek (miscellanea): értekezések (orvosiak, jogiak, történetiek, természettudományiak stb.), iskolai terviratok, osztályozások, egyleti jelentések, röpiratok stb. stb. Megjegyzendő azonban, hogy némely része ezeknek is bir cimtárral, és pedig általában az egyvelegek s különösen az orvosi s magyar-akademiai értekezések egy-egy, összesen 3 tárcával; ugy, hogy az egész könyvtár eredeti (első példányu) cimtára 94 kötetre megy. Ez egyveleg darabok összes létszáma az 1874. jan. 18-ki könyvtár-átadás egyik okmánya szerént 20674-re ment, melyek mintegy 500 tárcát töltenek meg. Ezek kötésének s cimtárba vezetésének ideje is elérkezett.
B) Szakcimtárak (mondhatók téka-cimtáraknak is, de szorosan sem egyiknek, sem másiknak). Ide tartoznak:
I. A törzskönyvtár I–XXVII. és XXXVII–XXXIX. tékáinak cimtárai. 33 tárca. Ezek egy-egy vagy két kötetével, a következő szakokat foglalják magokban: 1. Hittudomány (I–III. téka; azonfölül a papnöveldében elhelyezett „fiók könyvtár” G. H. szekrényeihez 2 tárca); 2. Történet (IV–X. t.); 3. Magyar dolgok, u. n. hungaricumok (XI. t); 4. Irodalom s könyvészet (XII. XIII. t.); 5. Szépészet (XIV. t.); 6. Gazdászat, ipar (XV. t.); 7. Természetrajz (XVI. XXII. t.); 8. Bölcsészet (XVII. XVIII t.); 9 Természettan (XIX. t.); 10. Mennyiségtan (XX. XXI. t.); 11. Orvosi tudomány (XXIII. XXIV.) s vegytan (XXV. XXVI. t.); 12. Római jog (XXVII. t.); 13. Földleírás s utazás (XXXVII. XXXVIII. t.); 14. Társadalom (XXXIX. t.).
II. Az egyvelegek fajcimtára, hol t. i. csupán a fajok (szakok), melyek alá az egyes apró müvek sorolhatók, vannak följegyezve, de a müvecskék magok egyedenként nem, 1 tárca. – III. Képcimtár, 1 tárca.
Több, habár csak quasi-szakcimtárt (az 1. szám alatt elősorolt tékák mellett létező egyéb tékák szakcimtárait), fájdalom, könyvtárunk nem képes fölmutatni; minek legfőbb oka bizonyára abban rejlik, mert utóbbi időkben, a könyvek és könyvforgalom (használat) az előbbi évtizedekéihez képest legalább is megtizszeresedvén, a könyvtári személyzet száma pedig – miként látni fogjuk – folyvást a kezdetkori maradván, a hivatali erőknek szakadatlanul a folyó s elodázhatlan szükségletek kielégítésére kellett szoritkozniok. – Mindazáltal nem lesz érdektelen folytatólag még némely tékákról följegyezni azok tartalmát. XXVIII–XXX: jog (a rómain s magyaron kivül); XXXI: szintén s államtudomány; XXXII: államtudomány s oklevéltan; XXXIII: régiség; XXXIV–XXXVI: szent atyák, bulláriumok; XLIV: szláv irodalom; XLVII: magyar törvény s magyar tárgyu idegen nyelven irott munkák; L–LII: nyelvészet (szótár, nyelvtan stb.); LIII: középkori irók (latinok); LIV–LVI: ó és francia remek irók (Cicero, Virgil, Homér, Voltaire stb.); LVII: német remek irók; LVIII. LIX: német, spanyol, angol, olasz stb. remek irók s amerikai küldemények; LX–LXIV: egyháziak, szerzetesek; LXIX–LXXII: egyházi irók (kivevén a nagy, 283 kötetes francia encyclopaediát), némely nagyon régi kiadásuak s rosz, már romlott külsejüek (utóbbi tékában; mely azért a könyvtár legfélreesőbb helyén áll, a karzatra fölvezető lépcsők alatt); LXXII. (nem az előbbi). LXXIII: magyar egyházi, vallási könyvek; egyikben a régiek, másikban ujak; LXXXVI–LXXXIX: világi magyar könyvek; azonfölül a magyar lapok, folyóiratok külön tékákban. (A német lapok a templomhoz simuló, s kertre nyiló emeleti szobát foglalják el). E szerént a magyar nyelven irott munkák mintegy 12 külön tékát töltenek be; és csak az ezen, meg – mikép láttuk – a szláv nyelven irott könyvek állanak külön tékákban; mi – szóhagyomány szerént – Reguly Antal, az 50-es években volt könyvtárőr, eszméje s müve. – Nyomtatásban megjelent s közhasználatra bocsátott cimtára a könyvtárnak egyetlen egy van, a Márki József könyvtártiszt által magán szorgalommal szerkesztett „Jogi s államtudományi cimmutató” (Budapest, 1865–1869. I. II. 191 és 460 lap). Sajnos, hogy a többi szakok közzétételére, melyek (az e századbeli magyar, német, francia és latin munkákat értve) kéziratban hevernek, az országos pénzerő hiányzik; miként erről szerkesztő, többszöri folyamodás után is, kénytelen volt meggyőződni.
