##

### Siculicidium

> (1764. január 07.)
> Hazájáért hősként elhunyt minden székely emlékére

> Ösvénytelen csörtetések másnapjaiba
> zúdulnak kígyózva nyerítések, nyüszítve
> jaj-könnyek menekülnek anyák karjaiba,
> rettegés félrevert harangja száll süvítve:

> Uram mond!
> Kérlek mondd, miért ez?
> Szenvedéshez mennyi tüske szükséges?
> Hogy fájjon, hogy a mélybe találjon?
> Naponta hányszor? Ezerszer?
> Ezerszer és még egyszer?

> Dac nem omlik, áll kőfalba vésve egészben,
> farkasszemet nézve repeszek örvényével,
> szabadság – mit fiának ígért – jár eszében,
> falatja szíjas, s telt a konokság erényével.

> Istentől való a konok lelki büszkesége,
> szabadsága szentély, a fenyők tengerében,
> törvénye a föld, mely atyai öröksége,
> tekintete öl – fegyver híján – tegezében.

> Ó, jaj… villanás hasít vörösen testébe,
> mélybe szédül a béke, majd felsír rémülten,
> tömbökben zúdul a halál, s rohan vesztébe
> maroknyi élet, igazáért küzd sérülten.

> Uram mond!
> Kérlek mondd, miért ez?
> Szenvedéshez mennyi tüske szükséges?
> Hogy fájjon, hogy a mélybe találjon?
> Naponta hányszor? Ezerszer?
> Ezerszer és még egyszer?

> Vér és jajkiáltás puskák célkeresztjében,
> test és zsindely párája fagy ibolyakékbe,
> elpihennek esthajnal-csillag csendjében,
> míg ágyúk torka okád szitkokat az égbe.

> Lovak vágtája
> vér,
> puskák ropogása
> vér,
> már annyi könnye sincs,
> hogy fehérre mossa,
> sem felhőknek, Istennek sincs,
> csak kő, csak dér és fagy,
> vér lett ősi földje
> mindenki tapossa.

> Verembe hullt a hajnal, a nap sem kel föl már,
> sírdogál „kétszáz” székely-keserves csendesen,
> fenyők útjain lépkednek, hol csillagfény vár,
> büszke, tépett reménysége leng a fenyvesen.

> Csűrdöngölőt járnak vad szelek, zengő rögök,
> dübörög az ég holtak csillagtengerében,
> bár elhullnak a fenyők, fenyves marad örök,
> sírjuk fölött mond imát gyilkosai nevében:

> Fogadjisten
> Hadikfalva
> Andrásfalva
> Józseffalva
> Istensegíts

> Atyai csókkal homlokán végtelen álmot
> remél, vén fenyőerdő halkan nekünk mesél,
> Erdély-ország lelke ősi, s bennünk tovább él.

### Alkotások

Lélekhang csillagmozgása - Merengő - Ha... - Téli didergésben - Gondolatok hídjain - Amikor a csend színeit leveti - Minden megengedett... - Szembesülés - Psycho - Árnyéktalan, vén utak - Fohászunk feljut Istenig - Siculicidium - Én vérem, Erdély - Guernica - Beúszva az idő pillanatába - Bizonyosság - Ite, Missa est! - Egy eltűnt város balladája - Tegnapi hóesés - Semmelweis napi köszöntő - Apám mondta... - Ragyogásod - Katának - A Te napod! - Szabadság tengerében - Kimondatlan szavak... - Nagyi pávatollai - Dúdoló - Tavasz - Májusi dal - Veled - Naponta magamban - Add a kezed! - Hajnalonta - Töretlen - Ha nem vagy... - Érintésed - Vágyaim reggelén - A szépség szőkesége - Ha behunyom és Te is a szemed - Ébredés - Örökünkbe - Vágy - Lélekharang - Városlakó - Csöppjeivel a fény... - Valahol csillagfény vár! - Ad absurdum - Lélek temploma - Szembenállás - Fényképeim - Egyetlen egy - ...egyszer, valahol... - A test monológja - Arasznyi lehelet - Mezítláb - Térdig ér a szél - Ha kikönyökölsz a világ peremén - Keresem mi lehet - Magamból magamba