- Előszó
- Ajánló
- Mesék
- A szerző
- Impresszum

# MESEKALÁSZ

### Karácsonyi történet

Az este sötét fátyla szállt a városra, amit csak a házak ablakaiból kiszűrődő fény tört meg.
Az egyik ablakon műhó csillagok, a másikon karácsonyfa alakú fény ablakdísz.
Amott szemben egy Mikulás figura mászik a falon.
Egy földszinti konyhaablakból mézeskalács illata kelt szárnyra.
Bent meghitt melegség, kint dermesztő hideg.
A téren kopasz fák fagyos ágakkal állnak némán.
A templom oldalán elgémberedett emberek kuporognak, közben kezüket lehelgetik és dörzsölgetik.
Közülük az egyik feláll, elindul a fák irányába és egy halom rőzsével tér vissza. Kupacba rakja, majd az imént talált cigarettacsikk parazsával egy papírzacskót lángra gyújt, amivel sikerül elkapni néhány vékony ágat.
Közben hosszasan fújja a tűzkezdeményt, mert a fagyos fa nehezen akar égni.
A környéken didergő emberek észreveszik, hogy mit csinál, szép lassan köré gyűlnek.
- Itt van egy kis pálinka. Öntsél rá egy keveset, akkor jobban fog égni!
Először csak állnak, nézik a tűznyelveket, majd hamarosan megered az ő nyelvük is.
- Amikor 20 éves voltam engem tartottak az utcánk legcsinosabb fiújának. Minden lány velem akart járni. Emlékszem, akkor Karácsonykor meghívott magukhoz a körzeti orvos lánya. Az anyám mondta is: - Jó parti ez a lány, fiam! De én inkább a Katát választottam, aki aztán csúfosan elbánt velem.
- Az én apám a város leghíresebb cipész mestere volt. Még vidékről is voltak megrendelései. Amikor aztán meghalt, én vettem át a műhelyt. Virágzott is az üzlet, de eltelt néhány év és már nem kellett az embereknek az egy életre szóló darab, inkább az olcsó tömegcikkeket vásárolták. Így aztán szép lassan tönkrementem. Amikor még megvolt a műhely, minden megrendelőmet megajándékoztam Karácsonykor egy kiscipős kulcstartóval.
- Komám, én meg arra emlékszem, hogy Karácsonykor voltak a legjobb borok az asztalon. Mondta is az asszony, hogy ne igyak annyit, inkább játsszak a gyerekkel. Már csak nem fogja megmondani nekem egy nő, hogy mit csináljak.
- Amikor még volt állásom, öltönyben jártam. Magyar tanár voltam a városmajori iskolában. Csak aztán megbetegedtem, kivették a fél vesémet. Mire kikerültem a kórházból, elhagyott a feleségem. Akkor bánatomban a kocsmában vigasztalódtam. Aztán már nem akartak többet látni az iskolában. Pedig milyen szép karácsonyi ünnepségek voltak ott, én tanítottam be a színdarabot a gyerekeknek, Jézus születéséről.
Ekkor egy járőr autó fékezett.
- Szép jó estét emberek! Mit csinálnak itt? Nem tudják, hogy a városban nem lehet tüzet gyújtani?
- Fázunk, Uram!
- Megyek még a körzetemben néhány kört. Egy óra múlva visszajövök, addigra oltsák el a tüzet.
Eltelt egy óra, ismét megjelent a járőrautó. Vezetője kinyitotta a csomagtartót, egy tálca frissen sült süteményt emelt ki belőle. Még meleg volt, mézes-fahéjas illat csiklandozta a szaglószerveket.
- A feleségem sütötte. Fogyasszák jó étvággyal! Boldog Karácsonyt!

Vissza a tartalomjegyzékhez