C.) Külön cimtárak. Az eddig tárgyalt cimtárak egyetemes jelleget tüntetnek föl, vonatkozván azok a könyvtár összes könyvei s müveire, betü- vagy szakrendben. Vannak azonban ezeken kívül a könyvtárnak bizonyos, kisebb vagy nagyobb részeiről készült cimjegyzékei is; a külön cimtárak; melyekről megjegyzendő, hogy azok mind csupán betürendesek s u. n. cédula-, (4r. lap) cimtárak, megannyi tárcákban.
Ide sorolandók: 1.) A magyar könyvek cimtára. 8 tárca (1–4. egyházi, 5–8. világi irodalom). – 2.) A szláv könyvek cimtára. 3 t. E szerént a magyar és szláv munkák valamint külön tékákkal, ugy külön cimtárakkal is bírnak, természetesen a mellett, hogy az egyetemes betürendes névcimtárba, mint minden külön cimtár, szintén bejegyezvék. – 3.) Különféle nyelvü (német, latin stb.) könyvek cimtára. 9 köt. – 4.) Az előbbi birtokosaikról u. n.: Oláh-könyvtár, Domokos-hagyomány, Reisinger- és Fejér-szerzemény cimtára. 1 t. – 5.) A kolozsvári szerzemény cimtára 1 t. – 6.) A Szilasy-hagyomány cimtára 1 t. – 7.) Nagy Károly ajándékának cimtára 1 t. – 8.) Az uj könyvek vagy járulékok cimtára 1850-től kezdve maig 23 t. – 9.) Zsengék (inkunábulák) cimtára, mely azonban magyarokat nem tartalmaz 1 t. – 10.) A Zichy grófnő, József nádor, Alexovics páli atya, Tumpacher József és Fillinger Lipót egyetemi hittanárok által hagyott vagy ajándékozott, ugy a csillagdában s állatgyógyintézetben letett könyvek cimtára, 1 tárca. – 11.) A ritkább könyvek cimtára, melyet Pray György könyvtárőr szerkesztett s adott ki ily cim alatt: „Index librorum rariorum Bibliothecae Universitatis regiae Budensis. I. II. Buda, 1780. 2 köt. Ez a másik nyomott cimtár könyvtárunknál; de a mely, miként neve mutatja, nem szakcimtár, minő a fönebb bemutatott „Jogi s államtudományi”; sem mint rendes cimtár akár a közönség, akár a könyvtárnokok kezén nem forog. – 12.) Tiltott könyvek cimtára 1. köt. 2r. Betürendes; azonban régóta (?) használaton kívül.
