- Előszó
- Ajánló
- Mesék
- A szerző
- Impresszum

# MESEKALÁSZ

### Fáni néni mézeskalácsa

A nyolcvanas évei derekán járó, madárcsontú nénike, csendes magányban ül a régimódi konyhaasztalnál.
- Nemsokára Karácsony! Hamarosan jönnek az ő drága unokái. - gondolja magában.
Eres, ráncos kis kezei közé fogja az elsárgult naptárt.
- Egy, kettő, három, négy nap és megérkezik a nyugdíj. Mit is ajándékozhatna az unokáinak? Ceruzát és papírt vesz elő, gondterhelten számol. Ennyi megy a villanyszámlára, ennyi az ebédre, ennyi a gyógyszerre. Ha esténként egy órával korábban fekszem le, egy órával kevesebbet ég a villany, akkor talán meg tudok annyit spórolni, hogy megvegyek egy kiló mézet, és a mézeskalácshoz a többi hozzávalót. Palikának kis lovacskát, huszárt, és egy szép nagy szívet formálok majd. Julikának egy karácsonyfát, sok apró csilingelő haranggal, babát, na és persze neki is egy szép, nagy szívet. Ó, csak már érkezne meg az a nyugdíj! Szaladnék is a boltba.
Megnyugodva tért ágyába, úgy ahogy eltervezte, egy órával korábban.
- Még hármat kell aludni! - ébredt reggel a gondolattal.
Totyogott egy kicsit jobbra, balra, majd imádkozott, nézte a falon Jézus szent glóriáját.
Egyik nap olyan, mint a másik. Vagy mégsem? Végre csengetnek. Fáni néni kicsoszog, lassú mozdulattal kiakasztja a láncot. Ismerős arc áll vele szemben. Itt a postás!
- A jó Isten hozta magát! Már nagyon vártam!
Kezében tartja a sovány kis nyugdíj pénzbeli realitását.
Kesztyű, sapka, sál. Remegő kézzel gombolja viseltes kabátját. Leakasztja a bevásárlószatyrot az előszobafogas szögéről. Bizonytalan léptekkel hagyja el a házat, hideg szél és dermedt fagy fogadja az utcán, de ez most nem számít. Itt a sarkon is van egy csemege bolt, de Fáni néni tovább megy, mert a távolabbi olcsóbb.
- Jó napot kívánok! Kérek egy kiló mézet!
- Akácot, vagy virágmézet?
- Tessék mondani, mennyibe kerül?
- 1800ft az akác, és 1500ft a virágméz.
Elképedve áll, tavaly ilyenkor 1600ft volt az akác, és 1200ft a virágméz.
- A virágmézet kérem!
Előveszi kis kopott pénztárcáját, lassan számolgatva annak tartalmát, mire kiegyenlíti az összeget. Boldogan akasztja karjára a szatyrot.
- Haza megyek, és rögtön neki fogok. Lovacska, szívecske, csilingelős karácsonyfa...
Melegség járja át a szívét.
- Drága kis unokáim, hogy fognak neki örülni!
Nagy izgalmában otthon felejtette a botját. Pedig, most jól jött volna. Nagyon fagyos az út. Bizonytalan léptekkel próbál haza jutni. Valahogy mindig rátapad valami a talpára. Ó, jaj, megcsúszik, és leesik a szatyor a földre. Fáradtan érkezik haza. Fölteszi a táskát a konyha asztalra, kezeivel benyúl a kincsért.
- Édes jó Isten! Ne hagyj el!
Összetörött a mézes üveg! Kövér könnyek gördülnek le, aszott kis arcán.
Oda az ajándék! Nem tudok másikat venni. - Hirtelen úgy érzi, már élni sem érdemes. Egy leveses kanállal kapirgálja össze a szétmázolódott mézet. Üvegdarabok meredeznek ki belőle, mint tengerből a szirtek.
- Ebből nem készíthetek mézeskalácsot az unokáimnak. - Maga elé mered.
- Mi tévő legyek? Talán, ki tudom szedegetni az üvegdarabokat!
Gyönyörű lovat, babát formál, és mindent, amit eltervezett. Édes illat terjeng a konyhában, egyenesen a sütőből. Szomorúan nézegeti a remekművet.
- Mégsem adhatom oda. Ha csak egy egészen apró szilánk is benne maradt, nagy bajt okozhat.
Mindennap újra és újra megkönnyezi, ahányszor csak ránéz.
- Mit adhatnék? - tépelődik magában.
Most, még többet imádkozik. Megint csenget a postás. Egy levelet ad át.
- Ni csak, ki küldte?
Az egyház nyugdíjas klubjától érkezett meghívó, karácsonyi ünnepségre. Fáni néni felvette legszebb ünneplő ruháját. Végre, egy kicsit beszélgethet. Egy takaros dobozt kapott minden résztvevő. Fáni néni haza vitte, kibontotta, és szíve nagyot dobbant: Tele volt mézes kalács figurákkal!

Vissza a tartalomjegyzékhez