D) Helycimtár, minőt épen szükségesnek minden könyvtáriró, köztük Seizinger, különben sem tart, a m. kir. egyetemi könyvtárnál csupán egy szakra, a hittudományira, vonatkozó létezik; ez is csak azon könyveket foglalja magában, melyek mint az egyetemi könyvtár tulajdona, a t. papnövelde használatára, ugyanott (a papnöveldében) „fiók könyvtár” cim alatt el vannak helyezve (A–H. LXXV. M–V. szekrények.) E cimtár 2r. cédulákból áll, két tábla közé mind négy oldalt szalagokkal bekötözve, s igy egy kötetet képezve.
E) Tartalom-cimtárak (repertoriumok, leltárak, tárgyleltárak): 1.) Pertz „Monumenta historica” cimü gyüjteményéhez (az I–XIX. kötetekhez) 2 tárca – 2.) A Hevenesi-, Kaprinai A. és Pray-féle kéziratokhoz. 3 köt 2r. – 3.) A Kaprinai (B.C.)-félékhez 2 köt. 4r. (E kéziratok a könyvtár legterjedelmesb s talán legbecsesb kézirat-gyüjteményei. A Kaprinai-félék három rendbeliek s mindenik rend kötetei külön betüvel jelölvék: A, B és C-vel).

IV. Közönség és tisztviselők.
Azon időrészek, melyekben a könyvtárt használó közönség annak tisztviselőivel hivatalosan most érintkezik, s kezdetben vagy a legközelebbi évtizedben is – érintkezett, meglehetősen különböznek egymástól.
E tárgyban, a könyvtár első megnyitásakor, annak használatára vonatkozólag, a Merkur szerént, 1786-ban latin nyelven következő rendelet bocsáttatott, ki: „A királyi egyetemi könyvtár nyitva fog állni mindenki számára november 1-től szeptember 20-ig. Ezen időközben bejárhatni oda mindennap (csupán vasár-, ünnep- s szombati napokat véve ki), és pedig télen reggel 9 órától 12-ig, dél után 2-től 5-ig; nyáron 8-tól 11, dél után 3-tól 6-ig. Husvétkor 2 hétig, a nagyhét előtti szombattól (sabbatho sancto) kezdve, ugyanott az olvasás szünetelni fog, hogy ezen idő alatt a könyvek fele része, a másik őszszel kiporoztassék.” – „Az olvasó-szobákban, jegyzi meg ezután a szerkesztő, melyeket télen fütenek, minden kivántató kényelmet föltalálhatni az olvasás, kivonatolás, rajzoláshoz stb.; csak papirt kell mindenkinek magával hoznia.”
Ellenben a legközelebbi évtized alatt a könyvtár nyitva állt s áll most is okt. 1-től jul. végeig vasár- és ünnepek kivételével mindennap, két hónapi szünidővel (augusztus és szeptember), meg husvétkor másfél hetivel (nagyhét és husvét utáni kedd). Közvetlenül régibb időkben, az 50-es években, hétfői nap a könyvtár zárva volt; hanem a nagy szünet csak egy hónapra terjedt. Említett időtartam alatt az olvasási idő d. e. mindig (télen nyáron) 9–12 volt; d. u. 2–4, 4–7, 3–5 órák közt változott. Jelenleg a könyvtárt látogathatni reggel 10–12, d. u. 3–5 órák közt. Szünetek: vasár- s ünnepek, husvéti másfél hét, s augusztus–szeptember. Az ekkép leszállított napi óraszám a folyamatban levő épitkezés által okozott setétség s nedves levegőben leli igazolását s a könyvtári személyzet csekély számában. – Könyveket nemcsak a könyvtár helyiségében olvashatni, hanem házi használatra ki is kölcsönözhetni, rendesen megfelelő pénzbiztositék mellett (többnyire 5 frtjával egy kötetet). Fölütő munkák nem kölcsönöztetnek ki; melyek tehát csak helyben használhatók.
Mily nagy volt legyen a könyvtári forgalom a mult század végén, erre adatokkal nem szolgálhatok. Csekélyebb semmi esetre nem lehetett, mint körül-belül másfél évtized előtt, midőn az egyetlen olvasóteremnek alig jutott mindenik szegletébe olvasó: mig jelenleg, ugyanazon teremben, naponként 100 fordul meg; előbb pedig, midőn még 2 szoba állt rendelkezésre, azok száma gyakran 200-ig emelkedett.
Végre álljon itt még néhány szó a könyvtári személyzetről.
Mária Teréz 1777-ki mártzius 6-án Bécsben kelt rendeleténél fogva a m. kir. egyetem és igy annak könyvtára is Nagyszombatból a budai várpalotába helyeztetvén át, könyvtár-igazgatóvá (1777-ben) Pray György, a négy évvel előbb eltörlött jezsuitarend egyik volt tagja s már akkor hires történetiró neveztetett ki, 800 frt évi fizetéssel, mely hivatalát előbb Budán, majd 1784-től kezdve Pesten 1790-ig viselte. Pray volt tehát a budapesti m. kir. egyetem első könyvtárnoka.
Megjegyzendő itt, hogy a könyvtárnak kezdetben két vagy épen három igazgatója (prefektusa) volt. Legalább Fejér többször idézett munkájában (180. l.) ezeket irja: „Terézi rendszernél fogva 1778-ban a könyvtárnak két tanár állíttatott élére: egyik, Lakics Zsigmond, egyházjogi tanár, 200 frt dijjavitással; másik, Csapodi Lajos, 600 frt fizetéssel.” „Többszörös surlódás következtében, irja ugyanaz, az igazgatóság, szerencséjére a könyvtárnak, magára Prayra szállt.”
Utódai az igazgatóságban mai napig voltak: Gabelhofer Gyula, kegyesrendi (1790– 1794); Schönwisner István, egyetemi éremtanár (1795–1818); Fejér György, nagyváradi kanonok, iró s volt egyetemi tanár (1824–1843); Toldy Ferenc, egyetemi tanár, s magyar tudós (1843–1873). A jelenlegi igazgató, Horvát Árpád, egyetemi tanár, f. é. január 18-án vette át a hivatalt.
A személyzet egyéb tagjainak sorrendjeit nem akarom, s bajos is volna teljesen bemutatni; azt mindazáltal el nem mulaszthatom, hogy három, egymástól elég távol eső s egy századot felölelő kor könyvtári személyzeteit egymás mellé ne állítsam.
1786-ban igazgató: Pray György; őrök: Schönwisner István, Kornides Dániel; tisztek (Kanzellisten): Hoxa János, Tömör József; szolga: Rotznik Ignátz. Mindössze: 6 ember.
1805-ben igazgató: Schönwisner István; őrök: Schwartner Márton, Stipsics Alajos; tisztek: Rossy Ferenc, Jäger József; szolga: Rotschnik Ignátz. Mindössze 6 ember.
1874-ben igazgató: Horvát Árpád; őrök: nincsenek; tisztek: Márki József (őri cimmel), Szinnyei József; dijnok: Máté Sándor; szolgák: Dobocsányi Ignátz és Jaks Ferenc. Mindössze: 6 ember.
Tehát: most annyi tisztviselő, mint 100 év előtt; mig a kiszolgálandó közönség igényei most tizszer nagyobbak, a hivatali teher tizszer súlyosabb; ugy hogy Trefort ur közoktatásügyérnek, midőn az miniszterré kineveztetése után először látogatta meg a könyvtárt, az akkori első őr (most igazgató), Horvát Árpád, méltán vezette figyelmét legelőbb is az itt jegyzetileg cimzett „Adressbuch” idéztem személyzeti kimutatására s annak a mostani könyvtárnoki létszámmal összehasonlítására, azon tiszteletteljes, de önérzettel párosult kérdést intézvén ő nagyméltóságához: „Gondolja Excellentiád, hogy létezik még hivatal e széles hazában, mely annyi tagból álló személyzettel birna most, mint birt száz évvel ezelőtt?”

V. Könyvtári élet.
1. Beszerzés. A könyvek beszerzése részint (nagyobbrészt) vásárlás, részint köteles vagy önkéntes ajándékozás utján történik. Vásárlásoknál az igazgató (Horvát Árpád) saját belátása mellett, a közönség, különösen az egyetemi tanár urak kivánalmait is tekintetbe s köszönettel veszi. Különben a könyvszállításokat 4–5 könyvárus vagy külön megrendelésre vagy már egyszer mindenkorra nyert általános megbizásnál fogva teljesíti. A szállítmányok utóbbi neménél mindegyik csomagból a leghasználhatóbb munkák kiszemelése nem csekély itélő-tehetséget s fáradságot vesz igénybe. Megrendelések megrendelési lapok által eszközöltetnek, melyek a megrendelt müvek határozott cimein s az igazgató s illetők aláirásain kívül azt is mutatják: kinek mikori kivánalmára és kinél, mikor rendeltettek meg a könyvek? – Köteles ajándékozások tekintetében a kötelezettek kinyomozása s azok e részben kötelesség-teljesítésének folyton szemmel tartása képezi a könyvtárnok egyik legfőbb s legéberebb gondját; mire kivált a lapok, folyóiratok beszerzésénél van szükség.
2. Beiktatás. A részint vásárlás, részint köteles vagy önkéntes ajándékozás utján beszerzett könyveket s egyéb müveket (járulékokat) mindenek előtt az igazgató iktatja be a beszerzési könyvbe, következő rovatokkal: folyószám, szerzésmód (az eladó, többnyire könyvárus, ajándékozó neve), szerző és a könyv cime (röviden, hogy az egész egy-egy sornál többet igénybe ne vegyen), kötetszám (hányadik kötet, és ha egynél több, hány?), megjelenési hely és év. –
A beiktatott könyvcimeket azután, igazgató és első őr (szükség esetén a legközelebb álló tisztviselő) nagyobb szakaszonként, magokkal a könyvekkel időről-időre összehasonlítják; minek megtörténtét az őr vagy tisztviselő neve kezdőbetüinek aláírásával igazolja. – Hasonló beiktatás csupán a rendkivül nagy tömegü járulékoknál mellőztetik; mint p. az 1870-ben szerzett Balogh-féle könyvtárral történt, állván ez 40–50 ezer kötetből. Az ilyenek mindjárt cédulázás alá kerülnek.
3. Cédulázás. A beszerzési könyvbe iktatott könyvek a beiktatás után, a rendkívül nagy mennyiségü járulékok pedig, mikép mondatott, azonnal céduláztatnak, azaz: cimeik külön (4-r. iv) cédulákra iratnak. Fölül, mintegy 3 ujjnyira a papir szélétől, középre jő a tékaszám, irlával jegyezve, mely szám a könyv leendő helyét a könyvtárban mutatja. A szám alatt, ujjnyi közzel, s a papir bal szélétől ugy két ujj távolságra kezdve, iratik először a könyv szerzőjének vezeték- s keresztneve (ha nem magyar a munka, a kereszt- vagy előnév zárjel közé vétetik); azután jő két pont (:); majd maga a könyvcim minden lényegest magában foglalva; hová a könyv részének vagy részeinek (ha ezek vannak) kitétele is tartozik; p. 1. 2., 1–3., stb; I. II, I.–III., stb; I: 1., I: 1. 2. (azaz: I. köt.: 1. füz., I. köt. 1. 2. füz); 2. 3., II. III. (köt.); II: 5. (II. köt. 5. füz. Általában a kötet római, a füzet arab számmal jelöltetik.) stb. A könyvcim után, valamivel alább, bal részen kitétetik a megjelenési hely, év, a könyv alakja; p. Budapest, 1874. 8 r. – Ismét alább, szintén bal részen, foglal helyet a kötés minőségének kifejezése; például: p. (papir boríték), pt. (papir tábla, kemény tábla papirban), fv. (félvászon, vászonhát), fb. (félbőr, bőrhát), v. (kemény tábla vászonnal behúzva), dk. (diszkötés). A p. csak füzetek cimcéduláján állhat, melyek még keménybe nem köthetők; s csupán irlával jegyeztetik föl, hogy a munka más borítékot (kemény táblát) nyervén, azt könnyen ki lehessen mézgázni. – Végre a cédula alsó szélétől 3–4 ujjnyira jobb részen, iratik a kötetszám; p. 1 köt., 2 köt. stb., 1. füz., 2. füz. stb (2. köt. és 2 köt. stb. közt különbség van, még pedig lényeges; 2. köt = második köt, 2 köt. = két köt ).
A munka szerzőjének vezetékneve aláhuzatik, hogy feltünőbb legyen; ezért iratik előre is. Ha nincs a szerző neve a cimlapon kitéve, de tudva van, p. az előbeszéd aláirásából, – ugy az a szokott helyre iratik ugyan a fönebbi módon, de zárjellel bekerítve. Midőn pedig a szerző nevét tudni nem lehet, a könyv cime szokás szerént leiratik s azon szót huzzuk alá, mely a munka tárgyát fejezi ki. Az ekkép aláhuzott (vagy nyomott betük közt: kitünőbb, vastagabb betükkel adott) szók rendszók vagy rendigék nevét viselik, minthogy a könyvcimek rendét a cimtárakban azok szerént határozzuk meg.1). – A cimcédulák (cimlapok) betürendben – alapcimtárul szolgálhatnak, szakok szerént rendezve pedig szakcimtárul. Nálunk, a m kir. egyetemi könyvtárban, ugyanazok meglehetősen rendezetlen állapotban lévén, mai napig akár mint alap-, akár mint szakcimtárak, nem igen használhatók.
4. Cimtározás. Miután a könyvek cédulázása is megtörtént, következik azoknak cimtározása. E munka abban áll, hogy a könyvek cimei a névcimtárba (betürendes cimtárba) lehető röviden, csupán a leglényegesbre szorítva, bejegyeztetnek; és pedig először a rendszó, azután a könyvcim s rész; majd a cim (esetleg utolsó) sorának irányában egymás után: megjelenési hely, év, alak, kötet- vagy füzetszám, tékaszám, polcbetü, példányszám (ha több példányban van meg a munka).
5. Jelölés. Ez magában foglalja a számozást és bélyegzést. Számozásnál a tékaszám és polcbetü a már cimtározott könyv első lapjára (a cimlapra) fölül baloldalt jegyeztetik s alá gamócskát illesztünk, mindkettőt irlával. A gamócska (√) azt jelenti, hogy a könyvnek már van cimcédulája. A bélyegzés, kékes zöld folyadékkal, a cimlap hátulján eszközöltetik.
6. Köttetés. Jelenleg (mert csak a jelenről beszélek) a beszerzett könyvek, mennyiben bekötve nem volnának, mihelyt a 2–5. pontokban előadott munkálatokon átmentek, azonnal könyvkötőhöz (4–5-höz) küldetnek s csak ha ezektől visszaérkeztek, adatnak át a forgalomnak, vagyis helyeztetnek illető tékáikba s polcaikra. Nagyobb könyvtárnoki bűnt képzelni is alig lehetne, mint ha ellenkezőleg a mondottakkal, az ujdonat uj könyvek lágy boritékjokban, ugyszólván védtelen állapotban bocsáttatnának a közönség kezeibe s a kötés akkorra halasztatnék, midőn azok már bepiszkolódtak s széleik elrongyollottak vagy fölbomladozott füzésök ziláltsága miatt többé alig használhatók. Hátha még ezután is egymásra rakva garmadában hónapok vagy éveken át hevernének s csak akkor köttetnének be, midőn azokat már senki sem keresi, mint időközben elavultakat! Hasonló hanyagságot még a szükségelt költség hiányával sem menthetne a könyvtárnok; mert inkább kevesebb könyv, de bekötve tiszteségesen! – Kötés előtt illető könyvtárnok, az igazgató közreműködésével, meghatározza: mennyi tegyen egy kötetet? – rendben vannak-e a részek? – mi jőjön a könyv hátára? – minő legyen a kötés? Ugy szintén, visszakerülvén a bekötött könyvek, rövid vizsgálat alá vétetnek s a cimcédulákon a kötés, ennek minősége szerént beiratik, illetőleg a már előbb történt beirás (p.) kijavíttatik. A kötésekről naplót vezet a könyvtárnok, melybe a könyvek cimeit, mielőtt azok a könyvkötőnek adatnának, bejegyzi s melylyel a visszahozott könyveket összehasonlítja.
7. Kikölcsönzés és kiszolgálás. Mindkettő érintkezésbe hozza csaknem az egész személyzetet az olvasó-közönséggel; mi a könyvtári életnek a lehető legnagyobb élénkséget adja; s mindkettő a könyvtár tulajdonképeni céljának közvetlen eszközlésében áll: a könyvek tudományos használatra kiadásában a közönségnek. A könyvek s egyéb müvek (p. a különben nem igen vagy épen nem használt térkép-, állatkép-, stb. atlaszok) kiadása mind kikölcsönzés, mind kiszolgáltatásnál nyomott okmányok mellett történik, és pedig a kikölcsönzés 4r. alaku térítvények, a kiszolgálás 16r. nagyságú kérlapok mellett. Utóbbiak helyben, amazok házi használatra jogositják föl az illetőt, miután azok rovatai kitöltettek s mindenikre egy vagy szükség esetén több könyv is kiadatott. Térítvény s kérlapon egyenlően föliratnak: a használandó könyv szerzője, cime s része vagy részei (ha vannak), a kivevés ideje, a kivevő neve, állása, lakhelye; azon fölül, térítvénynél, melynek rovatai a könyv kéznél létekor töltetnek ki, – a könyv nyomási helye s ideje, alakja (8 r. stb.), kötése (fb, fv stb.), köteteinek száma; létállapota, használati határidő (mely egyetemi tanárokra nézve törvény szerént 2, másokra nézve 1 hónap). A térítvény mellett, tehát házi használatra kiveendő könyvért nem tanárok részéről pénzbeli biztosíték jár, melynek átvételét könyvtárnok a térítvényen elismeri s neve aláirásával bizonyítja. Mindkét-rendbeli okmányokat, és pedig a térítvényeket az első könyvtártiszt, a kérlapokat a teremőr (jelenleg egyik szolga) rendbe szedik, hogy midőn a használt könyv visszaadatik vagy hozatik, annak okmányait legott föl lehessen lelni s a könyvvel összehasonlítani. A mellett a térítvények röviden kölcsönkönyvbe jegyeztetnek be, a könyvek szerzőinek (kezdő-névbetüiknek) rende szerént, hogy ha kérdés alá kerül; kinél van e vagy ama könyv használatban? – a felelet kéznél legyen (Maguk a téritvények a kivevők nevei szerént rendeztetnek s biztos helyen tartatnak.) Mi a pénzes térítvényeket illeti: ezeknek rövid tartalma (folyószám, ugyanaz, mely a megfelelő térítvényé; kivevő, biztositéki öszlet: 2. 3. 5. 10 fr. stb.) u. n. ellenőri könyvecskébe is beiratik. A használt könyvek visszakerülvén: a kérlap s térítvény keresztül huzatnak s ekkép érvényen kívül helyeztetnek. A biztosítékpénz visszaadatván, visszavételét a tulajdonos a térítvényen igazolja; mely utóbbi ezután is a könyvtár birtokában marad s legalább egy évig, minden netalán támadható követelés ellen védokmányul, rendbe szedve őriztetik. Kölcsön- s ellenőri könyvből az ugyanazon térítvényre vonatkozó tétel szintén kitörültetik.
8. Intés. Ha a kikölcsönzött (házi használatra kiadott) könyvet a kivevő a térítvényen kitűzött határidőre vissza nem juttatja a könyvtárba, intést kap s az ezt kézbesítő szolgáknak, a térítvény értelme szerént, tartozik a hányszor annyiszor 10 krt fizetni. Az intések kiállítása, ámbár nyomott minták segélyével történik, a könyvtári erőknek nem csekély részét veszi igénybe, miután sok eset van rá, hogy egy-egy kivevő 5-ször, 10-szer, sőt olyan is találtatik, ki 15-ször, hagyja magát intetni, siker nélkül; ugy hogy a könyvtárnak, joga érvényesítésére, más ut nem marad, mint a Budapesti vagy egyéb nyilvánossági közlöny és a törvény szigora.